Номер провадження: 22-ц/785/3463/14
Головуючий у першій інстанції Мишко
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Таварткіладзе О.М., Троїцької
Л.Л.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

за участю: представника Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» - Васильєвої К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» на заочне рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 05 листопада 2013 року, -

встановила:

12.07.2013р. Публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк
«ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, у розмірі 49 430,28
грн.

В обґрунтування заявленого позову
позивач посилався на те, що 14.05.2007р. між
сторонами було укладено кредитний
договір № ODXRRX08950615, відповідно до умов
якого позивач 14.05.2007р. надав, а
відповідач ОСОБА_4 отримала кредит у
розмірі 3 237,59 грн., зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 0,12 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Невиконання відповідачем
зобов'язань по укладеному договору
зумовило звернення ПАТ «КБ
«ПриватБанк» до суду із відповідним
позовом.

У судові засідання представник
позивача не з'явився, але подав до суду
заяву, згідно якої просив розглянути
справу за його відсутності та зазначив,
що заявлені позовні вимоги підтримує у
повному обсязі та не заперечує проти
заочного розгляду справи.

Відповідач - ОСОБА_4 заперечення на
позов ПАТ «КБ «ПриватБанк» до суду не
надала та в судові засідання не
з'явилася без поважних причин, про
причини неявки суд не повідомила,
будь-яких клопотань не заявляла, хоча
була належним чином повідомлена про
час та місце судових засідань.

Заочним рішенням
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 05 листопада 2013р. в задоволенні
позову позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить заочне рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 05 листопада 2013р. скасувати,
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

При цьому ПАТ КБ «ПриватБанк»
посилались на те, що позовна давність
відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення, між тим в матеріалах
справи така заява відповідача
відсутня.

В апеляційній інстанції представник
ПАТ КБ «ПриватБанк» - Васильєва К.В.
просила апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду скасувати
та задовольнити їх позовні вимоги.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове
засідання не прибула, про час та місце
розгляду справи була сповіщена
належним чином, про що у справі є
докази(а.с.78). Зважаючи на вимоги ч. 2 ст.
305 ЦПК України така неявка сторін не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, мотиви і
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
вислухавши пояснення представника
банку, колегія суддів дійшла до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції,
виходив з того, що банк пропустив
строк позовної давності для захисту
порушених майнових прав за вказаним
договором, а відповідно до роз'яснень,
які містяться в постанові пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012р. № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних відносин»
слідує, що враховуючи положення п. 7 ч.
13 ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів» суди мають виходити з того,
що у спорах щодо споживчого кредиту
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. У зв'язку із цим
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 14.05.2007р. між ПАТ
«КБ «ПриватБанк» (Банк) та ОСОБА_4
(Позичальник) було укладено кредитний
договір № 0DXRRX08950615. Згідно умов
укладеного договору, Договір
складається із Заяви позичальника та
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам.

На виконання умов Договору № ODXRRX08950615
від 14.05.2007р., ПАТ «КБ «ПриватБанк» надав
ОСОБА_4, а остання отримала споживчий
кредит у розмірі 3 237,6 грн., що
підтверджується власноручно
заповненою та підписаною ОСОБА_4
заявою.

Відповідно до умов Договору, Банк
надав ОСОБА_4 строковий споживчий
кредит на суму 3 237,6 грн. на строк 5
місяців з 14.05.2007р. по 14.10.2007р. включно, з
умовами сплати за користування
кредитом відсотків у розмірі 0,01 % на
місяць, на суму залишку заборгованості
по кредиту, щомісячної винагороди за
надання фінансового інструмента у
розмірі 27,52 грн. та єдиноразової
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 539,6 грн. в обмін
на зобов'язання позичальника з
повернення кредиту, сплати відсотків,
винагороди, комісії, які зазначені в
Заяві та Умовах надання споживчого
кредиту фізичним особам у визначені
строки.

Умовами договору передбачено, що
погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку: щомісяця в період
сплати, за який приймається період з «
5» по « 10» число кожного місяця
Позичальник повинен надавати банку
грошові кошти (щомісячний платіж) у
розмірі 675,24 грн. для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, відсотків, винагороди,
комісії, а також інших витрат згідно з
Умовами.

При цьому позичальник
зобов'язується повернути суму кредиту,
відсотків, винагороди відповідно до
Заяви та Умов.

ПАТ КБ «ПриватБанк» ознайомив
ОСОБА_4 з умовами надання кредиту,
остання погодилася на укладення
договору, саме в такій формі та на
запропонованих банком умовах, про що
свідчить підпис ОСОБА_4 в Заяві
позичальника (а.с.5). ОСОБА_4 договір у
встановленому законом порядку не
оскаржила в судовому порядку, окремі
положення договору недійсними не
визнавала, тобто погодилася з умовами
договору.

В свою чергу, ОСОБА_4 в порушення
умов Договору № ODXRRX08950615 від 14.05.2007р. не
надавала своєчасно ПАТ «КБ
«ПриватБанк» грошові кошти для
погашення заборгованості за кредитом,
відсотками, а також іншими витратами,
що підтверджується розрахунком банку,
у зв'язку з чим станом на 29.05.2013р. у
ОСОБА_4 перед ПАТ «КБ «ПриватБанк»
виникла заборгованість по Договору
від 14.05.2007р. на загальну суму 49 430,28 грн.,
яка складається з:

- 3 237,60 грн. - заборгованість за
кредитом;

- 20 233,60 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 137,60 грн. - заборгованість по
комісії за користування кредитом;

- 22 991,47 грн. - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором;

- 500 грн. - штраф (фіксована
частина);

- 2 330,01 грн. - штраф (процентна
складова).

Тобто, свої зобов'язання за кредитним
договором позичальник ОСОБА_4 не
виконувала належним чином, не погашала
кредит, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість по Договору від 14.05.2007р.
на загальну суму 49 430,28грн. Крім того,
нараховану заборгованість станом на 29
травня 2013р. за кредитним договором не
спростувала.

Відповідно до статей 1049, 10501 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Зобов'язання, згідно ст. 526 ЦК
України, має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК, інших актів законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1 та 4 ст. 631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснювати свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Відповідно до ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється в три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Частиною 1 ст. 264 ЦК України передбачено,
що перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна
давність встановлена законом може бути
збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмової
формі.

Із матеріалів справи вбачається, що
сторони кредитного договору
домовилися про збільшення строку
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів і встановили
його тривалістю у 5 років.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

При застосуванні положення п. 7 ч.
11 ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, суди мають виходити з того,
що у системному зв'язку з ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону ця вимога закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямована на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК
України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК України про
позовну давність.

Оскільки зі спливом строків
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» та вимоги
ЦК України щодо позовної давності
застосовуються й до додаткових вимог
банку (іншої фінансової установи).

Також на вказані обставини
звернута увага в п.27 постанови №7
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012р.,
зі змінами від 07 лютого 2014р. « Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів,
що виникають із кредитних
правовідносин».

З врахуванням вказаних вимог
вищевказаного Пленуму звернута увага
на це в ухвалі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 лютого 2014р.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
застосування строків позовної
давності.

Крім того, як вбачається з
матеріалів справи ОСОБА_4 під час
розгляду справи в суді першої
інстанції не було відповідачем подано
до суду заяви про застосування
наслідків позовної давності до
винесення судом рішення.

Вказані обставини залишилися поза
увагою суду першої інстанції, що
призвело до передчасного висновку про
пропуск ПАТ «КБ «ПриватБанк» строку
для звернення до суду з позовом про
захист своїх прав.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що позичальником
здійснювалося погашення існуючої
заборгованості за кредитним договором
26 лютого 2009р., що є перериванням строку
позовної давності. Вказане
підтверджується наданим Банком
розрахунком до суду першої
інстанції(а.с.3).

Також, суд першої інстанції
розглядаючи справу керувався Умовами
та правилами надання банківських
послуг за 2009р., які не діяли на час
виникнення спірних правовідносин у
2007р. (а.с.6-24).

Умови та порядок надання і
обслуговування спірного кредитного
договору регламентовано Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам і «Розстрочка») (СТАНДАРТ), які
затверджені Наказом ПАТ КБ
«ПриватБанк» № 391 від 21.03.2006р., що діяли
на час виникнення правовідносин сторін
та надані представником банку до суду
апеляційної інстанції.

Розрахунок заборгованості, який
міститься в матеріалах справи
виконаний у відповідності, саме до
зазначених Умов.

Відповідачка ОСОБА_4 була
ознайомлена з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
«Розстрочка» (СТАНДАРТ), які їй були
надані в письмовій формі, про що
власноручно розписалася 14 травня
2007р.(а.с.5).

Як під час розгляду справи в суді
першої, так і апеляційної інстанції
ОСОБА_4 не цікавилася розглядом справи,
не з'являлася в судові засідання.

Відповідно до ст.549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення (ч.3 ст.551 ЦК України).

Пунктом 5.1 Умов визначено, що у
випадку порушення позичальником
будь-якого зобов'язання, передбаченого
п.п.3.2.2, 3.2.3 Умов та Заяви, банк має право
нарахувати, а позичальник
зобов'язується сплатити банку пеню в
розмірі 0,15% від суми простроченого
платежу, але не менше 1 гривні за кожен
день прострочення (а.с.82-89 ).

Штрафи (фіксована частина та
процентна складова) передбачені п.5.3
Умов та Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам.

Згідно розрахунку,
заборгованість станом на 29.05.2013р.
складає на загальну суму 49 430,28 грн., із
них: 3 237,60 грн. - заборгованість за
кредитом; - 20 233,60 грн. - заборгованість
по процентам за користування кредитом;-
137,60 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом;- 22 991,47 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором;- 500 грн. - штраф
(фіксована частина);- 2 330,01 грн. - штраф
(процентна складова).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК
України, виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст.
611 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначених
статей, штраф є відповідальністю, яка
залежить лише від суми невиконаного
або неналежно виконаного зобов'язання
й у часі визначається з настанням
однієї з подій як невиконання або
неналежне виконання зобов'язання.

Пенею ж є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання, тобто
встановлює певні юридичні наслідки у
вигляді обов'язку сплатити певну суму,
яка залежить не тільки від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання, а й від часу такого
невиконання.

Тобто, пеня та штраф є видами
відповідальності за різні порушення
зобов'язань боржником.

Штраф має разовий характер,
тобто вичерпується з настанням самого
факту порушення зобов'язання.

Відповідно до п. 5.3. Умов штраф
застосовується у випадку порушення
позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором більш ніж на 30
днів. Позичальник зобов'язаний
сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5
% від суми заборгованості.

Пеня ж, в свою чергу, відповідно
до п. 5.1. Умов сплачується при порушенні
позичальником зобов'язань із погашення
кредиту у розмірі 0,15 % від суми
простроченої заборгованості по
кредиту за кожний день просрочки, але
не менше 1 гривні.

Таким чином, штраф та пеня,
відповідно до умов кредитного
договору, настають при різних
обставинах порушення зобов'язання зі
сторони боржника, а відтак є різними
видами відповідальності за порушення
зобов'язань боржником, а тому
підлягають стягненню з відповідача.

Разом з тим, в рішенні Конституційного
Суду України від 11 липня 2013 року по
справі №7-рп/2013 піддано
конституційно-правовому аналізу
правовідносин зі сплати пені що
виникають між фізичними особами -
споживачами та банками і іншими
фінансовими установами у
правовідносинах споживчого
кредитування в якому зокрема робиться
висновок про те, що вимога про
нарахування та сплату неустойки за
договором споживчого кредиту, яка є
явно завищеною, не відповідає
передбаченим у пункті 6 статті 3,
частині третій статті 509 та частинах
першій, другій статті 627 Кодексу
засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права. Наявність у кредитора
можливості стягувати із споживача
надмірні грошові суми як неустойку
спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з
огляду на приписи частини четвертої
статті 42 Конституції України участь у
договорі споживача як слабкої сторони,
яка підлягає особливому правовому
захисту у відповідних правовідносинах,
звужує дію принципу рівності учасників
цивільно-правових відносин та свободи
договору, зокрема у договорах про
надання споживчого кредиту щодо сплати
споживачем пені за прострочення у
поверненні кредиту.

Цей висновок узгоджується з
положеннями Резолюції Генеральної
Асамблеї ООН "Керівні принципи для
захисту інтересів споживачів" від 9
квітня 1985 року N 39/248, в якій наголошено:
визнаючи, що споживачі нерідко
перебувають у нерівному становищі з
точки зору економічних умов, рівня
освіти та купівельної спроможності,
принципи захисту інтересів споживачів
мають, зокрема, за мету сприяти країнам
у боротьбі зі шкідливою діловою
практикою усіх підприємств на
національному та міжнародному рівнях,
яка негативно позначається на
споживачах.

Як зауважував Конституційний Суд
України, межі дії принципу свободи
договору визначаються законодавством
з урахуванням критеріїв
справедливості, добросовісності,
пропорційності і розумності. При цьому
держава має підтримувати на засадах
пропорційності розумний баланс між
публічним інтересом ефективного
перерозподілу грошових накопичень,
комерційними інтересами банків щодо
отримання справедливого прибутку від
кредитування і правами та
охоронюваними законом інтересами
споживачів їх кредитних послуг (абзац
третій підпункту 3.2 пункту 3
мотивувальної частини Рішення від 10
листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про
захист прав споживачів кредитних
послуг).

У наведених Керівних принципах для
захисту інтересів споживачів
визначено, що споживачі мають бути
захищені від таких зловживань, як
односторонні типові контракти,
виключення основних прав у контрактах
та незаконні умови кредитування
продавцями.

Таким чином, з врахуванням
вищевказаних обставин, до визначеного
банком розміру неустойки в частині
пені підлягає застосуванню ч. 3 ст. 551 ЦК
України, оскільки нарахований банком
розмір пені в розмірі 22 991,47 грн.
значно перевищує заборгованість за
кредитом у розмірі 3237,60 грн., тому
розмір пені підлягає зменшенню до 5000
грн. Такий розмір неустойки відповідає
вимогам закону і засадам розумності та
справедливості.

А тому, з ОСОБА_4 на користь банку
підлягає стягненню заборгованість по
кредитному договору від 14.05.2007р.
станом на 29.05.2013р. у розмірі 31 438 грн. 81
коп., яка складається з:

- 3 237 грн. 60 коп. - заборгованість за
кредитом;

- 20 233 грн. 60 коп. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 137 грн. 60 коп. - заборгованість по
комісії за користування кредитом;

- 5000 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором;

- 500 грн. - штраф (фіксована частина);

- 2 330 грн. 01 коп. - штраф (процентна
складова).

В іншій частині позовних вимог
банку слід відмовити.

За подання позовної заяви ПАТ КБ
«ПриватБанк» сплачено судовий збір у
розмірі 494,30 грн. (а.с.30). В порядку ч. 1
ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають
стягненню понесені та документально
підтверджені судові витрати по сплаті
судового збору за подання позовної
заяви у розмірі 314 грн. 39 коп. та за
подачу апеляційної скарги у розмірі
247 грн.15 коп.

За таких підстав, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду,
яке постановлене з порушенням норм
матеріального права та Умов кредитного
договору, на підставі п. 1,3,4 ч. 1 ст.309 ЦПК
України, підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення про
стягнення з ОСОБА_4 на користь Банку
загальної суми заборгованості за
кредитним договором у розмірі 31 438 грн.
81 коп., в іншій частині вимог банку
відмовити.

Керуючись ст.ст.209, 307 ч.1
п.2,309,314,316,317,319 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И
Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» - задовольнити
частково.

Заочне рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 05 листопада 2013 року - скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк»
заборгованість по кредитному договору
від 14.05.2007р. станом на 29.05.2013р. у розмірі
31 438 (тридцять одна тисяча чотириста
тридцять вісім) грн. 81 коп., яка
складається з:

- 3 237 (три тисячі двісті тридцять сім)
грн. 60 коп. - заборгованість за кредитом;

- 20 233 (двадцять тисяч двісті тридцять
три) грн. 60 коп. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 137 (сто тридцять сім) грн. 60 коп. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом;

- 5000 (п'ять тисяч) грн. - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором;

- 500 (п'ятсот ) грн. - штраф (фіксована
частина);

- 2 330 (дві тисячі триста тридцять) грн. 01
коп. - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» судові
витрати по сплаті судового збору за
подачу апеляційної скарги в сумі 247
(двісті сорок сім) грн.15 коп., а також
судовий збір за подачу позову в сумі 314
(триста чотирнадцять) грн. 39 коп.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили
негайно з моменту проголошення, але
може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.М.Кварталова

О.М. Таварткіладзе

Л.Л. Троїцька