Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 березня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

Головуючого: Павліченка С.В.

суддів: Куцина М.М., Собослоя Г.Г.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши в судовому засіданні
справу за апеляційною скаргою
Середнянської селищної ради на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
14 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Середнянської
селищної ради про визнання договору
недійсним ,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до відповідача про
визнання договору недійсним.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 9
жовтня 1998 року ОСОБА_1 згідно
нотаріально посвідченого договору
придбала у Середнянського сільського
споживчого товариства |торговий кіоск
площею 45,1 м2, розташований в АДРЕСА_1. На
підтвердження права власності на
придбаний кіоск Ужгородським
|райдержпідприємством технічної
інвентаризації 20 жовтня 1998 року видано
реєстраційне посвідчення за №40.
Земельна ділянка під вказаним кіоском
згідно державного акту від 24 грудня 1997
року на праві постійного користування
перебуває у названої споживспілки.

Зі згоди Середнянської селищної ради
(рішення №37 від 27 липня 2001 року) та з
дозволу голови Ужгородської РДА
(розпорядження №390 від 28 серпня 2001 року)
після розроблення та погодження всієї
необхідної документації належний
ОСОБА_1 торговий кіоск (магазин),
розташований на земельній ділянці
площею 0,02 га в АДРЕСА_1, підлягав
реконструкції.

Після проведення відповідної
реконструкції (97% готовності) ОСОБА_1
звернулась до БТІ для виготовлення
інвентаризаційної справи. Однак, там їй
повідомили, що однією із умов для
виконання відповідного завдання є
оформлення прав на земельну ділянку
під відповідним об'єктом нерухомого
майна - укладення договору оренди чи
купівлі-продажу землі.

У зв'язку з наведеним, з метою отримання
інвентаризаційної справи на магазин
для введення такого в експлуатацію
ОСОБА_1 одразу звернулась до
Середнянської селищної ради для
встановлення належності відповідної
земельної ділянки та її розміру. За
наполяганням сільради 2 січня 2007 року
між ОСОБА_1 як приватним підприємцем
(землекористувач) та Середнянською
селищною радою (власник землі) було
укладено Договір про впорядкування
плати за користування земельними
ділянками до укладення договорів
оренди, який зареєстровано в книзі
реєстрації договорів оренди землі у
Середнянській селищній раді за №02.
Відповідно до п. 1. вказаного Договору
землекористувач, який фактично
використовує земельну ділянку до
реєстрації договору оренди для
обслуговування господарських
будівель, споруд за адресою: АДРЕСА_1
площею 0,0372 га в період з 2 січня 2007 року
по дату реєстрації договору оренди
землі вносить на рахунок Середнянської
селищної ради плату в розмірі 1107,63 грн.
у рік або 92,30 грн. щомісяця.

У зв'язку з наведеним просила суд
визнати недійсним та нікчемним договір
про впорядкування плати за
користування земельними ділянками до
укладення договорів оренди від 02 січня
2007 року, укладений між Середнянською
селищною радою Ужгородського району та
ОСОБА_1

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 14 листопада 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано
недійсним та нікчемним договір про
впорядкування плати за користування
земельними ділянками до укладення
договорів оренди від 02 січня 2007 року,
укладений між Середнянською селищною
радою Ужгородського району та
приватним підприємцем ОСОБА_1,
зареєстрований в книзі реєстрації
договорів оренди землі у Середнянській
селищній раді за №02.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду від 14 листопада 2013 року позовну
заяву Середнянської селищної ради про
стягнення заборгованості по оренді
землі залишено без розгляду. Дану
ухвалу сторони не оскаржували, вона
набрала законної сили.

В апеляційній скарзі Середнянська
селищна рада ставить питання про
скасування даного рішення та
відновлення провадження по справі
Середнянської селищної ради про
стягнення заборгованості по оренді
землі, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає що
вона підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин , на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

При розгляді даної справи судом першої
інстанції встановлено, що 9 жовтня 1998
року ОСОБА_1 згідно нотаріально
посвідченого договору придбала у
Середнянського сільського споживчого
товариства |торговий кіоск площею 45,1 м2,
розташований в АДРЕСА_1.

На підтвердження права власності на
придбаний кіоск Ужгородським
|райдержпідприємством технічної
інвентаризації 20 жовтня 1998 року видано
реєстраційне посвідчення за №40.
Земельна ділянка під вказаним кіоском
згідно державного акту від 24 грудня 1997
року на праві постійного користування
перебуває у названої споживспілки.

Зі згоди Середнянської селищної ради
(рішення №37 від 27 липня 2001 року) та з
дозволу голови Ужгородської РДА
(розпорядження №390 від 28 серпня 2001 року)
після розроблення та погодження всієї
необхідної документації належний
ОСОБА_1 торговий кіоск (магазин),
розташований на земельній ділянці
площею 0,02 га в АДРЕСА_1, підлягав
реконструкції.

Після проведення відповідної
реконструкції (97% готовності) ОСОБА_1
звернулась до БТІ для виготовлення
інвентаризаційної справи.

З метою отримання інвентаризаційної
справи на магазин для введення такого в
експлуатацію ОСОБА_1 одразу звернулась
до Середнянської селищної ради для
встановлення належності відповідної
земельної ділянки та її розміру.

02 січня 2007 року між ОСОБА_1 як приватним
підприємцем (землекористувач) та
Середнянською селищною радою (власник
землі) було укладено Договір про
впорядкування плати за користування
земельними ділянками до укладення
договорів оренди, який зареєстровано в
книзі реєстрації договорів оренди
землі у Середнянській селищній раді за
№02 .

Відповідно до п. 1. вказаного Договору
землекористувач, який фактично
використовує земельну ділянку до
реєстрації договору оренди для
обслуговування господарських
будівель, споруд за адресою: АДРЕСА_1
площею 0,0372 га в період з 2 січня 2007 року
по дату реєстрації договору оренди
землі вносить на рахунок Середнянської
селищної ради плату в розмірі 1107,63 грн.
у рік або 92,30 грн. щомісяця.

Висновки суду про недійсність договору
від 02 січня 2007 року, є правильними.

Разом з тим, не можна погодитись з
висновками суду щодо нікчемності
вищезазначеного договору.

Так, відповідно до ст. 215 ЦК України, в
редакції станом на 2 січня 2007 року,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу, якими передбачено
зокрема, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №9 від 06 листопада 2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснено, що
судам відповідно до статті 215 ЦК
необхідно розмежовувати види
недійсності правочинів: нікчемні
правочини - якщо їх недійсність
встановлена законом (частина перша
статті 219, частина перша статті 220,
частина перша статті 224 тощо), та
оспорювані - якщо їх недійсність прямо
не встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує їх дійсність на підставах,
встановлених законом (частина друга
статті 222, частина друга статті 223,
частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом.
Оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним лише за рішенням
суду.

За вказаних обставин рішення суду
першої інстанції в частині визнання
нікчемним договору підлягає
скасуванню, а в решті дане рішення
підлягає залишенню без змін, оскільки є
законними та обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів , -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Середнянської
селищної ради задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 14 листопада 2013 року скасувати
в частині визнання договору про
впорядкування плати за користування
земельними ділянками від 02 січня 2007
року нікчемним і в цій частині
відмовити в позові.

В іншій частині рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 14 листопада 2013
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді