Справа № 761/6686/14-ц
Провадження №2/761/3105/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 квітня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

В складі головуючого судді
Волокітіної Н.Б.

При секретарі Михнюк В.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Міського
медично-виробничого підприємства
«Профілактична дезінфекція» про
стягнення матеріальної допомоги,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про стягнення матеріальної
допомоги при звільненні та середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
мотивуючи тим, що в період з 11.10.1979 року
по 27.12.2013 року вона працювала в Міському
медично-виробничому підприємстві
«Профілактична дезінфекція». В день
звільнення з роботи їй не було
виплачено матеріальну допомогу в
розмірі 2785,96 грн.

В зв'язку з чим позивач просить
стягнути з відповідача матеріальну
допомогу в розмірі 2785,96 грн. та середній
заробіток за час затримки розрахунку
за період з 28.12.2013 року по 04.03.2014 року в
розмірі 5125,50 грн.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала частково, оскільки
відповідач 07.03.2014 року виплатив
частково матеріальну допомогу, а тому
просила стягнути з відповідача частину
невиплаченої матеріальної допомоги та
середній заробіток за час затримки
розрахунку.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти позову
частково, пояснивши, що позивачу
нараховано матеріальну допомогу в
зв'язку з виходом на пенсію згідно
колективного договору в розмірі 3400
грн., з якої утримані податки в сумі 632,40
грн., а тому до виплати підлягає
матеріальна допомога в розмірі 2767,60
грн. Оскільки позивачу матеріальна
допомога виплачена частково в розмірі
767,60 грн., з відповідача підлягає
стягненню заборгованість в розмірі 2000
грн. Також представник відповідача
заперечував проти розрахунку щодо
розміру середнього заробітку за час
затримки, оскільки він зроблений з
урахуванням календарних днів, а не
робочих.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
докази, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
з 11.10.1979 року по 27.12.2013 року працювала в
Міському медично-виробничому
підприємстві «Профілактична
дезінфекція».

При звільненні позивача з роботи
відповідач не провів всіх розрахунків,
передбачених трудовим законодавством,
а саме: позивачу не було виплачено
матеріальну допомогу.

Відповідно до довідки відповідача
позивачу нараховано матеріальну
допомогу в зв'язку з виходом на пенсію
згідно колективного договору в розмірі
3400 грн., з якої утримано податки в
розмірі 632,40. Таким чином позивачу
повинна бути виплачена матеріальна
допомога в сумі 2767,60 грн.

Судом встановлено, що 07.03.2014 року
відповідач виплатив позивачу
матеріальну допомогу частково в
розмірі 767,60 грн, про що позивач не
заперечувала.

Статтею 47 КЗпП України передбачено,
що власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст.. 116
КЗпП України.

Згідно ст.. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належить йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Враховуючи вищевикладене, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню матеріальна
допомога в розмірі 2000 грн.

Частина 1 ст. 117 КЗпП України визначає,
що в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звільнилася з роботи 27.12.2013
року і в цей день їй не було виплачено
матеріальну допомогу при звільненні.

Разом з тим, позивач просила стягнути
середній заробіток за час затримки
розрахунку за період з 28.12.2013 року по
04.03.2014 року, а саме за 67 календарних днів
в розмірі 5125,50 грн.

Однак, суд вважає, що кількість днів
за час затримки розрахунку становить 44
робочих дні, а не 67 календарних днів.

Розмір середньоденної заробітної
плати позивача складає 76,50 грн.

Таким чином, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача середній заробіток за час
затримки розрахунку в розмірі 3366 грн. (
76,50 * 44 робочих дні).

Судові витрати суд розподіляє
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України,
ст.ст. ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 218, ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягнути з Міського
медично-виробничого підприємства
«Профілактична дезінфекція» на
користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу в
розмірі 2000 грн. (дві тисячі грн..),
середній заробіток за час затримки
розрахунку в розмірі 3366 грн. ( три
тисячі триста шістдесят шість грн.) та
на користь держави судовий збір в
розмірі 243,60 грн.

Решту позовних вимог залишити без
задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі протягом 10 днів апеляційної
скарги з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя