Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних
справ
Суддя 1-ї інстанції Мануйлова
Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 314/4348/13
01 квітня 2014 року
Справа № 22ц-778/ 1252/14
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних
справ апеляційного суду Запорізької
області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді:
Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора -
адвоката -

________________________________________________________________________
____________________

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 27.12.2013 року у
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Кредитні
ініціативи" до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кредитні ініціативи"
(далі-Товариство) звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
грошових коштів, зазначаючи на те, що за
договором кредиту № 0711/0408/45-009 від 23
квітня 2008 року для придбання квартири,
відповідач одержав у Відкритому
акціонерному товаристві "Сведбанк"
гроші у сумі - 32 700 доларів США на строк
до 23.04.2038 року зі сплатою щомісячних
процентів та річних процентів у
розмірі 11,90% за користування кредитними
коштами. Про те, свої зобов'язання, щодо
своєчасного повернення кредиту та
відсотків за користування кредитом не
виконує. У зв'язку з цим виникла
заборгованість на загальну суму 413 421
грн. 38 коп., із яких: 260 777 грн. 30 коп.
заборгованість за кредитом, 58 996 грн. 65
коп. заборгованість за відсотками та
пеня у сумі - 93 647 грн. 43 коп.. Виконання
умов договору боржник забезпечив
іпотечним договором, предметом якої
стала належна йому квартира АДРЕСА_1,
вартістю 184 028 грн. За Договорами від
28.11.2012 року право вимоги за укладеним
договором перейшло до Товариства. Тому
позивач просив провести звернення
стягнення на квартиру шляхом її
продажу на прилюдних торгах з
початкової ціною не нижче ринкової.

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 27.12.2013 року
заявлені вимоги задоволені.

У сказі відповідач зауважує, що у
спірній квартирі проживає її малолітня
дитина, житлові інтереси якої
порушуються ухваленим рішенням й окрім
того, суд не застосував наслідки спливу
строків позовної давності.

Вивчивши матеріали справи, колегія
суддів судової палаті з цивільних
справ апеляційного суду дійшла до
висновку, що скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної
інстанції відхиляє скаргу, якщо
встановлює, що суд першої інстанції
постановив рішення з додержанням вимог
матеріального й процесуального права.

З матеріалів справи видно, що за
договором кредиту № 0711/0408/45-009 від 23
квітня 2008 року для придбання квартири,
відповідач одержав у Відкритому
акціонерному товаристві "Сведбанк"
гроші у сумі - 32 700 доларів США на строк
до 23.04.2038 року зі сплатою щомісячних
процентів та річних процентів у
розмірі 11,90% за користування кредитними
коштами (а.с.28).

У зобов'язанні кредитор може бути
замінений внаслідок передання ним
своїх прав іншій особі за правочином
(ст.512 ЦК).

За Договором від 28 листопада 2012 року
"Сведбанк" передав свої активи
"Факторинговій компанії "Вектор плюс", а
остання право вимоги надала ТОВ
"Кредитні ініціативи" (а.с.8,16,25).

У переліку кредитних договорів, за
якими Товариство набуло право вимоги,
значиться й кредитний договір
укладений з ОСОБА_1 (а.с.26,27)

На цей час дійсність угод недійсною не
визнана.

За ст.514 ЦК до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав.

В кредитному договорі не містяться
застережень про заборону зміни
кредитора.

У статті 516 ЦК йдеться, що заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника.

Свої зобов'язання щодо умов Договору
відповідач не виконував належним
чином, у зв'язку з чим виникла
заборгованість на загальну суму - 413 421
грн. 38 коп., із яких: 260 777 грн. 30 коп.
заборгованість за кредитом, 58 996 грн. 65
коп. заборгованість за відсотками та
пеня у сумі - 93 647 грн. 43 коп. (а.с.45,119).

Обов'язкові платежі за кредитним
договором, позичальник припинив
сплачувати з липня 2013 року.

Розмір нарахованих сум, виконаний
банківською установою (а.с.45,119).

У ст.526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За нормами ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

Таким чином, за правилами ст.1050 ЦК
боржник зобов'язаний сплатити позивачу
всі нараховані і несплачені суми за
умовами договору.

Як встановлено судом першої інстанції,
на забезпечення виконання зобов'язань
за Кредитним договором між позивачем
та відповідачем 24.04.2008 року укладено
іпотечний договір, посвідчений
приватним нотаріусом, за умовами якого
відповідач передав у іпотеку квартиру
АДРЕСА_1, вартістю 184 028 грн. (а.с.38).

Квартира належить іпотекодавцю на
праві приватної власності (а.с.40).

Відповідно до п.10.3,11,12.1 Договору
іпотеки Іпотекодержатель має право
звернути стягнення на предмет іпотеки
за рішенням суду (а.с.37).

Як вбачається із Договору Іпотеки,
підписавши цей договір, відповідач
засвідчив свою згоду на вирішення
спору у такий спосіб.

Відповідач не виконав свої
зобов'язання за кредитним договором в
частині сплати кредиту, процентів,
штрафних санкцій в строк, що вказаний в
договорі.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
іпотеку" іпотека -це вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.1 статті 12 Закону України "Про
іпотеку" у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.33 ч.1 Закону України
"Про іпотеку", у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
Іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

За ст.35 Закону України "Про Іпотеку", у
разі порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Сторони домовились, що письмова вимога
про усунення порушення зобов'язання
надсилається іпотекодавцю у строк, що
не перевищує 30 днів (п.11 абз.2 Договору).

При цьому, за умовами договору, строк
починає відліковуватись з дати
поштової квитанції про відправлення
імпотекодавцю вимоги (п.11 абз.3
Договору) (а.с.37).

Боржник був повідомлений про склад і
розмір боргів за кредитним договором
(а.с.46,47,48).

Із квитанції відділу зв'язку
спостерігається, що поштове
відправлення здійснено 08.07.2013 року, а
отже в межах строку угоди (а.с.48-б).

Частиною 3 ст.33 Закону України "Про
іпотеку" передбачено, що звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється в тому числі на підставі
рішення суду.

Як роз'яснено у п. 42 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
резолютивна частина рішення суду в
разі задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як статті 39 Закону
України "Про іпотеку", так і положенням
пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК
України. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції вказані вимоги закону
врахував.

Відповідач твердив, що на цей час, у
спірному житловому приміщенні
зареєстрована її малолітня дитина,
тому на думку заявника ухваленим
рішенням порушені житлові права
дитини.

Відповідно до положень статей 141 та 160
Сімейного кодексу України місце
проживання неповнолітньої дитини
реєструється за місцем проживання
одного з батьків, за згодою обох
батьків, які мають рівні права та
обов'язки щодо дитини.

Згідно із ч.3 ст.17 Закону України "Про
охорону дитинства" батьки або особи,
які їх замінюють, не мають права без
дозволу органів опіки і піклування
укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню або
спеціальній реєстрації, відмовлятися
від належних дитині майнових прав,
здійснювати розподіл, обмін,
відчуження житла, зобов'язуватися від
імені дитини порукою, видавати
письмові зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.18 зазначеного
Закону органи опіки та піклування
зобов'язані здійснювати контроль за
додержанням батьками або особами, які
їх замінюють, майнових та житлових прав
дітей при відчуженні жилих приміщень
та купівлі нового житла, а діти - члени
сім'ї наймача або власника жилого
приміщення мають право користуватися
займаним приміщенням нарівні з
власником або наймачем.

Згідно із ч.2 ст.12 Закону України "Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей"
держава охороняє і захищає права та
інтереси дітей при вчиненні правочинів
щодо нерухомого майна та визнає
неприпустимим зменшення або обмеження
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей при вчиненні будь-яких
правочинів стосовно жилих приміщень.

Для здійснення будь-яких правочинів
стосовно нерухомого майна, право
власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування.

Виходячи з аналізу зазначених правових
норм, попередня згода повинна бути
надана щодо будь-яких правочинів, право
власності на яке, або право
користування яким мають неповнолітні
діти.

Неповнолітня дитина відповідача не
мала майнових прав щодо іпотечного
майна, на час укладення договору
іпотеки, оскільки спірне житлове
приміщення ще не було придбане, відтак
житлові права дитини не порушені,
оскільки на час укладення такого
договору дозвіл органу опіки та
піклування законом не вимагався.

Звідси слідує, що аргументи скарги з
цього питання не є переконливими.

Окрім того, колегія суддів зауважує і
на тому, що норми ст.3 ЦПК надають право
особі захищати у суді особисте
порушене право чи інтереси.

У випадках, встановлених законом, до
суду можуть звертатися особи, яким
надано право захищати права та
інтереси інших осіб (ст.3 ч.2 ЦПК).

Права та інтереси малолітніх осіб
захищають в суді їх батьки (ст.39 ЦПК).

Однак, апеляційна скарга не подавалась
в інтересах неповнолітньої особи.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ч.1 ст.257 цього Кодексу загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.258 цього
Кодексу позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилом ч.1 ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

За ст.626 ЦК сторони є вільними в
укладені договору та визначені умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу.

Статтею 259 ЦК передбачена можливість
збільшення позовної давності за
письмовою домовленістю сторін.

Визначаючи умови надання кредиту
позичальник та Банк дійшли згоди про
встановлення тривалості позовної
давності до всіх вимог у 3-и роки. (п.8.5
Договору а.с.30-б).

Отже, сторони установили інший період у
часі, зі спливом якого наступають
юридичні наслідки, передбачені ст.267 ЦК.

Статтею 264 ЦК передбачено, що позовна
давність переривається вчиненням
особою дій, що свідчать про визнання
свого боргу.

У зв'язку із заявами відповідача про
необґрунтованість незастосування
судом першої інстанції наслідків
строків позовної давності, апеляційний
суд, здійснюючи правосуддя на засадах
верховенства права, забезпечення
кожному право на справедливий суд,
дослідив питання обчислення строків
позовної давності з урахування
додаткової інформацію позивача від
24.03.2014 року.

Так, Товариство "Кредитні ініціативи", у
розрахунку від 24.03.2014 року,
проінформувало апеляційний суд про те,
що в 2008 (9 платежів), 2009 (15 платежів),2010 (12
платежів) ,2011 (12 платежів) та 2012,2013 роках,
ОСОБА_1 частково, неодноразово вносила
до банківської установи платежі на
погашення заборгованості за кредитним
договором.

Окрім того, суд зауважує, що боржник
звертався до банківської установи про
реструктуризацію заборгованості за
спірними кредитними відносинами, а
отже визнавав борг.

Із його пояснень в судовому засіданні
слідує, що платежі, які він вносив
протягом 2008-2013 років, були направлені
на погашення всіх елементів
заборгованості (техн.запис 23.12.2013 10.36)

Такі дії можуть бути підставою для
переривання перебігу позовної
давності.

З урахуванням домовленості сторін про
3-и річну межу строку позовної давності,
на момент звернення Банку до суду
(13.08.2013 року) строк позовної давності не
сплив.

Таким чином, заяви відповідача з цього
питання не є виправданими.

Беручи до уваги наведене, районний суд
правильно вирішив справу і ухвалив
законне рішення, а тому скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України,
судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 27.12.2013 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий: Судді: