АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/8532/13-ц
Провадження № 22-ц/792/94/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області в складі:

головуючого судді - Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Фанди В.П.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача - Стешіної
Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
Хмельницького бюро технічної
інвентаризації про скасування наказу
про звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди
з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 18
листопада 2013 року, -

встановила:

В квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулася в
суд зі збільшеними під час розгляду
справи в суді першої інстанції
позовними вимогами до Хмельницького
бюро технічної інвентаризації (далі -
БТІ) про скасування наказу про
звільнення №48/05-02 від 26 березня 2013 року,
поновлення її на попередній посаді
інженера з інвентаризації нерухомого
майна 1 категорії БТІ, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в розмірі 59 065,68 грн. та
моральної шкоди в сумі 1 500 грн.

На обґрунтування позовних вимог
ОСОБА_3 зазначила, що при її звільненні
на підставі п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України
відповідачем була порушена процедура
звільнення, оскільки вона з поважних
причин була відсутня на засідання
профкому, де розглядалося питання про
надання згоди на її звільнення,
письмової згоди на розгляд питання за
її відсутності вона не надавала;
адміністрація не врахувала вимоги
закону, відповідно до якого вона має
переважне право на залишення на роботі
в разі її звільнення за скороченням
штату та чисельності працівників; в
порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України
відповідачем їй не було запропоновано
іншої роботи на підприємстві, яка б
відповідала її кваліфікації.
Незаконними діями БТІ їй було
заподіяно моральної шкоди, оскільки
вона змушена була докладати додаткових
зусиль для відновлення свого
порушеного права.

______________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції -
Приступа Д.І.
Справа № 686/8532/13

Провадження № 22-ц/792/94/14

Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 51, 52

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 18 листопада 2013 року в
задоволенні позову було відмовлено,
стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
344,10 грн. судового збору.

Суд виходив з того, що звільнення
позивача відбулося з дотриманням
процедури, встановленої законом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

На думку апелянта суд не з'ясував,
чи дійсно мали місце зміни в
організації виробництва і праці у
відповідача; чи дотриманий БТІ порядок
звільнення, встановлений КЗпП України
та Законом України „Про професійні
спілки, їх права та гарантії
діяльності";суд не перевірив
можливості надання їй іншої роботи на
цьому ж підприємстві за наявності
вакантних посад та не врахував, що
матеріали справи містять докази
наявності вакантних посад інженера з
інвентаризації нерухомого майна 1 та 2
категорії станом на 31.01.2013 рік, які не
підлягали скороченню з 29.03.2013 року та
інших посад, на які вона може
претендувати, але які їй не були
запропоновані відповідачем; судом не
перевірено дотримання адміністрацією
БТІ ст. 42 КЗпП України щодо можливості
переважного права залишення на роботі,
хоча ряд працівників були залишені на
підприємстві на тих же посадах, з якої
вона була звільнена.

В суді представник позивача
підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник Хмельницького бюро
технічної інвентаризації в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечив та
пояснив, що рішення суду є законним та
обґрунтованим.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, перевіривши матеріали справи
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу
визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Суд першої інстанції неповно
з'ясував обставини, якими
обґрунтовувались позовні вимоги та
заперечення сторін, допустив порушення
норм матеріального та процесуального
права.

У зв'язку з неповним з'ясуванням
судом обставин, що мають значення для
справи та порушенням судом норм
матеріального та процесуального права
оспорюване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог.

Судом встановлено, що відповідно
до наказу №48/05-02 від 26.03.2013 року, ОСОБА_3
з 29.03.2013 року було звільнено з посади
інженера з інвентаризації нерухомого
майна 1 категорії Хмельницького БТІ на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, в
зв'язку зі скороченням штату
працівників. 29 березня 2013 року
позивачкою було отримано трудову
книжку та проведено розрахунок з
виплатою всіх належних їй на день
звільнення сум.

Прийняттю вказаного наказу
передував наказ відповідача від 18.01.2013
року № 05/05-01 про скорочення штату
працівників, в якому вказано про
попередження під розпис працівників
про можливість наступного звільнення
згідно ст. 40 КЗпП України.

В наказі від 28.01.2013 року про зімни
в штатному розписі йдеться про
скорочення в штатному розписі з 29.03.2013
року, зокрема, посад інженерів з
інвентаризації нерухомого майна 1-ї
категорії.

З вказаними наказами позивачка
була особисто ознайомлена, що не
заперечувалося в суді сторонами.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог суд виходив з того, що
процедура звільнення ОСОБА_3,
встановлена законом, було дотримана
Хмельницьким БТІ повністю, посади, на
яких можливо було працевлаштувати
позивачку на момент вирішення питання
про її звільнення на підприємстві були
відсутні.

Однак такі висновки суду є
помилковими, не відповідають фактичним
обставинами справи, зроблені без
повного та об'єктивного дослідження
доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, може бути
розірваний власником або
уповноваженим ним органом у випадку
змін в організації виробництва і праці,
в тому числі скорочення штату
працівників. Звільнення з цієї
підстави допускається, якщо неможливо
перевести працівника за його згодою на
іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Частиною 3 статті 49-1 КЗпП України,
зокрема, передбачено, що одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві,
установі, організації та вживає
заходів до переведення працівника за
його згодою на іншу роботу.

Як вбачається з матеріалів справи
при звільненні ОСОБА_3 відповідачем не
було запропоновано їй вакантні на той
час та відповідні її спеціальності та
кваліфікації посади. Вказівка про те,
що таких посад немає, яка міститься в
попередженні позивачки про наступне її
звільнення з посади за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України, датоване 28 січня 2013 року, не
відповідає дійсності.

Справа містить не спростовані
докази того, що в період, коли в БТІ
проводилося скорочення чисельності та
штату працівників, були вакантні
посади, зокрема, інженерів з
інвентаризації нерухомого майна 1
категорії, посада провідного інженера
з якості (контролера), один працівник
займав дві посади по 0,5 ставки (юриста
та інспектора відділу кадрів) та інші.

Ця обставина підтверджується
наказами, зокрема: №20/05-02 від 25.01.2013 року
про переведення інженера з
інвентаризації нерухомого майна 1
категорії Старікової Г.В. за її згодою
та на підставі заяви від 25.01.2013 року на
посаду інженера з якості (контролера) з
28 січня 2013 року; №17/05-02 від 25.01.2013 року
про переведення провідного інженера з
якості (контролера) Трач А.Г. за її завою
від 25.01.2013 року на посаду інженера з
інвентаризації нерухомого майна 1
категорії з 28.01.2013 року; №18/05-02 від 25.01.2013
року Салюк Т.В. відповідно до заяви від
25.01.2013 року була переведена з посади
інспектора відділу кадрів на посаду
вимірювача об'єктів нерухомого майна з
28 січня 2013 року; №19/05-02 від 25.01.2013 року
юрист ОСОБА_15 на дату звільнення ОСОБА_3
29.03.2013 року обіймала дві посади - по 0,5
ставки посади юриста та інспектора
відділу кадрів.

Ці обставини підтверджуються
також табелями обліку робочого часу
БТІ за відповідні місяці.

Таким чином відповідачем при
вивільненні позивачки не були
дотримані вимоги ст.ст. 40, 49-1 КЗпП
України, тим самим було порушено її
право на роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП
України при скороченні чисельності чи
штату працівників у зв'язку із змінами
в організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.
Частиною 2 цієї статті передбачені
випадки переваги в залишенні на роботі
особам, які мають рівні умови
продуктивності праці і кваліфікації.

Як вбачається з досліджених
апеляційним судом даних щодо осіб, які
були залишені на посадах в БТІ після
проведення скорочення, станом на 01.04.2013
року ряд осіб мають більш нижчі
показники продуктивності праці і
кваліфікації.

Зокрема, враховуючи обсяг наданих
послуг за 2012 рік, який визначено у
грошовому еквіваленті, такі працівники
як ОСОБА_8 (192,90 тис. грн.), ОСОБА_9 (138,10 тис.
грн.), ОСОБА_10 (133,70 тис. грн.), ОСОБА_11 (128,50
тис.грн.), ОСОБА_12 (119,10 тис.грн.), ОСОБА_13
(134,80 тис.грн.), ОСОБА_14 (132,10 тис.грн.), які
займають посади інженерів з
інвентаризації нерухомого майна, мають
нижчі показники, ніж за аналогічний
період ОСОБА_3 (150,10 тис.грн.).

При цьому слід врахувати, що
позивач єдина з працівників БТІ, яка
має дві повних вищих освіти -
інженера-електрика та юриста, за успіхи
у роботі в березні місяці 2013 року була
премійована, до дисциплінарної
відповідальності не притягувалася.

Крім того ОСОБА_3 є інвалідом 3
групи, що підтверджується наявною в
справі довідкою МСЕК.

Пояснення представника
відповідача про те, що вищевказані
особи мають більший безперервний стаж
роботи на підприємстві, тому вони мають
перевагу на залишенні на роботі є
безпідставним, оскільки така умова
вважається перевагою лише у випадку
рівності умов продуктивності праці і
кваліфікації. В даному випадку
продуктивність праці та кваліфікація
позивача є вищою, ніж у перелічених
вище осіб (ч.ч. 1, 2 ст. 42 КЗпП України).

Крім того в даному випадку має
місце порушення відповідачем вимог ч. 3
ст. 22 Закону України „Про професійні
спілки, їх права та гарантії
діяльності", оскільки в передбачений
цією нормою трьохмісячний строк
інформації щодо намічених звільнень
роботодавець профспілковій
організації Хмельницького БТІ не
надав. Ця вимога не була виконана
позивачем і пізніше.

В той же час слід зауважити, що в
даному випадку правовою підставою для
звільнення позивача є саме п. 1 ч. 1 ст. 40
КЗпП України, оскільки мають місце
зміни в організації виробництва і
праці, скорочення чисельності та штату
працівників в Хмельницькому БТІ в
зв'язку зі зміною порядку проведення
реєстрації прав на нерухоме майно,
зменшенням обсягу та видів робіт, які
були покладені раніше на бюро
технічної інвентаризації, але з
прийняттям Закону України „Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" перейшли
до інших органів (державних
реєстраторів). Фактичне чисельне
звільнення працівників відповідача
саме з цих підстав підтверджено
матеріалами справи.

Посилання ОСОБА_3 на недотримання
БТІ вимог ч. 3 ст. 43 КЗпП України,
оскільки профспілковим комітетом
Хмельницького БТІ 13.03.2013 року було
розглянуто подання адміністрації про
надання дозволу на її звільнення без її
участі є необґрунтованим, оскільки про
проведення першого засідання профкому
з цього питання, яке відбулося 27.02.2013
року позивачка була повідомлена 14.02.2013
року, але на день слухання перебувала
на лікарняному, що можна визнати
поважною причиною відсутності. Однак
її відсутність на засіданні профкому
13.03.2013 року, про яке вона була
повідомлена 27.02.2013 року спричинена її
перебуванням у відпустці без
збереження заробітної плати у зв'язку з
сімейними обставинами і не може бути
визнано поважною причиною відсутності.
Таким чином, надавши дозвіл на
звільнення позивачки на засіданні
профкому 13 березня 2013 року без її
участі комітет діяв у відповідності з
вимогами трудового законодавства.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України в
разі звільнення без законної підстави
або незаконного переведення на іншу
роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

За змістом п. 18 Пленуму ВСУ від
06.11.1992 року „Про практику розгляду
судами трудових спорів" звільнений без
законних підстав або з порушенням
установленого порядку працівник не
поновлюється на попередній роботі лише
у випадках, коли поновити його на
роботі неможливо внаслідок ліквідації
підприємства, установи, організації.

За таких обставин вимоги позивача
в частині поновлення на роботі та
стягнення з відповідача середнього
заробітку підлягають до задоволення
частково.

Враховуючи остаточні позовні
вимоги, в яких ОСОБА_3 просила суд
стягнути на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
152 робочих дні, в період з 29.03.2013 року по
07.11.2013 рік слід зазначити наступне.

Нарахування середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні слід проводити у
відповідності з Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженої постановою КМУ від 8
лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Розрахунок середньоденного
заробітку, проведений позивачем і
визначений в сумі 388,59 грн., не
відповідає вимогам вказаного Порядку,
оскільки при цьому було взято розмір
нарахованої заробітної плати за
грудень 2012 року - 10501 грн. 48 коп. та за
січень 2013 року - 5819 грн. 36 коп., хоча слід
було врахувати заробітну плату за
січень та лютий 2013 року, яка складає
5819,36 грн. та 5745,16 грн. відповідно.

За таких обставин розмір
середнього заробітку ОСОБА_3 станом на
07.11.2013 року становитиме 54932 грн. 80 коп.:
(361,40 грн. х 152 робочих дні затримки
=54932,80).

Оскільки порушення трудових прав
позивачки змусило її докладати
додаткових зусиль для їх відновлення,
що призвело до втрати нормальних
життєвих зв'язків, порушення
звичайного ритму життя, у
відповідності з вимогами ст. 237-1 КЗпП
України на користь ОСОБА_3 слід
стягнути моральну шкоду, розмір якої
визначити 500 грн.

При вирішенні питання про
розподіл судових витрат між сторонами
суд не дотримався вимог ст. 88 ЦПК
України, оскільки стягнув з позивачки
на користь держави 344,10 грн. судового
збору, не звернувши уваги на те, що
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону
України „Про судовий збір" вона
звільнена від його сплати.

За таких обставин рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 18 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задоволити частково.

Наказ № 48/05-02 від 26 березня 2013
року, прийнятий начальником
Хмельницького бюро технічної
інвентаризації про звільнення ОСОБА_3 з
посади інженера з інвентаризації
нерухомого майна 1 категорії скасувати.

ОСОБА_3 поновити на посаді
інженера з інвентаризації нерухомого
майна першої категорії Хмельницького
бюро технічної інвентаризації.

Стягнути з Хмельницького бюро
технічної інвентаризації на користь
ОСОБА_3 54 932 грн. 80 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
без врахування утримання податків та
обов'язкових платежів, та 500 грн.
моральної шкоди. В решті позову
відмовити.

Рішення в частині поновлення
ОСОБА_3 на посаді інженера з
інвентаризації нерухомого майна
першої категорії Хмельницького бюро
технічної інвентаризації допустити до
негайного виконання.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
Р.С. Гринчук