АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/2426/2014
інстанції: Мазур І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
ЖековоїГанни Іванівни в інтересах
публічного акціонерного товариства
«Київенерго» на рішення
Святошинського районного суду міста
Києва від 12 грудня 2013 року у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства «Київенерго» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2013 року ПАТ
«Київенерго»звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за спожиту
електроенергію, де сума боргу
становить 1 128,17 грн., 3% річних та
інфляційна складова боргу - 298,59 грн.

Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 12 грудня 2013 року
вказаний позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Київенерго» 273,51 грн - борг за спожиту
електроенергію, інфляційні в розмірі 15
грн, 3% річних в розмірі 10,95 грн, 229,40 грн
судового збору, а всього 528,86 грн.

В апеляційній скарзі Жекова Г.І. в
інтересах ПАТ «Київенерго»,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права та процесуального
права, на невідповідність висновків
суду обставинам справи, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким позов задовольнити повністю.
Зокрема, апелянт посилається на ті
обставини, що судом помилково
застосовано до правовідносин сторін
строк позовної давності, а тому просить
вимоги про стягнення заборгованості
задовольнити у повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції
представник ПАТ «Київенерго» -
Сидоренко Л.Я. апеляційну скаргу
підтримала та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 проти
апеляційної скарги заперечувала,
просила рішення Святошинського
районного суду міста Києва від 12 грудня
2013 року скасувати в частині стягнення
заборгованості.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення виходячи із
наступного.

При розгляді справи судом встановлено,
що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований
та є споживачем послуг надання
електроенергії у квартирі АДРЕСА_1.

З рахунку-фактури вбачається, що станом
на 1 липня 2013 року борг за спожиту
електроенергію складає 1 128,17 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до п.42 Правил користування
електричною енергією для населення
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1999року
№1357 споживач електричної енергії
зобов'язаний оплачувати спожиту
електричну енергію та здійснювати інші
платежі відповідно до умов договору та
цих Правил.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором чи законом.

Положеннями п. 31 Правил користування
електричною енергією для населення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1999
року№1357 передбачено, щоспоживач, який
має право на встановлені
законодавством пільги з оплати
спожитої електроенергії, повідомляє у
письмовій формі енергопостачальника
про своє право на пільгу з посиланням
на відповідний законодавчий акт.
Пільгова оплата електроенергії
здійснюється з дня подання споживачем
письмової заяви до районного
відділення ПАТ «Київенерго».

Як вбачається із заяви відповідача
ОСОБА_3, він звернувся з письмовою
заявою до позивача 15 березня 2012
року/а.с. 40/, якою повідомив про пільги,
надавши посвідчення інваліда війни 3
групи. Будь-яких доказів, що до цього
він звертався з відповідною заявою
суду не надано. Відповідно, з 15березня
2012 рокупозивач враховував надані
відповідачу пільги як інваліду 3 групи.

З урахуванням ст.ст. 257, 267 ЦК України суд
першої інстанції правильно виходив із
того, що позивачем не надано належних
та допустимих доказів на підтвердження
поважних причин пропуску строку
позовної давності.

Враховуючи, що позивач звертався до
суду в 2011 році з заявою про видачу
судового наказу, який ухвалою суду від
29 лютого 2012 року було скасовано, суд
правомірно застосував строк позовної
давності і стягнув заборгованість в
межах його строку, а саме з вересня 2008
року, на загальну суму 273,51 грн.

Виходячи з юридичної природи
правовідносин сторін, як грошового
зобов'язання, на них поширюється дія ч. 2
ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид
цивільно-правової відповідальності за
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Закріплена у п. 10 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги» правова
норма щодо відповідальності боржника
за несвоєчасне здійснення оплати за
житлово-комунальні послуги у вигляді
пені не виключає застосування правових
норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК
України.

Враховуючи викладене, суд дійшов
правильного висновку про необхідність
часткового задоволення вимог позивача
про стягнення інфляційних та 3% річних і
з урахуванням боргу в розмірі 273,51 грн.,
а саме інфляційні в розмірі 15,00 грн. та 3%
річних в розмірі 10,95 грн.

Доводи апеляційної скарги з приводу
того, що судом першої інстанції
неправомірно застосовано строк
позовної давності не знайшли свого
підтвердження при апеляційному
розгляді справи з огляду на те, що
сплата відповідачем за спожиту
електроенергію за показаннями
лічильника та зазначенням місяця, за
який сплачуються кошти, не може
слугувати підставою визнання останнім
свого боргу за попередній період та
підставою переривання перебігу строку
позовної давності.

Інші доводи, наведені в апеляційній
скарзі, не відносяться до підстав, з
якими процесуальне законодавство
пов'язує можливість скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Підстав до скасування рішення суду
передбачених статтею 309 ЦПК України при
апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на викладене та у зв'язку із
тим, що суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
апеляційна скарга має бути відхилена
на підставі пункту першого частини 1
статті 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ЖековоїГанни
Іванівни в інтересах публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
міста Києва від 12 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :
І.М. Вербова

Судді :
Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко