Справа № 2-302/12
Провадження № 2/714/1/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2014 р.
Герцаївський районний суд
Чернівецької області

в складі:

головуючого-суддіКозловська Л. Д.
секретарОнофрей Ш.К. з участю
позивачки та її
представника ОСОБА_3, ОСОБА_4
відповідачів та їх
представника
представника відділу
Держземагентства
представника сільської
ради ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_6,
Глуговського А.П. Ришку А.Г. Цуркан В.Г.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Герца
Чернівецької області цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Острицької сільської ради
Герцаївського району Чернівецької
області, відділу Держземагентства у
Герцаївському районі Чернівецької
області та ОСОБА_10 про визнання
недійсним рішення сільської ради,
визнання недійсними договорів
дарування земельних ділянок, визнання
недійсними та скасування державних
актів на право власності на земельні
ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2012 року позивачка ОСОБА_3
звернулася до суду із позовом до
відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Острицької сільської ради
Герцаївського району Чернівецької
області, відділу Держземагентства у
Герцаївському районі Чернівецької
області та ОСОБА_10, в якому вказала, що в
її власності перебуває земельна
ділянка площею 0,1229 га з цільовим
призначенням «для індивідуального
житлового будівництва», що розташована
в АДРЕСА_1. Вказана ділянка з одного
боку межує з трьома земельними
ділянками, з яких дві належать
відповідачу ОСОБА_10, а одна - ОСОБА_6
Наголошує, що межові знаки, які
відділяють їх ділянки від її
розташовані в притул до її житлового
будинку, через що повноцінно
користуватися ним вона не може. Вважає,
що зміщення меж ділянок відповідачів в
її сторону відбулося при формуванні
ділянок площами 0,20 га, 0,05 га та 0,15 га за
рахунок поділу ділянки площею 0,40 га,
належній раніше відповідачці ОСОБА_5
Такий поділ став можливим завдяки
укладанню договорів дарування
земельних ділянок між ОСОБА_5 з ОСОБА_6
стосовно ділянки площею 0,20 га; та з
ОСОБА_10 - стосовно ділянок площами 0,05 га
та 0,15 га.

Враховуючи що всі ці дії в сукупності
призвели до порушення її права вільно
обслуговувати житловий будинок,
просила суд:

- визнати недійсним державний акт
серії І-ЧВ №009370 на право приватної
власності на землю, яка розташована в
АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_5 на підставі
рішення виконкому Острицької
сільської ради від 27.01.1997 року та
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю 22 серпня 1997 року за
№52;

- визнати недійсним договір
дарування земельної ділянки площею 0,20
га, яка розташована в АДРЕСА_1,
укладений 20 грудня 2005 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_6, а також визнати недійсним та
скасувати виданий на підставі договору
державний акт серії ЯБ №763627 на право
власності на вказану земельну ділянку,
виданий ОСОБА_6 та зареєстрований в
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю 06 червня
2006 року за № 48;

- визнати недійсним та скасувати
державний акт серії ЯК №144938 на право
власності на земельну ділянку, площею
0,0500 га, яка розташована в АДРЕСА_1,
виданий ОСОБА_5 на підставі рішення
виконкому Острицької сільської ради
від 27 січня 1997 року №28; рішення від 10
січня 2012 року №02-11/11 11 сесії 6 скликання
Острицької сільської ради та
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю 4 травня 2012 року за №
0896;

- визнати недійсним та скасувати
державний акт серії ЯК №144939 на право
власності на земельну ділянку, площею
0,1500 га, яка розташована в АДРЕСА_1,
виданий ОСОБА_5 на підставі рішення
виконкому Острицької сільської ради
від 27 січня 1997 року №28; рішення від 10
січня 2012 року №02-11/11 11 сесії 6 скликання
Острицької сільської ради та
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю 4 травня 2012 року за №
0897;

- визнати недійсним договір
дарування земельної ділянки площею 0,0500
га, яка розташована в АДРЕСА_1,
укладений 26 червня 2012 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_10;

- визнати недійсним договір
дарування земельної ділянки площею 0,1500
га, яка розташована в АДРЕСА_1,
укладений 26 червня 2012 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_10;

- зобов'язати відповідача - відділ
Держземагентства в Герцаївському
районі Чернівецької області змінити
координати поворотних точок
зовнішньої межі державного акту на
право приватної власності на землю
серії ЯД № 072913, кадастровий номер -
:01:001:0226, виданий ОСОБА_3 12.12.2007 року.

В судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала, надала пояснення
аналогічні змісту позовної заяви, з
урахуванням збільшених вимог, та
просила суд їх задовольнити.

Представник позивачки - адвокат ОСОБА_4
свою довірительку підтримала.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_10 та
їх представник - адвокат ОСОБА_7, проти
задоволення позову заперечували,
оскільки вважають його безпідставним,
та просили суд в його задоволені
відмовити.

Представник Острицької сільської ради
Герцаївського району Чернівецької
області - сільський голова Цуркан В.Г.
проти позову також заперечував.
Пояснив, що отримання у власність
відповідачкою ОСОБА_5 земельної
ділянки площею 0,40 га відбулося з
дотриманням вимог закону, який діяв на
той час. З урахуванням цього підстав
для задоволення позову не бачить.

Представник відділу Держземагентства
у Герцаївському районі Чернівецької
області Ришку А.Г. пояснив, що відділ не
виконує роботи з землеустрою, а лише
затверджує технічну документацію по
виготовленню державних актів. Вини
відділу у тому, на що посилається
позивачка, не вбачає. Просив суд в
задоволенні позову відмовити із-за
безпідставністю.

Заслухавши пояснення та доводи
учасників судового процесу, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
не обґрунтований та задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 81 Земельного кодексу України
(далі ЗК України) передбачено що
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі: а) придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами; б)
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності; в)
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування; г)
прийняття спадщини; ґ) виділення в
натурі (на місцевості) належної їм
земельної частки (паю).

Право власності на земельну ділянку
виникає з моменту державної реєстрації
такого права та посвідчується
державним актом.

Так, судом встановлено, що позивачка
ОСОБА_3, шляхом укладання 19 травня 2007
року з ОСОБА_13 договору
купівлі-продажу, отримала у власність
земельну ділянку площею 0,1229 га,
кадастровий номер - :01:001:0226, з
цільовим призначенням «для ведення
особистого підсобного господарства»,
та на яку 18.06.2007 року отримала державний
акт на право власності на земельну
ділянку (далі - державний акт) серії ЯД
№ 072527. Згодом остання, шляхом зміни
цільового призначення земельної
ділянки на «земельну ділянку для
індивідуального житлового
будівництва», отримала новий державний
акт серії ЯД № 072913.

У власності відповідачки ОСОБА_5
перебуває земельна ділянка площею 0,15
га, кадастровий номер - :01:001:1064 та
земельна ділянка площею 0,05 га,
кадастровий номер - :01:001:1063, на які
остання отримала державні акти серії
ЯК № 144939 та серії ЯК № 144938 відповідно.
Вказані ділянки остання 26.06.2012 року
подарувала ОСОБА_10. Однак даних про те,
що останній в установленому законом
порядку провів державну реєстрацію
право власності на вказані земельні
ділянки, тобто став їх власником,
матеріали справи не містять та в ході
судового слідства таких даних не
здобуто. Відтак, законним власником
ділянок поки ще є відповідачка ОСОБА_5,
а правонабувачем - відповідач ОСОБА_10

Відповідачу ОСОБА_6, на підставі
державного акту серії ЯБ № 763627,
належить земельна ділянка площею 0,20 га
з цільовим призначенням «для
індивідуального житлового
будівництва», кадастровий номер -
:01:001:0348.

Судом також встановлено, що земельні
ділянки відповідачів площами 0,15 га; 0,05
га та 0,20 га раніше входили до складу
земельної ділянки площею 0,40 га, яка в
державному акті серії І-ЧВ № 009370 на ім'я
відповідачки ОСОБА_5 значиться під № 1.
Подрібнення було зумовлено укладанням
20 грудня 2005 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6
договору дарування земельної ділянки.
В результаті такого поділу у власність
ОСОБА_6 відійшла ділянка площею 0,20 га;
земельні ділянки площами 0,15 га та 0,05 га
залишилися у власності ОСОБА_5 На
новосформовані, як самостійні (окремі),
земельні ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було
отримано нові державні акти.

Всі ці земельні ділянки розташовані в
АДРЕСА_1 та межують по одній лінії з
ділянкою позивачки ОСОБА_3, на якій
розташовано незавершений будівництвом
будинок.

Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного
процесуального кодексу України ( далі
ЦПК України) кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Таке право
особи також передбачено ст.15 та ч.1 ст.16
Цивільного кодексу України (далі ЦК
України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України
(ст. 4 ЦПК України).

Загальні способи захисту цивільного
права та інтересів зазначені ч.2 ст.16 ЦК
України. Зокрема, п.2 ч.2 ст.16 ЦК України
передбачено, що одним із способів
захисту порушеного права є визнання
недійсним правочину. Однією з підстав
недійсності правочину є недодержання в
момент його вчинення стороною
(сторонами) вимог, установлених чч.1-3, 5, 6
ст.203 ЦК України, зокрема, у зв'язку з
невідповідністю змісту правочину ЦК
України та іншим актам цивільного
законодавства.

Звертаючись до суду з позовом
позивачка посилається на те, що межові
знаки земельних ділянок відповідачів,
які розташовані впритул до її будинку,
встановлені з порушенням та фактично
дублюють правильну межу, яка проходить
на відстані метра від її будинку. З
огляду на це існують підстави для
скасування державних актів задля
захисту свого порушеного права. В
обґрунтування цього наводить, що
наявність двох меж обумовлено
допущенням помилок при складанні
технічної документації з землеустрою
на виготовлення державних актів на
новосформовані ділянки площами 0,20 га,
0,15 га та 0,05 га шляхом поділу ділянки
площею 0,40 га, та саме цим порушуються її
право користування житловим будинком.

Із висновку експерта судом
встановлено, що фактичні конфігурації
та площі земельних ділянок
відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, за
межовими знаками, які утворюють межу,
що проходить вздовж зовнішньої
поверхні стіни незавершеного
будівництвом житлового будинку
позивачки ОСОБА_3 відповідають площам
та конфігураціям земельних ділянок,
зазначених в державних актах а також
площі первинної земельної ділянки (0,40
га), зазначеної в старому акті. Разом з
тим, конфігурації нових ділянок
значною мірою не відповідають
конфігурації первинної ділянки (0,40 га),
зокрема, наявне зміщення межі
земельної ділянки згідно старого
державного акту: вздовж осі від А до Б в
сторону внутрішньої території даної
ділянки на 9,22 м. (поворотна точка 3), на
7,77 м. (поворотна точка 4); вздовж осі від
Г до Д в сторону земель сільської ради
(дорога) на 0,00 м. (поворотна точка 7), на
1,09 м. (поворотна точка 8); вздовж осі від
Д до Е в сторону земель гр. ОСОБА_17 на 1,81
м. (поворотна точка 8), на 8,18 м. (поворотна
точка 1), на 0,37 м. (поворотна точка 2);
вздовж осі від Е до А в сторону земель
гр. ОСОБА_3 на 1,62 м. (поворотна точка 2), на
0,73 м. (проміжна точка).

Із наведеного можна зробити висновок,
що фактичний поділ земельної ділянки
площею 0,40 га на ділянки площами 0,20 га,
0,15 га та 0,05 га відбувся при збережені
сумарної площі, проте з недодержанням
конфігурації зовнішніх її меж.

Як встановлено судом, земельну ділянку
позивачка ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_13,
який набув право власності на неї 17.10.2005
року. В свою чергу відповідач ОСОБА_6
став власником ділянки площею 0,20 га
06.06.2006 року. Сама ж позивачка право
власності на земельну ділянку
зареєструвала 18.06.2007 року, тобто після
поділу ділянки. Більше того, погодження
меж між ОСОБА_13 (як первинним власником
ділянки площею 0,1229 га, яку згодом
купила позивачка), з суміжними
землекористувачами, зокрема з
відповідачкою ОСОБА_5, а також
встановлення межових знаків відбулося
з дотримання норм закону.

Разом з тим, суд вважає що наявні
розбіжності в конфігурації ділянок не
призвели до закріплення межових знаків
впритул до будинку позивачки, оскільки
вони з'явилися задовго до початку його
будівництва, у т.ч. до часу набуття
права власності останньою на землю.
Відтак, не мають жодного відношення до
неї, а тому не можуть порушити її права.

Більше того, фактичне розташування
земельних ділянок відповідачів ОСОБА_5
та ОСОБА_6 за наявними межовими знаками
відповідає розташуванню даних ділянок
згідно координат поворотних точок
зовнішніх меж ділянок, наявних в
технічних документаціях.

В свою чергу фактичне розташування
земельної ділянки позивачки ОСОБА_3 за
межовими знаками, які проходять на
відстані метра від зовнішньої стіни
будинку, не відповідає її розташуванню
в відповідній документації. Наявне
зміщення фактичного розташування
ділянки (при збереженні площі та
лінійних розмірів) згідно координат
межових знаків, по відношенню до
координат поворотних точок зовнішніх
меж земельної ділянки наявних в
технічній документації, в сторону
земельних ділянок відповідачів ОСОБА_5
та ОСОБА_6 на 2,08 м. (поворотна точка 2), та
на 1,11 м. (поворотна точка 4).

Також позивачка посилається на те, що
відповідачка ОСОБА_5 набула право
власності на земельну ділянку площею
0,40 га без на то законних підстав, тобто
за відсутності рішення уповноваженого
органу про передачу землі у власність,
а тому є всі підстави для визнання
державних актів та договорів дарування
недійсними. В обґрунтування цього
наводить, що як в архівному відділі
райдержадміністрації, так і в
матеріалах виконкому Острицької
сільської ради відповідного рішення не
має. Проте такі її твердження не
заслуговують на увагу, оскільки
матеріали технічного звіту по
виготовленню державного акту на право
приватної власності на землю,
долучених до справи, містять належним
чином завірену копію рішення
виконавчого комітету від 27.01.1997 року
про передачу у власність земельних
ділянок ОСОБА_5

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Згідно зі ст.ст.10, 11 ЦПК цивільне
судочинство здійснюється виключно на
засадах змагальності сторін. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до
зазначеного Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, користуються
рівними правами щодо надання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61
зазначеного Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях (ст.60 ЦПК).

У відповідності зі ст.58 ЦПК належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Статтею 131 ЦПК передбачено, що сторони
зобов'язані подати свої докази чи
повідомити про них суд до або під час
попереднього судового засідання у
справі. Докази подаються у строк,
встановлений судом з урахуванням часу,
необхідного для подання доказів.

Із цього робимо висновок про те, що
фактичним розташуванням земельної
ділянки позивачки ОСОБА_3 згідно
межових знаків, які проходять на
відстані метра від зовнішньої стіни
будинку, створюються перешкоди
відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у
користуванні земельними ділянками, а
не навпаки. Проте з цих підстав
зустрічний позов відповідачами ОСОБА_5
та ОСОБА_6 не заявлявся, а суд не вправі
вийти за межі позовних вимог.

Всупереч вимогам ст.ст.60, 131 ЦПК України,
позивачка не надала суду належні та
допустимі докази на підтвердження
обґрунтованості своїх позовних вимог,
а тому, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги є безпідставними та не
обґрунтованими, через що відмовляє у
позові.

На підставі ст.ст.15-16, 203, 215 Цивільного
кодексу України, ст.81 Земельного
кодексу України, та керуючись ст.ст.10-11,
58, 60-61, 131, 208-209, 212-215, 218, 223, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Острицької сільської
ради Герцаївського району
Чернівецької області, відділу
Держземагентства у Герцаївському
районі Чернівецької області та ОСОБА_10
про визнання недійсним рішення
сільської ради, визнання недійсними
договорів дарування земельних ділянок,
визнання недійсними та скасування
державних актів на право власності на
земельні ділянки відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернівецької області через
Герцаївський районний суд шляхом
подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя :