Справа № 580/1594/13-ц
Номер провадження 2/580/17/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року
Лебединський районний суд Сумської
області

в складі: головуючого -судді Чхайло О.
В.,

при секретарі - Сивоконь А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Лебедин справу за
позовом ОСОБА_1, представника ОСОБА_2, до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та визнання права
власності на ? частину спільного майна
подружжя;

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачки звернувся до
суду з даним позовом до відповідачів,
мотивуючи свої вимоги тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 В період з
26.09.1981 року по 05.02.1998 року ОСОБА_2
проживала в зареєстрованому шлюбі,
однак ще після реєстрації розірвання
шлюбу продовжувала проживати з ним
однією сім'єю до 01.09.2004 року. Після
смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на
належне йому майно, в тому числі на
садибу, розташовану по АДРЕСА_1, яка
складається з житлового будинку,
надвірних будівель та земельної
ділянки площею 0,0604 га, а також
приміщення магазину з підвалом площею
76 кв.м. по АДРЕСА_2 та земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
площею 48 кв.м., розташовану за тією ж
адресою. Дане майно було набуте ними
під час спільного проживання, а тому
вона має право на його ? частину,
оскільки воно являється предметом
спільної сумісної власності. В зв'язку
з цим ОСОБА_1 в своїй первісній заяві
просила встановити факт проживання
однією сім'єю громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_5
без реєстрації шлюбу в період з 06.02.1998
року по 01.09.2004 року, а в послідуючому
збільшила позовні вимоги та просила
також визнати за ОСОБА_2 право
власності на ? частину вказаного
нерухомого майна.

Позивачка в судове засідання не
з'явилася. Представник позивачки в
судовому засіданні позов підтримала в
повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 до суду також не
прибула. Її представник в судовому
засіданні проти позову заперечила,
вказавши те, що в судовому засіданні не
знайшли свого підтвердження ті
обставини, які вказують, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 продовжували проживати разом як
одна сім'я після реєстрації розірвання
їх шлюбу, тобто після 06.02.1998 року.
Достатніх доказів на підтвердження
даного факту стороною позивачки надано
не було. Також представник ОСОБА_3
послалася на те, що позов не може бути
задоволений, оскільки усе спірне майно
було набуте ОСОБА_5 до 01.01.2004 року, тобто
коли діяв Кодекс про шлюб та сім'ю
України, який визнавав тільки шлюб,
укладений в установленому законом
порядку, а тому норми ст. 74 СК України не
поширюються на дані правовідносини.
Крім цього, звернула увагу суду на те,
що відповідною ухвалою Лебединського
райсуду, яка набрала законної сили,
зазначене майно уже розділене між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Відповідачка ОСОБА_4 до суду не
з'явилася. Її представник в судовому
засіданні позов визнав, пославшись на
те, що ОСОБА_3 перебувала в шлюбі з
ОСОБА_6 до 2004 або 2005 років, але й після
розлучення продовжувала проживати з
ним в спільній квартирі по АДРЕСА_3. З 2007
року вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_5
Просив врахувати, що ОСОБА_3 перебувала
як безробітна в Лебединському міському
центрі зайнятості, а в послідуючому між
нею та ОСОБА_5 було укладено трудовий
договір. До моменту введення в
експлуатацію будинку по вул.
Космонавтів ОСОБА_5 був зареєстрований
по АДРЕСА_4 і до цього часу місце
проживання не змінював. Також зазначив,
що ОСОБА_2 до ОСОБА_5 з заявами про
стягнення аліментів не зверталася і
вважає, що це свідчить про те, що вони
проживали як одна сім'я. Допитані в
судовому засіданні свідки засвідчили,
що позивачка та ОСОБА_5 після
офіційного розлучення придбавали
спільне майно, тобто як одна сім'я.
Вважає, що жодні з обставин позовних
вимог представником ОСОБА_3
спростовані в судовому засіданні не
були.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
показав, що з ОСОБА_5 він знайомий з
весни 1992 року, так як працював фермером
і возив лісоматеріали на пилораму, з
відти на АДРЕСА_1, де тоді ОСОБА_5
проводив будівництво будинку. Туди ж
він привозив і білу цеглу приблизно у
1993 чи 1995 роках. На цьому будівництві
ОСОБА_5 з дружиною ОСОБА_2 були вдвох.
Він також часто гостював у них у
квартирі та ночував там. У 2004 році він у
них був вдома, але не знав, що вони уже
розлучились на той час.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
показала, що у 1991 році земельну ділянку
по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 надала її сестра, де
вони з чоловіком довго і важко
будувались. Може років десять. Під час
будівництва вона готувала обіди людям,
які будували будинок. У 2004 році мати
ОСОБА_2 у розмові сказала про те, що
ОСОБА_5 з її дочкою розлучились. Також
вона казала, що будинок подружжя
залишиться «ОСОБА_4». Вона засвідчила
те, що магазин позивачка і ОСОБА_5
будували разом. Також показала, що
подружжя ОСОБА_5 на той час багато взяли
городів, де вирощували
сільськогосподарську продукцію. Зі
слів матері вона також знає, що
позивачка і ОСОБА_5 під час будівництва
будинку проживали на вул. Леніна як
одна сім'я. Часто вона бачила ОСОБА_5 в
ті роки і на вул. Білозерцева м. Лебедин,
де проживають рідні позивачки.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
показала, що з 1991 року проживала по
сусідству з ОСОБА_5 Вона знала про те, що
по АДРЕСА_1 вони з дружиною будували
будинок (можливо по 2003 рік). Восени 2004
року ОСОБА_5 продали квартиру, де
проживали до того часу. Можливо вони
поміняли квартиру з доплатою. Вона це
знає зі слів сторонніх осіб. Вважає, що
позивачка і ОСОБА_5 жили як одна сім'я до
2004 року.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
показав, що в березні 2004 року він
приїхав у м. Лебедин і став працювати
помічником директора місцевого ринку.
В червні 2004 року разом з ОСОБА_2 почав
займатись приватною торгівлею. В
серпні 2004 року стосунки між подружжям
ОСОБА_5 стали напруженими, а в вересні
2004 року він став проживати з ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
показала, що подружжя ОСОБА_5 знає з 1986
року. Разом зі своїм чоловіком вони не
один раз розвантажували білу цеглу у їх
господарстві, що будувалося. Приблизно
у 90-х роках, можливо у 2000 році, будинок
був повністю збудований. Цей будинок
подружжя будували разом. Також вони
займалися разом і підприємницькою
діяльністю. Про те, що позивачка і
ОСОБА_5 розлучилися у 1998 році їй відомо
не було.

Свідок ОСОБА_12, допитана Самарським
районним судом м. Дніпропетровська за
дорученням Лебединського райсуду, в
судовому засіданні показала, що ОСОБА_2
і ОСОБА_4, це її сусіди, з якими вона
проживала разом 60 років. ОСОБА_3 вона не
знає, а тільки про неї чула від інших.
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з 1998 року по 01.09.2004 року
мешкали разом як подружжя у квартирі і
вони також будувались по вулиці
Космонавтів. Поряд з нею мешкали батьки
ОСОБА_2 Вони постійно приїжджали до
батьків та доглядали матір. ОСОБА_5 вели
спільне господарство, у них також був
маленький бізнес на ринку. Все вони
робили постійно разом. Як їй відомо у
ОСОБА_5 за цей період інших жінок не
було. Вона знає те, що подружжя
розірвали стосунки у 2004 році. Тільки
тоді вона дізналась про це. ОСОБА_2
стала проживати з ОСОБА_10 01.09.2004 року і
саме тоді вони дізнались про
розірвання шлюбу з ОСОБА_5 З 1998 року по
2004 рік вона мешкала у АДРЕСА_5, а вони
мешкали по АДРЕСА_6. З 1998 року по 2004 рік
ОСОБА_5 торгував на базарі, він був
підприємцем, як і ОСОБА_2. ОСОБА_5 почав
мешкати по вул. Космонавтів, коли його
дружина мешкала з іншим чоловіком десь
у 2010 році.

Вислухавши представника позивачки,
представників відповідачів, свідків,
вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що позовні вимоги пов'язані з сімейними
правовідносинами, позов є не
обґрунтованим і не підлягає
задоволенню, так як в судовому
засіданні було встановлено наступне.

26.09.1981 року в Лебединському відділі
РАГС Сумської області було
зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та
ОСОБА_2, що вбачається з свідоцтва про
укладення шлюбу (а.с. 38, 98).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька
ОСОБА_4

05.02.1998 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2
було розірвано, що вбачається з
свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 39).

У 2007 році ОСОБА_5 одружився з ОСОБА_3, що
визнається та не оспорюється сторонами
у справі, з якою перебував у
зареєстрованому шлюбі до дня своєї
смерті, що мало місце ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася
спадщина на все належне йому майно.

Встановлено, що згідно рішення
Лебединської міської ради від 12.04.1991
року (а.с. 100) ОСОБА_2 отримала у
володіння земельну ділянку площею 0,10
га, розташовану по АДРЕСА_1, де в
подальшому подружжя ОСОБА_5 проводили
будівництво житлового будинку під
номером 2 «а».

05.12.1997 року державним нотаріусом
Лебединської державної нотаріальної
контори ОСОБА_5 було видано свідоцтво
про право власності на ? частину
незакінченого будівництвом житлового
будинку (64 % готовності) та відповідну
частину надвірних споруд,
розташованого по АДРЕСА_1 (а.с. 72).

В послідуючому ОСОБА_5 звернулися до
Лебединської міської ради з заявою про
надання дозволу одному із подружжя
подарувати свою частину незакінченого
будівництвом будинку, яка своїм
рішенням від 17.12.1997 року (а.с. 101)
дозволила ОСОБА_2 подарувати належну їй
? частину будинку по АДРЕСА_1 своєму
чоловікові ОСОБА_5, а на підставі
договору дарування від 20.12.1997 року (а.с.
71) ОСОБА_2 подарувала свою частку ОСОБА_5

Таким чином, даний будинок став
особистою власністю ОСОБА_5, про що
04.03.2004 року йому було видано свідоцтво
про право власності на нерухоме майно
(а.с. 70), зареєстроване ним 04.03.2004 року в
органах БТІ.

05.05.2004 року ОСОБА_5 як власнику видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,0604 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 67).

Крім цього, встановлено, що згідно
свідоцтва про право власності від
30.12.2003 року, зареєстрованого 30.12.2003 року,
ОСОБА_5 був власником 1/1 частини
нежитлової будівлі (приміщення
магазину з підвалом) площею 76,0 кв.м., та
за договорами купівлі-продажу від
25.10.2001 року й 24.12.2002 року був власником
земельної ділянки площею 0,0048 га для
роздрібної торгівлі та комерційних
послуг, розташованих по АДРЕСА_2, що
вбачається з витягу (а.с. 104) та
державного акту (а.с. 105).

Позивачка вважає, що вона має право на ?
частину вказаного нерухомого майна,
нажитого з ОСОБА_5, в тому числі в період
06.02.1998 року по 01.09.2004 року, оскільки в цей
час вони фактично проживали як одна
сім'я, вели спільне господарство та
мали спільний бюджет.

Однак, суд не може погодитися з такими
доводами ОСОБА_2

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
виходить з того, що пунктом 1 розділу VII
Прикінцевих положень Сімейного
кодексу України, визначено, що цей
Кодекс набирає чинності одночасно з
набранням чинності Цивільним кодексом
України, тобто з 01.01.2004 року.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених в
постанові № 3 від 15.05.2006 року, до
сімейних відносин, які вже існували на
зазначену дату, норми СК України
застосовуються лише в частині тих прав
і обов'язків, що виникли після набрання
ним чинності. Ці права та обов'язки
визначаються на підставах,
передбачених СК України (абз. 2 п.1
постанови).

Згідно зі ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Отже, оскільки до 2004 року діяв Кодекс
про шлюб та сім'ю України, який визнавав
тільки шлюб, укладений у державних
органах реєстрації актів громадського
стану, то встановлення факту
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки можливе лише з 01.01.2004 року.

Тому суд не вбачає підстав для
задоволення вимоги ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю з ОСОБА_5 в період з 06.02.1998 року по
31.12.2003 року.

Щодо вимог про встановлення факту
спільного проживання позивачки та
ОСОБА_5 у період з 01.01.2004 року по 01.09.2004
року, то в цій частині на думку суду
стороною позивачки не було доведено
існування між ОСОБА_2 та ОСОБА_5
сімейних стосунків в розумінні ст. 3 СК
України, яка говорить про те, що сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Згідно вимог ст. 57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З боку ОСОБА_3, відповідачки по справі,
факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_5
заперечується в повному обсязі.

У судовому засіднні з боку сторони
ОСОБА_2 було допитано ряд свідків на
підтвердження її позовних вимог.

Так, свідок ОСОБА_7 показав, що у 2004 році
він був вдома у ОСОБА_5, але не знав, що
вони уже розлучились на той час.

Свідок ОСОБА_8 показала, що у 2004 році зі
слів матері позивачки їй стало відомо,
що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розлучилися.

Свідок ОСОБА_10 показав, що в березні 2004
року він приїхав у м. Лебедин, в серпні
того ж року стосунки між подружжям
ОСОБА_5 стали напруженими, а в вересні
2004 року з ОСОБА_2 став проживати він.

Свідок ОСОБА_12 показала, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 проживали разом зі 1998 року по
01.09.2004 року мешкали як подружжя у
квартирі і в цей час будувались по
вулиці Космонавтів. Все вони робили
постійно разом. Подружжя розірвали
стосунки у 2004 році і з 01.09.2004 року ОСОБА_2
стала проживати з ОСОБА_10 При цьому
свідок послалась на те, що в м. Лебедин
вона мешкала до 2004 року.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд
розглядає справи про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу.

Для встановлення факту проживання осіб
однією сім'єю потрібно враховувати
наявність сукупності ознак, що
притаманні визначення, наведеному в ст.
3 СК України (спільне проживання осіб,
спільний побут, наявність взаємних
прав та обов'язків).

На думку суду ніхто із свідків,
допитаних по справі, не вказав
конкретно про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у
2004 році мешкали разом, були пов'язані
спільним побутом, мали взаємні права та
обов'язки.

Свідок ОСОБА_12 показала те, що ОСОБА_5
проживали як одна сім'я по 01.09.2004 року,
але при цьому послалась на те, що в м.
Лебедин вона мешкала по 2004 рік, а тому
суд не може прийнято до уваги її покази
щодо спільного проживання ОСОБА_5 після
01.01.2004 року, часу коли свідок уже
виїхала з м. Лебедин. Щодо спільного
бізнесу ОСОБА_5 свідок також ствердила
про те, що це мало місце також лише до 2004
року.

Разом з цим свідок ОСОБА_9 зазначила про
те, що позивачка і ОСОБА_5 жили як одна
сім'я до 2004 року.

Крім показів свідків у судовому
засіданні не було добуто інших доказів
(квитанцій про сплату комунальних
послух, доказів на підтвердження
спільного придбання ОСОБА_5
будівельних матеріалів, побутової
техніки, речей домашнього вжитку, інших
товарів, квитанцій про сплату можливих
кредитів, укладення якихось договорів
та ін.), які б вказували, що позивачка
брала участь у веденні спільного
бюджету з ОСОБА_5, не надано довідок
житлово-експлуатаційної контори чи
відповідного органу місцевого
самоврядування на підтвердження їх
спільно проживання за певною адресою,
доказів того, що вони були пов'язані
спільним побутом, а також не надано
доказів існування між ОСОБА_5 та ОСОБА_2
особистих немайнових і майнових прав
та обов'язків.

Таким чином ОСОБА_2 не довела в суді
факт її проживання з ОСОБА_5 однією
сім'єю без реєстрації шлюбу в період
часу з 01.01.2004 року по 01.09.2004 року, а тому в
цій чатині її вимоги також не можуть
бути задоволені.

Згідно ст. 74 СК України якщо жінка та
чоловік проживають однією сім'єю, але
не перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними.

Виходячи з того, що ОСОБА_2 відмовлено у
задоволенні позову в частині
встановлення факту проживання з ОСОБА_5
однією сім'єю без реєстрації шлюбу в
період з 06.02.1998 року по 01.09.2004 року, суд
вважає необхідним відмовити також і в
задоволення її вимог щодо визнання
права власності на ? частину спірного
майна, так як не встановлено, що воно є
предметом спільної сумісної власності
ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Тому позовна заява ОСОБА_2 задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 57, 60, 209, 213, 214, 215,
256 ЦПК України, ст. 58 Конституції
України, ст. ст. 3,74, п. 1 розділу VII
Прикінцевих положень СК України;

В И Р І Ш И В:

В задоволення позовної заяви ОСОБА_1,
представника ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу та
визнання права власності на ? частину
спільного майна подружжя відмовити в
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Сумської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-ти денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги, а особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні підчас
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Чхайло О. В.