Справа № 456/2-303/11
Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/783/230/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судд
Приколоти Т.І.

суддів
Богонюка М.Я., Федоришина А.В.

з участю секретаря
Цар М.М.

з участю
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 на рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 30 травня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про
стягнення витрат і моральної шкоди;
вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_5 і ОСОБА_4 про
стягнення витрат і моральної шкоди ,-

в с т а н о в и л а:

15 березня 2007 року ОСОБА_5
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4,
з участю третьої особи ОСОБА_2, про
стягнення з ОСОБА_4 в її користь
компенсації за завдану моральну шкоду
в сумі 10 000 грн. та в користь ОСОБА_2
витрат на усунення недоліків будинку в
сумі 18 000 грн., компенсації за завдану
моральну шкоду в сумі 10 000 грн. та
судових витрат, всього - 28 430 грн.
Позивач не мала повноважень на
представництво інтересів ОСОБА_2 в
суді, хоч частина заявлених нею вимог
стосується інтересів ОСОБА_2 В
обґрунтування заявлених вимог
посилається на п.4 ч.1 ст. 611, ч.1,2,4 ст. 673,
ст. 678, ст. ст. 23,1167 ЦК України. Зазначає,
що відповідно до нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
вона купила у ОСОБА_4 житловий будинок,
у якому проживає ОСОБА_2 Вказаний
будинок не відповідає проекту, за яким
фундаменти будинку мають бути
виготовлені з бетону, а фактично
фундамент є бутобетонним. Вказує, що
для зміцнення будинку необхідні кошти,
які затрачає ОСОБА_2 Відтак, такі
підлягають стягненню з ОСОБА_4 в його
користь.

В судовому засіданні 30 березня 2007
року за клопотанням представника
ОСОБА_5 за нотаріально посвідченим
дорученням від 17 лютого 2006 року ОСОБА_2
(т.1 а.с.9), його визнано позивачем у даній
справі (т.1 а.с.41).

З врахуванням неодноразово
уточнених вимог ОСОБА_5 і ОСОБА_2,
прийнятих судом, (т.1 а.с.165,170; т.2 а.с.34,39,57;
т.3 а.с.7,18,64), ОСОБА_5 просила ухвалити
рішення про зобов'язання ОСОБА_4
компенсувати їй витрати на усунення
недоліків якості фундаментів в сумі 31
089 грн. та стягнення моральної шкоди в
сумі 10 000 грн. ОСОБА_2 просив зобов'язати
ОСОБА_5 компенсувати йому витрати в
сумі 31 089 грн. на зміцнення фундаментів
у будинку та стягнути із ОСОБА_4
моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Рішенням Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 30 травня 2013 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5
про стягнення з ОСОБА_4 31 089 грн. на
відшкодування майнової шкоди і 10 000
грн. моральної шкоди. Позов третьої
особи з самостійними вимогами ОСОБА_2
до ОСОБА_5 і ОСОБА_4 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2
майнову шкоду в сумі 31 089 грн. та 2 018,24
грн. судових витрат. Відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4

Рішення оскаржили ОСОБА_5 і
ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
несправедливість рішення по
відношенню до ОСОБА_5, незастосування
судом норм матеріального права, які
підлягають застосуванню, неправильний
розподіл судових витрат; просить
скасувати оскаржуване рішення в
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування
майнової шкоди в сумі 31 089 грн. і 10 000 грн.
моральної шкоди та змінити рішення,
задовольнивши майнові вимоги ОСОБА_5
Зазначає, що за дорученням ОСОБА_5 після
купівлі нею будинку у ОСОБА_4 проводив
зміцнення фундаменту будинку,
вважаючи, що власник будинку компенсує
його (апелянта) затрати. На час купівлі
ним будинку у ОСОБА_5 зміцнення не було
завершене, відтак, вважає, що продавець
продала йому будинок з порушенням умов
договору відносно якості. Вини ОСОБА_5 у
цьому немає, оскільки вона купила
неякісний будинок у ОСОБА_4

ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі
посилається на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
несправедливість рішення по
відношенню до неї, незастосування
судом норм матеріального права, які
підлягають застосуванню, неправильний
розподіл судових витрат. Просить
скасувати оскаржуване рішення в
частині відмови у задоволенні її
позову до ОСОБА_4 про відшкодування
майнової шкоди в сумі 31 089 грн. і 10 000 грн.
моральної шкоди та змінити рішення,
задовольнивши її вимоги. Просить її
позов і третьої особи з самостійними
вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_4 задовольнити
і стягнути з ОСОБА_4 в її (апелянта)
користь майнову шкоду в сумі 31 089 грн.
Зазначає, що ОСОБА_2 проводив зміцнення
фундаменту будинку за її дорученням
після купівлі нею будинку у ОСОБА_4, яка
продала їй будинок з порушенням умов
договору щодо якості цього будинку.

ОСОБА_4 у судовому засіданні вимог
апеляційних скарг не визнала,
ствердила, що покупець ОСОБА_5 та
ОСОБА_2, який діяв від імені покупця,
неодноразово оглядали будинок перед
укладенням договору, були задоволені
його станом і не мали претензій щодо
якості і стану будинку.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених у
суді першої інстанції; колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги слід
задовольнити частково, оскільки суд
першої інстанції в частині задоволених
вимог зробив свої висновки без
належних підстав, справу вирішено без
достатньої перевірки обґрунтованості
вказаних вимог; висновки суду в цій
частині не відповідають фактичним
обставинам справи, встановленим на
підставі повної і всебічної перевірки
доказів, їх дослідження і правильної
оцінки; тому з висновками суду в цій
частині погодитися не можна.

Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК, ст.ст. 3, 15,16
ЦК України кожна особа має право в
порядку, встановленому законом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів у спосіб,
визначений законами України.
Загальними засадами цивільного
законодавства, зокрема, є
справедливість, добросовісність та
розумність.

На підставі ст.ст.11, 60, 61 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням осіб, в межах
заявлених ними вимог на підставі
наданих доказів; кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Жоден доказ
не має для суду наперед встановленого
значення (ч.2 ст.212 ЦПК України).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Рішення вважається
обґрунтованим, якщо воно ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення у
зазначеній вище частині цим вимогам не
відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Встановлено, що будинок АДРЕСА_1 1979 року
побудови, закінчений будівництвом і
зданий в експлуатацію у 1985 році, що
стверджується технічним паспортом і
рішенням виконавчого комітету
Новострілищанської селищної ради
Жидачівського району № 43 від 9 серпня
1985 року (т.1 а.с.29).

З наданих Стрийським міжрайонним бюро
технічної інвентаризації копій
робочих матеріалів з архівної справи,
які складені для видачі витягу з
реєстру прав з метою відчуження
будинку, вбачається, що станом на 24
листопада 2005 року виявлено тріщини
бутобетонного фундаменту,
відшарування штукатурки та сліди
пошкоджень на цегляних стінах і
перегородках, тріщини в оштукатуренні
дерев'яного перекриття, стирання дощок
підлоги, нещільність вікон і дверей, що
відображено у технічному описі
будівель та споруд. У технічному описі
конструктивних елементів зазначено, що
їх стан задовільний, визначено процент
зносу: фундаменту і цоколя - 20, стін - 30,
перегородок - 20, міжповерхового
перекриття і підлоги - 30, даху - 10,
пройомів, опалення і сантехобладнання -
20. В оціночному акті зазначено % зносу:
житлового будинку - 24, веранди - 30,
сходів - 25 (т.1 а.с.20-22. Відповідно до
технічного паспорта вказаного вище
будинку, виготовленого станом на 29
листопада 2005 року, знос житлового
будинку становить 24 % (т.1 а.с.13-16). Ці
матеріали були у розпорядженні ОСОБА_5
і її представника ОСОБА_2 та додані до
позовної заяви при зверненні до суду
(т.1 а.с.20-25).

2 грудня 2005 року між ОСОБА_4 (продавець)
і ОСОБА_5 (покупець) укладено
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1. У договорі зазначено, що
відчужуваний будинок складається з
однієї кухні і 3 житлових кімнат.
Житлова площа будинку 38,1 кв.м (14,1+11,6+12,4),
загальна - 61,8 кв.м (38,1+4,3+6,8+9,9+2,7), тобто, з
врахуванням 2 коридорів, 3 житлових
кімнат, кладової і кухні (т.1 а.с.16) .
Відповідно до п.1.6 зазначеного договору
купівлі-продажу відчужуваний будинок
оглянутий покупцем. Недоліків, які
перешкоджають використанню будинку за
цільовим призначенням, на момент
огляду не виявлено. Претензій до
продавця щодо якісних характеристик
відчужуваного будинку у покупця немає.
З даного договору не вбачається, що
веранда будинку була предметом
купівлі-продажу, оскільки з
врахуванням її площі загальна площа
будинку мала би бути більшою на 5,9 кв.м
(т.1 а.с.15-16). З висновку проведеної по
справі експертизи вбачається, що такою
виявлено просідання стіни веранди, хоч
таке просідання могло бути виявлене
при зовнішньому огляді будинку,
оскільки стіна не є прихованим
елементом будинку. Пошкодження стін
відображено БТІ при огляді будинку
перед наданням висновку про його стан
перед укладенням договору
купівлі-продажу від 2 грудня 2005 року.

Договір зареєстрований в електронному
реєстрі прав власності на нерухоме
майно 21 квітня 2006 року (т.1 а.с.10-11).

Цього ж дня між ОСОБА_5 і ОСОБА_2
укладено безстроковий договір найму
вказаного будинку (т.1 а.с.39). З пояснень
учасників процесу вбачається, що
ОСОБА_6 з 2005 року до даного часу
проживає у вказаному будинку.

На ім'я власника будинку ОСОБА_5
Стрийським міжрайонним бюро технічної
інвентаризації виготовлено технічний
паспорт від 29 листопада 2005 року (т.1
а.с.13-16), додатком до якого є план
будівлі, характеристика будинку і
господарських будівель та споруд,
експлікація до плану будинку. Даний
технічний паспорт як додаток до
позовної заяви, додано до матеріалів
справи позивачем (а.с.6,13-16).

17 лютого 2006 року ОСОБА_5 надала
нотаріально посвідчену довіреність
ОСОБА_2, якою уповноважила його
здійснювати нагляд за спірним будинком
та земельною ділянкою, закріпленою за
ним, з вільним доступом до будинку;
вносити платежі, пов'язані з
реалізацією права власності на
будинок, проводити ремонтні роботи
(перепланування) та інше. Цією
довіреністю ОСОБА_5 уповноважила
ОСОБА_2 на представництво її інтересів
в установах та організаціях, судових
органах. Термін дії довіреності - три
роки (т.1 а.с.9).

В матеріалах справи наявна вимога
повіреного ОСОБА_2 до ОСОБА_4 від 23
серпня 2006 року про відшкодування
збитків і моральної шкоди у зв'язку з
недоліками будинку (т.1 а.с.30-32). Зі
змісту зазначеної вимоги вбачається,
що ОСОБА_2 на вказану дату проведено
розкопування фундаментів, виявлено, що
фундамент не повністю є бетонним, а
фактично виготовлений з бутобетону.

15 березня 2007 року ОСОБА_2 подав
позов до суду від імені ОСОБА_5 про
стягнення з ОСОБА_4 в його користь та в
користь власника будинку ОСОБА_5
майнової і моральної шкоди, пов'язаної
із недоліками спірного будинку (т.1
а.с.2-6).

25 грудня 2008 року ОСОБА_2 купив у ОСОБА_5
вказаний вище будинок, що
стверджується нотаріально посвідченим
договором купівлі-продажу (т.1 а.с.173). У
п.7 цього договору зазначено, що
відчужуваний будинок оглянутий
покупцем. Недоліки, які перешкоджають
використанню будинку за цільовим
призначенням, на момент огляду не
виявлені. Претензій до продавця щодо
якісних характеристик відчужуваного
будинку у покупця немає. 19 січня 2009 року
проведено державну реєстрацію права
власності ОСОБА_2 на вказаний будинок
(т.1 а.с.187

З висновку № 3543 судової
будівельно-технічної експертизи, який
складено 5 лютого 2009 року, вбачається,
що фундаменти житлового будинку
АДРЕСА_1 влаштовані з бутобетону. В
технічному паспорті на будинок за цією
адресою, станом на 29 листопада 2005 року,
в характеристиці будинку та
господарських будівель і споруд
вказано, що фундамент цього будинку
влаштований з бетону, а у технічному
описі будівель і споруд зазначено, що
матеріал фундаменту житлового будинку
бутобетонний. У стінах виявлені
тріщини. Цоколь і стіни в приміщенні
кухні не просіли, просіла стіна
веранди. Житловий будинок придатний
для проживання, але потребує ремонту,
який найдоцільніший на цій стадії.
Вказані пошкодження мали місце ще
станом на 29 листопада 2005року, тобто на
час складання технічного паспорту на
садибний житловий будинок, який
складений Стрийським міжрайонним бюро
технічної інвентаризації і де вказано,
що фізичний знос конструктивних
елементів житлового будинку становив
24% ( т.1 а.с.20,21), такий має місце і станом
на час проведення дослідження
експертом.

Наявними в матеріалах справи доказами,
зокрема, висновком
будівельно-технічної експертизи № 3543
віл 2 лютого 2009 року, стверджується, що
будинок, який був предметом договорів
купівлі-продажу між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, а
також між ОСОБА_5 і ОСОБА_2, придатний
для проживання, тобто може
використовуватися за цільовим
призначенням і за таким
використовується ОСОБА_2 тривалий час -
з 2005 року до даного часу.

Між сторонами виникли відносини на
підставі договорів купівлі-продажу.
Договорами купівлі-продажу від 2 грудня
2005 року та 25 грудня 2008 року не
передбачено відповідальності сторін у
виді відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Згідно з вимогами ст. 673 ЦК
України продавець повинен передати
покупцеві товар, якість якого
відповідає умовам договору
купівлі-продажу. У разі відсутності у
договорі купівлі-продажу умов щодо
якості товару продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, придатний
для мети, з якою товар такого роду
звичайно використовується.

Згідно з ч. 2 ст. 678 ЦК України у разі
істотного порушення вимог щодо якості
товару (виявлення недоліків, які не
можна усунути, недоліків, усунення яких
пов'язане з непропорційними витратами
або затратами часу, недоліків, які
виявилися неодноразово чи з'явилися
знову після їх усунення) покупець має
право за своїм вибором: 1) відмовитися
від договору і вимагати повернення
сплаченої за товар грошової суми; 2)
вимагати заміни товару.

Відповідно до п. п.1.6 договору
купівлі-продажу від 2 грудня 2005 року,
укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_5,
відчужуваний будинок оглянутий
покупцем. Недоліків, які перешкоджають
використанню будинку за цільовим
призначенням, на момент огляду не
виявлено. Претензій до продавця щодо
якісних характеристик відчужуваного
будинку у покупця немає. Згідно з п.7
договору купівлі-продажу від 25 грудня
2008 року, укладеного між ОСОБА_5 і
ОСОБА_2, відчужуваний будинок оглянутий
покупцем. Недоліки, які перешкоджають
використанню будинку за цільовим
призначенням, на момент огляду не
виявлені. Претензій до продавця щодо
якісних характеристик відчужуваного
будинку у покупця немає. Із зазначених
договорів, а також наявних у справі
доказів вбачається, що покупці за
вказаними договорами володіли
достатньою інформацією про
відчужуваний будинок, задоволені його
якісним станом, встановленим шляхом
огляду до укладення цих договорів,а
також наступними діями. Будь-яких
недоліків або дефектів, що
перешкоджали б використанню будинку за
призначенням на момент огляду
покупцями не виявлено. З 2005 року
вказаний будинок використовується
ОСОБА_2 як житловий, що стверджується
ним самим і матеріалами справи. Окрім
того, матеріалами справи доведено, що
покупець ОСОБА_2 на час укладення
договору купівлі-продажу ним з ОСОБА_5
був обізнаний із станом будинку,
зокрема, його фундаментів у повному
обсязі, оскільки проведено
розкопування і вивчення фундаментів як
ним самим, так і експертом при
проведенні експертизи. Відтак,
покупцями за договорами
купівлі-продажу (ОСОБА_5 і ОСОБА_2) не
доведено порушень їх прав та істотних
порушень умов договорів, оскільки до
укладення таких вони мали змогу
оцінити стан будинку та його
відповідність ціні, яка зазначена в
договорах.

Згідно із ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60
ЦПК України. При цьому, як передбачено в
ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що обставини
на які посилався ОСОБА_2 щодо того, що
ОСОБА_5 продала йому будинок, порушивши
умови договору щодо якості предмету
купівлі-продажу, встановлені
поясненнями сторін. Разом з тим
належні та допустимі докази про
наявність прихованих недоліків
будинку, який був предметом
купівлі-продажу, не надані.

Проте, такі висновки суду не
ґрунтуються на вимогах закону. Статтею
57 ЦПК України визначено, що доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК
України). Згідно із ч. 1 ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
При встановленні факту договірних
відносин між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 суд першої
інстанцій прийняв як доказ усні
пояснення сторін, які не відповідають
письмовим доказам у справі - договорам
купівлі-продажу, висновку експертизи,
технічній документації БТІ; на що суд
першої інстанції уваги не звернув.

Будівельні роботи, які проводить
ОСОБА_2, є ремонтними роботами,
пов'язаними з експлуатацією будинку, що
є у його власності. Поточні ремонти
будинку обумовлені термінами його
експлуатації, зносом, зовнішнім та
внутрішнім впливом, і не можуть бути
віднесені до прихованих недоліків
такого. Статтею 319 ЦК України визначено,
що власник володіє, користується і
розпоряджається майном на власний
розсуд, має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону; власність зобов'язує. Тобто,
власність породжує тягар, пов'язаний з
необхідністю несення витрат на
утримання майна і піклування про нього.
Відтак, власник майна повинен нести
витрати на його утримання та
забезпечення належного рівня для
збереження. Особи, які мають у
власності житловий будинок,
зобов'язані забезпечувати його
схоронність, проводити за свій рахунок
поточний і капітальний ремонт. З
матеріалів справи вбачається, що право
власності ОСОБА_4 на зазначений вище
будинок припинено в грудні 2005 року і з
цього часу вона може нести обов'язки по
утриманню цього будинку та підтриманню
належного технічного стану. З цього
часу тягар утримання несуть наступні
власники будинку, які не ставлять
питання про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу та
повернення сторін таких до
попереднього стану.

Крім того, особами, які звернулися з
вимогами про відшкодування збитків, не
надано належних та допустимих доказів
того, що такі їм завдані та підлягають
відшкодуванню.

Статтею 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів вважає, що оскаржуване
судове рішення в частині задоволених
вимог ухвалено за невідповідності
висновків суду обставинам справи, що
відповідно до п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення про відмову в позові в частині
задоволених вимог ОСОБА_2

Суд вірно відмовив у задоволенні вимог
про відшкодування моральної шкоди,
оскільки така не передбачена
зазначеними вище договорами та
наявність її не доведена матеріалами
справи. З такими висновками суду слід
погодитися. Оскаржуване рішення в цій
частині слід залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
понесені ОСОБА_2 судові витрати,
пов'язані із розглядом даної справи, не
підлягають відшкодуванню в його
користь.

Керуючись ст.303, п.1,2 ч.1, ст.307, ст. ст. 308,
309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 30 травня 2013
року в частині часткового задоволення
позову ОСОБА_2 та стягнення в його
користь з ОСОБА_5 майнової шкоди в сумі
31 089 грн. і судових витрат в сумі 2 018,24
грн., - скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили рішенням апеляційного
суду безпосередньо до суду Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя
Т.І.
Приколота