Справа № 361/6572/13-ц Головуючий у І
інстанції Сердинський В.С.Провадження
№ 22-ц/780/506/14 Доповідач у 2
інстанції ІгнатченкоКатегорія 26
УХВАЛА

Іменем України

25 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 8 листопада
2013 року у справі за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю «Бі Ел
Джи Мікрофінанс» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Бі Ел Джи
Мікрофінанс» про визнання договору
недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом,
обґрунтовуючи його тим, що 5 березня 2012
року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
№ 05/03-1, за яким відповідачу надано
кредитні кошти на споживчі цілі в сумі
80 000 грн. зі сплатою 33,6 % річних та з
кінцевим терміном повернення 5 березня
2013 року.

Додатковою угодою № 1 від 19 липня 2012
року до кредитного договору були
внесені зміни, згідно яких відсоткова
ставка за користування кредитом
збільшилась до 35 %.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором, 5
березня 2012 року між ТОВ «Бі Ел Джи
Мікрофінанс» та ОСОБА_4 було укладено
договір поруки № 05/03-2, за умовами якого
останній зобов'язувався відповідати
перед позивачем за виконання ОСОБА_1
своїх зобов'язань, що виникли із
кредитного договору в повному обсязі, в
тому числі за повернення основної суми
боргу, процентів за користування
кредитними коштами, відшкодування
можливих збитків, сплату пені та інших
штрафних санкцій, передбачених
кредитним договором.

Позивач вказав, що свої зобов'язання за
кредитним договором виконав в повному
обсязі, однак відповідач ОСОБА_1 своїх
зобов'язань належним чином не
виконувала, платежі в рахунок
погашення суми кредиту та нарахованих
відсотків не здійснила, а тому станом
на 5 липня 2013 року її заборгованість
складає 136 460 грн., яка складається із
заборгованості за сумою кредиту 65 482,67
грн., заборгованості по відсоткам 36 362,67
грн. і пені за порушення строків сплати
процентів за користування кредитом за
період з 10 квітня 2012 року по 5 липня 2013
року в розмірі 34 613,81 грн., яку позивач
просив солідарно стягнути з
відповідачів на користь ТОВ «Бі Ел Джи
Мікрофінанс», а також понесені судові
витрати.

В свою чергу 3 жовтня 2013 року ОСОБА_1
звернулася із зустрічним позовом до
ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» про
визнання кредитного договору № 05/03-1
від 5 березня 2012 року недійсним,
мотивуючи його тим, що відповідач за
зустрічним позовом при укладанні
оспорюваного договору не мав ліцензії
на провадження діяльності з надання
фінансових послуг, що в розумінні
положень ст. 227 ЦК України є підставою
для визнання його недійсним.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 8 листопада
2013 року первісний позов задоволено
частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 на користь
ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 135 725,83 грн. та вирішено питання
про розподіл судових витрат.

В задоволенні позову в частині
стягнення з поручителя ОСОБА_4 на
користь ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс»
заборгованості за кредитним договором
відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову також
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати, з мотивів
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нове рішення, яким
первісний позов задовольнити лише в
частині стягнення заборгованості суми
кредиту, а зустрічний позов
задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач вказалааналогічні підстави
для її задоволення що й у зустрічній
позовній заяві, додатково вказавши, що
судом не звернуто уваги на те, що під
час укладання договору товариством
було порушено її права як споживача.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду без
змін.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
ОСОБА_1 порушила умови взятого на себе
зобов'язання щодо своєчасного
погашення суми кредиту та відсотків за
його користування в порядку і на умовах
зазначених в кредитному договорі, при
цьому згоди поручителя ОСОБА_4 на
збільшення обсягу його
відповідальності, а саме відсоткової
ставки з 33 % на 35 % не було.

Відповідно, відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову, суд виходив з
необгрунтованості вимог ОСОБА_1, так як
докази та обставини, на які вона
посилалася, не знайшли підтвердження в
ході розгляду справи.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що міськрайонний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Так судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
5 березня 2012 року між ТОВ «Бі Ел Джи
Мікрофінанс» та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № 05/03-1, за яким
відповідачу надано кредитні кошти на
споживчі цілі в сумі 80 000 грн. зі сплатою
33,6 % річних та з кінцевим терміном
повернення 5 березня 2013 року.

Додатковою угодою № 1 від 19 липня 2012
року до кредитного договору були
внесені зміни, згідно яких відсоткова
ставка за користування кредитом
збільшилась до 35 %.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором, 5
березня 2012 року між ТОВ «Бі Ел Джи
Мікрофінанс» та ОСОБА_4 було укладено
договір поруки № 05/03-2, за умовами якого
останній зобов'язувався відповідати
перед позивачем за виконання ОСОБА_1
своїх зобов'язань, що виникли із
кредитного договору в повному обсязі, в
тому числі за повернення основної суми
боргу, процентів за користування
кредитними коштами, відшкодування
можливих збитків, сплату пені та інших
штрафних санкцій, передбачених
кредитним договором.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
ставляться звичайно.

Судом встановлено та не заперечувалося
сторонами, що банк свої зобов'язання за
кредитним договором № 05/03-1 від 5
березня 2012 року виконав повністю,
надавши кредит ОСОБА_1 у розмірі 80 000
грн.

Проте позичальник порушила умови
кредитного договору та вимоги
цивільного законодавства, не
забезпечила своєчасне погашення
кредиту, внаслідок чого станом на 5
липня 2013 року у неї утворилася
заборгованість перед позивачем по
кредиту в розмірі 136 460 грн., яка
складається із заборгованості за сумою
кредиту 65 482,67 грн., заборгованості по
відсоткам 36 362,67 грн. і пені за порушення
строків сплати процентів за
користування кредитом за період з 10
квітня 2012 року по 5 липня 2013 року в
розмірі 34 613,81 грн., що також
підтверджується розрахунком
заборгованості наданим позивачем.

Судова колегія погоджується із
зазначеними розрахунками, вони
грунтуються на вимогах закону та
підтверджуються матеріалами справи,
при цьому даний порядок нарахування
узгоджується із ст. 549 ЦК України та
порядком, передбаченим кредитним
договором № 05/03-1 від 5 березня 2012 року.

Пунктом 2.3.2 кредитного договору
передбачено, що розрахунок процентів
за користування кредитними коштами
здійснюється у валюті кредиту
щомісячно, який визначений у графіку,
наведеному в додатку № 1 до кредитного
договору.

Відповідно до п. 3.3.2. договору
позичальник зобов'язувався щомісячно
повертати частини кредитних коштів,
згідно умовами, визначеними п. 2.4.1.
цього договору. Не пізніше визначеного
п. 1.3 цього договору строку, повернути
кредитору всю суму наданих кредитних
коштів, сплачувати проценти за
користування кредитними коштами, а
також на вимогу кредитора сплачувати
неустойку (пеню).

Згідно п. 4.3. кредитного договору, у разі
прострочення позичальником
зобов'язань повернення кредит та/або
сплати процентів за його користування
та/або інших платежів згідно умов цього
договору, позичальник зобов'язаний
сплатити на користь кредитора пеню за
кожен день прострочення у розмірі 2
(двох) відсотків від суми прострочення
зобов'язань.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема до вимоги про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

В ст. 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 1049 Цивільного кодексу
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцю
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості, та
самого роду та такої самої якості, що
були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що позичальником
порушено зобов'язання за кредитним
договором і в неї утворилася
заборгованість, що складається із
заборгованості за сумою кредиту, по
відсоткам та пені за порушення строків
сплати процентів за користування
кредитом, суд першої інстанції у
відповідності до вимог ст.ст. 212-214 ЦПК
України не належним чином з'ясував
фактичні обставини справи, від яких
залежить правильне вирішення спору
щодо вимог позивача, яка правова норма
підлягає застосуванню для
правовідносин, що виникли між
сторонами.

При цьому суд прийшов до вірного
висновку, що вимоги ТОВ «Бі Ел Джи
Мікрофінанс» про стягнення пені за
несвоєчасне погашення кредиту
підлягають частковому задоволенню за
період з 5 липня 2012 року до моменту
звернення до суду, тобто 5 липня 2013 року,
та зменшенню підлягає сума, яка
становить 733,32 грн.

В частині відмови в стягненні з ОСОБА_4
як солідарного боржника
заборгованості за кредитним договором
рішення суду першої інстанції не
оскаржується, тому згідно вимог ст. 303
ЦПК України перегляду в апеляційному
порядку не підлягає.

Цивільний процесуальний закон
зобов'язує учасників процесу довести
суду ті обставини, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, а суд лише оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене доводи
апеляційної скарги та зміст
оскаржуваного судового рішення не
дають підстав для висновку про те, що
судом при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 8 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді: