ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________
13 лютого 2014 року Фастівський
міськрайонний суд Київської області в
складі головуючої судді-Ковалевської
Л.М., при секретарі-Омельчук С.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Фастові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особо-відділ ДВС Фастівського МРУЮ про
стягнення пені (неустойки) за
несвоєчасну сплату аліментів,-
До суду з позовом про стягнення
пені за несвоєчасну сплату аліментів
звернулась ОСОБА_1 посилаючись на те, що
її колишній чоловік, з яким вона
перебувала у шлюбі, від якого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась дочка,
починаючи з 1996 року самостійно не
сплачував аліменти, забогованість мала
постійний характер і на даний час
відповідач має сплатити пеню, яка
становить 8 798, 50 гривень.
В судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги, двічи
збільшила їх та просила суд стягнути з
відповідача пеню за несвоєчасну сплату
аліментів на утримання дитини, що
продовжеє навчання за період з 06.09.2013
року по 30.11.2013 року в сумі 1 055 гривень та
за період з 01.2004 року по 06.2006 року- 2 205,35
гривень і за 12.2013 року -403 гривні.
Відповідач та його представник в
судовому засіданні категорично
заперечували проти задоволення позову
та збільшених позовних вимог, суду
пояснили, що станом на день досягнення
дочкою сторін повноліття ( на 30.05.2013
року) заборгованість по аліментах
відсутня, а збільшення позовних вимог є
безпідставним, оскільки рішення суду
про стягнення з відповідача аліментів
до закінчення дитиною навчання в сумі
1300 гривень законної сили не набрало і є
предметом розгляду в касаційній
особи-відділу ДВС Фастівського МРУЮ в
судовому засіданні суду пояснила, що
станом на 30.05.2013 року заборгованість по
аліментам на день повноліття дитини у
відповідача відсутня. Згідно постанови
відділу ДВС від 16.10.2013 року виконавче
провадження по виконавчому листу № 2-352/
від 07.06.1996 року закінчено. Вирішення по
суті даної справи представник відділу
поклав на розсуд суду.
Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та архівні
матеріали виконавчого провадження,
вважає, що в задоволенні позову слід
Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі,
від якого у них народилась дочка -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами
було розірвано -13.06.1996 року, а рішенням
Фастівського міськрайонного суду від
07.06.1996 року з відповідача стягнуто
аліменти на користь позивачки на
утримання дитини в розмірі ? частини
заробітку відповідача.
Позивачка стверджує, що з моменту
відкриття виконавчого провадження,
тобто з червня 1996 року відповідач
самостійно аліменти не сплачував,
заборгованість по аліментах мала
постійний характер, напротязі 17 років
позивачка утримувала дитину одна,
донька часто хворіла, тому позивачка
вимушена була брати кредити на її
лікування. Відповідач, в свою чергу,
постійно працював, мав постійний доход,
займався бізнесом, зростав у
фінансовому плані, проте аліменти
сплачував періодично, несвоєчасно та
не в повному обсязі, тому, на думку
позивачки, відповідач ОСОБА_2 навмисно
ухилявся від сплати аліментів.
Згідно довідки-розрахунку пені за
несвоєчасну сплату аліментів з ОСОБА_2
за період з 01.10.2010 року по 30.05.2013 року,
яка була самостійно вираховувана самою
позивачкою, остання вважає, що з
відповідача підлягає стягненню пеня за
зазначений період в сумі -
Відповідно до ст.196 СК України при
винекненні заборгованості з вини
особи, яка зобов»язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день просрочення.
Отже, законодавець зазначає, що
одержувач аліментів набуває право на
стягнення неустойки (пені) за наявності
двох обов»язкових умов: наявна
заборгованість по аліментах та вина
особи, яка зобов»язана сплачувати
аліменти, у винекненні цієї
При цьому в силу ч.4 ст.195 СК
України та ст.74 ЗУ «Про виконавче
провадження» розмір заборгованості по
аліментам обчислюється державним
У матеріалах виконавчого
провадження за № 3482589, яке було
оглянуто в судовому засіданні, на
аркуші 12 міститься довідка-розрахунок
заборгованості від 03.11.2011 року №
арк.19, які за своїм змістом суперечать
вимогам ст.195 СК України та не можуть
слугувати доказом на підтвердження
заборгованості, оскльки розмір
аліментів, що підлягають до стягнення
за період з 03.01.2006 по 01.10.2010 року в них
обраховано, виходячи із заробітної
плати по м.Фастову, хоча у вказаний
період, а саме до 15.10.2010 року -відповідач
ОСОБА_2 офіційно працював, що
підтверджується копією його трудової
книжки (а.с.93). На підтвердження
відрахувань із заробітної плати
відповідачем надано оригінали
квітанцій, копії яких приєднано до
заперечень і містяться в матеріалах
справи.
21.09.2012 року відповідач звернувся
з письмовою заявою до відділу ДВС
Фастівського МРУЮ (а.с.21 архівних
матеріалів виконавчого провадження), в
якій просить долучити до справи копії
квітанцій про сплату аліментів на
Враховуючи цю заяву з додатками,
старший державний виконавець відділу
ДВС Кузнєцова К.М. видала довідку
від 03.10.2012 року, згідно якої переплата
по аліментах станом на 01.09.2012 року
склала 1900 гривень.
Таким чином, звинувачення
відповідача у несплаті та просроченні
аліментів за цей період є
безпідставним, оскільки враховуючи
вищевикладене рішення суду
виконувалось своєчасно, повно та
22 лютого 2013 року старшим
державним виконавцем відділу ДВС було
виготовлено довідку розрахунок
зазначено, що станом на 30.12.2012 року борг
по аліментах становить -10 650 гривень.
При проведенні порівняльного
аналізу довідки від 03.10.2012 року та від
22.02.2013 року, вбачається, що за 4 місяці 2012
року (вересень-грудень) відповідачу
були нараховані аліменти в сумі -3 276
гривень (819х4 міс.), із урахуванням
зазначеної в довідці від 03.10.2012 року
переплати, відповідач повинен був
сплати на користь ОСОБА_1 -1376 (3 276-1900)
гривень. Впродовж листопада -грудня 2012
року відповідач сплатив 2 200 гривень
(згідно наданих квітанцій (а.с.40).
Лише в лютому місяці 2013 року
відповідача було повідомлено про
існуючу заборгованість в сумі 10 650
гривень згідно довідки від 10.09.2013 року,
тому враховуючи вищевикладене, суд
вважає, що докази на підтвердження вини
відповідача у винекненні
заборгованості відсутні і особистої
вини відповідача у просроченні сплати
аліментів немає. Дана обставина, на
думку суду, мала місце у зв»язку з
помилкою, допущеною державним
виконавцем, який повинен був зважити і
врахувати всі об»єктивні обставини при
При отриманні відповідачем
інформації про існуючу заборгованість
в сумі 10 650 гривень, він невідкладно
вжив заходів щодо погашення цієї
заборгованості і в березні місяці 2013
року разово сплатив на користь
позивачки суму в 10 000 гривень (а.с.78).
Згідно цієї ж довідки від 10.09.2013
року з січня 2012 року по травень 2013 року
відповідач мав би сплати аліменти в
розмірі 14 084 гривні, а фактично сплати -20
351 гривню, тобто переплата становила -6
Відповідно до довідки-розрахунку
року, заборгованість по сплаті
аліментів станом на 30.05.2013 року (на день
повноліття доньки) у відповідача
Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Фастівського МРУЮ від 16.10.2013 року
виконавче провадження № 3482589 про
стягнення з ОСОБА_2 аліментів на
користь ОСОБА_1 закінчено в зв»язку зі
сплатою аліментів в повному обсязі.
В силу ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до п.22 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №3 від
15.05.2006 року «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
передбачена ст.196 СК України
відповідальність платника аліментів
за просрочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилась з незалежних від нього
причин, зокрема у зв»язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками тощо.
Отже, зважаючи на вищевикладене,
суд вважає, що позивачем не доведено та
не надано жодного документального
доказу, що мало місце просрочення
сплати аліментів і воно мало місце з
вини відповідача, а тому будь-яких
підстав для задоволення позову про
стягнення неустойки (пені) немає.
Щодо збільшення позовних вимог в
частині стягнення з відповідача пені в
сумах 1055,60 гривень, 2205,35 гривень та 403
гривні, то в судовому засіданні
позивачка відмовилась від зазначених
вимог, оскільки погодилась із
запереченнями в цій частині із
представником відповідача, тому
провадження в частині позовних вимог
щодо стягнення з ОСОБА_2 пені в розмірі
-1055,60 гривень, 403 гривні та 2 205,35 гривень
Керуючись ст.ст.10, 58-60,205,212,209, 215,218
ЦПК України, ст. 195-197 СК України,
Постановою Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006
року, суд,-
В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - відділ ДВС
Фастівського МРУЮ про стягнення пені
(неустойки) за несвоєчасну сплату
аліментів -відмовити.
Провадження в частині позовних
вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 пені в
розмірі -1055,60 гривень, 403 гривні та 2 205,35
Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
через Фастівський міськрайонний суд
шляхом подачі в 10 денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: