Номер провадження 22-ц/775/2503/2014
інстанції: Писанець Н.В.
Доповідач: Лісовий О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

Головуючого ЛІСОВОГО О.О.,

Суддів: КІЯНОВОЇ С.В., ІВАНОВОЇ А.П.

При секретарі ГАНЖЕЛА М.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку

цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1

на рішення Куйбишевського районного
суду м. Донецька від 22 листопада 2013
року по цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Куйбишевського районного
суду м. Донецька від 22 листопада 2013
року позовні вимоги публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк»: суму заборгованості за
кредитним договором № 47/АА-115.07.2 від 17
жовтня 2007 року у розмірі 10 878,41 доларів
США, що в перерахунку по курсу НБУ (7,993)
станом на 22 листопада 2013 року складає 86
918,50 гривень; заборгованість по сплаті
процентів у розмірі 399,94 доларів США, що
в перерахунку по курсу НБУ (7,993) станом
на 22 листопада 2013 року складає 3 195,52
гривень; пеню у розмірі 86 918,50 грн.;
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання у розмірі 5 656,86
грн., що разом складає: 11 278,35 доларів
США, що в перерахунку по курсу НБУ (7,993)
станом на 22 листопада 2013 року складає 90
114,02 гривень (дев'яносто тисяч сто
чотирнадцять гривень 02 копійки) та 92
575,36 гривень, а також витрати по сплаті
судового збору у розмірі 1 826,89
гривень.

В задоволені інших позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення яким відмовити у задоволенні
позовних вимог ПАТ «Родовід Банк»,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, в обґрунтування
доводів апеляційної скарги, зазначив,
що він здійснював платежі, однак
сплачені кошти ніяким чином не
зараховані при стягненні
заборгованості за кредитним договором,
також зазначив, що було стягнуто пеню
за весь період заборгованості, в той
час як Цивільним кодексом України
встановлено позовна давність в один
рік.

Заслухавши доповідача, представника
відповідача, яка підтримала доводи
апеляційної скарги та просила їх
задовольнити, представника позивача,
яка просила рішення суду залишити без
змін, заперечуючи проти апеляційної
скарги відповідача, дослідивши
матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
/кредитодавець/ зобов'язується надати
грошові кошти / кредит/ у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов»язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до укладеного договору від
17.10.2007 року між позивачем та
відповідачем був укладений кредитний
договір № 47/АА-115.07.2, відповідно до
якого останній отримав кредит у
розмірі 17 108,00 доларів США строком
погашення до 17.10.2014 року, зі сплатою 12,5 %
річних (а.с. 5-10).

Відповідно до умов додаткової угоди
від 11.08.2008 року процентну ставку було
змінено на 14,5 % річних (а.с. 11).
Відповідно до умов кредитного договору
відповідач зобов'язаний у порядку та на
умовах, що визначені договором
повертати кредит, та виплачувати
проценти за користування кредитом,
сплачувати неустойки та інші
передбачені платежі у сумі, строки та
на умовах, що передбачені договором та
додатковою угодою № 1 до нього.

ОСОБА_1 не виконав свої зобов'язання за
кредитним договором належним чином, у
зв'язку з чим станом на 25 жовтня 2013 року
виникла заборгованість перед
позивачем у розмірі 11 278,35 доларів США
та 1 107 618,46 гривень, з яких:

- суму заборгованості по тілу кредиту у
розмірі 10 878,41 доларів США;

- заборгованість по сплаті процентів у
розмірі 399,94 доларів США;

- пеня у розмірі 1 101 961,60 гривень;

- відповідальність за порушення
грошового зобов'язання у розмірі 5 656,86
гривень, що підтверджується
розрахунком заборгованості (а.с. 92-113).

Відповідач не надав суду
доказів про те, що у нього відсутня
заборгованість перед банком, із
розрахунку заборгованості, який
надавав позивач до суду першої
інстанції та до апеляційного суду
вбачається, що суми, сплачені
позивачем по квитанціям, ксерокопії
яких знаходяться в матеріалах справи
/а.с. 53 - 84/ та на які відповідач
посилається в апеляційній скарзі,
зараховані в рахунок погашення
заборгованості, однак сума сплачених
грошей за вказаними квитанціями була
недостатньою для погашення щомісячних
платежів: тіла кредиту та відсотків за
користування кредитом за вказаним вище
договором, у зв'язку з чим виникла
заборгованість.

За таких обставин, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про те, що відповідач ОСОБА_1
не виконав умов договору та стягнув
заборгованість за кредитом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу, та
встановлений договором розмір
нарахованих процентів.

Відповідно до ст. 550 ЦК України,
незалежно від наявності у кредитора
збитків, завданих виконанням або
неналежним виконанням зобов'язання, у
нього виникає право на неустойку, штраф
пеню).

З цих підстав позивач має право на
одержання від відповідача суми
заборгованості та неустойки за
прострочення обумовлених договором
платежів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.
551 ЦК України, розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотні значення.

Оскільки сума пені, нарахована
позивачем при пред'явленні позовних
вимог до суду значно перевищувала
розмір збитків, суд обґрунтовано
прийняв рішення про її зменшення,
визначивши розмір, сорозмірний сумі
основного боргу.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 258
ЦК України для стягнення
неустойки/штрафу, пені/ встановлена
спеціальна позовна давність в один рік.

Враховуючи те, що судом першої
інстанції розмір пені, яку позивач
просив стягнути на свою користь, був
зменшений більш ніж на мільйон грн.,
/після уточнення позовних вимог
позивач просив стягнути пеню у розмірі
1 101 961,60 грн., суд стягнув 86 918,50 грн./
апеляційний суд вважає, що
застосування вимог ст. 258 ЦК України в
даному випадку є недоцільним.

Таким чином рішення суду законне
і обгрунтоване, доводи апеляційної
скарги відповідача були предметом
розгляду у суді першої інстанції,
висновків суду першої інстанції вони
не спростовують.

У відповідності з вимогами ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК
України апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Куйбишевського районного суду
м. Донецька від 22 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: