Ухвала

Іменем України

13 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ткачука О.С. Висоцької В.С.
Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитними
договорами; за зустрічним позовом
ОСОБА_5 до публічного акціонерного
товариства «ОТП Банк», третя особа -
ОСОБА_4, про визнання договорів поруки
припиненими за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 16 жовтня 2013 року та рішення
апеляційного суду Волинської області
від 25 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2012 року публічне акціонерне
товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП
Банк») звернулося до суду з указаним
позовом, посилаючись на те, що
відповідно до умов кредитного договору
від 03 березня 2006 року ОСОБА_4 отримала
кредитні кошти у розмірі 100 тис. доларів
США, відповідно до умов кредитного
договору від 06 квітня 2006 року - 60 тис.
доларів США, відповідно до умов
кредитного договору від 23 листопада 2006
року - 70 тис. доларів США, а відповідно
до умов кредитного договору від 17
жовтня 2007 року - 69 683 доларів США. На
забезпечення виконання умов
зазначених кредитних договорів банк
уклав із нею іпотечні договори, а із
ОСОБА_5 - договори поруки. У результаті
порушення умов кредитних договорів за
ОСОБА_4 утворилася заборгованість, яку
вона та її поручитель у добровільному
порядку не погасили. Враховуючи
викладене, позивач просив стягнути
солідарно з відповідачів
заборгованість у розмірі 2 066 954 грн. 90
коп.

У вересні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із зустрічним позовом, в якому
посилаючись на те, що ПАТ «ОТП Банк» без
його згоди як поручителя змінив
відсоткову ставку за кредитними
договорами, у результаті чого
збільшився обсяг його
відповідальності, позивач просив
визнати договори поруки припиненими.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 16 жовтня 2013 року
позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ПАТ «ОТП Банк» кредитну заборгованість
у розмірі 2 066 954 грн. 90 коп. Зустрічний
позов ОСОБА_5 задоволено. Договори
поруки від 03 березня 2006 року, від 06
квітня 2006 року, від 23 листопада 2006 року
та від 17 жовтня 2007 року визнано
припиненими. Розподілено судові
витрати.

Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 25 грудня 2013 року рішення
місцевого суду у частині вирішення
позову ПАТ «ОТП Банк» скасовано. Заяву
ПАТ «ОТП Банк» від 05 вересня 2013 року
задоволено. Позов ПАТ «ОТП Банк» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 у частині стягнення
заборгованості за кредитним договором
від 23 листопада 2006 року залишено без
розгляду. Рішення місцевого суду в
частині визначення розміру кредитної
заборгованості змінено. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк»
кредитну заборгованість у розмірі 1 539
567 грн. 58 коп. В іншій частині рішення
суду першої інстанції залишено без
змін. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «ОТП Банк»
просить скасувати судові рішення в
частині задоволення зустрічного
позову, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, й ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
зустрічного позову.

Судові рішення у частині вирішення
позову ПАТ «ОТП Банк» не оскаржені, а
тому в касаційному порядку не
переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення у
частині вирішення зустрічного позову
ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Суди, на підставі поданих сторонами
доказів, які належним чином оцінені (ст.
212 ЦПК України), дійшли до правильного
висновку про те, що банк без згоди
поручителя змінив відсоткові ставки за
кредитами, у результаті чого
збільшився обсяг його
відповідальності, що є підставою для
визнання договорів поруки припиненими.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити рішення
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 16 жовтня 2013 року
та рішення апеляційного суду
Волинської області від 25 грудня 2013 року
в частині вирішення зустрічного позову
ОСОБА_5 до публічного акціонерного
товариства «ОТП Банк» про визнання
договорів поруки припиненими залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ткачук О.С. Висоцька В.С.
Умнова О.В.