Справа № 159/2880/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Миронюк М.Г. Провадження №
22-ц/773/45/14 Категорія: 21 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Шевчук Л.Я., Киці С.І.

при секретарі Семенюк О.А.

з участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог служба у
справах дітей виконавчого комітету
Ковельської міської ради про визнання
недійсним договору дарування кватири
за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2
на рішення Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 30 жовтня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 30 жовтня 2013
року в задоволенні даного позову
відмовлено.

Вирішено питання щодо стягнення
судового збору.

Не погоджуючись із ухваленим судовим
рішенням, позивач ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу. Покликається на
неправильне застосування норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення
яким позов задовольнити.

В даному судовому засідання відповідач
ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив і
просить її відхилити. Позивач ОСОБА_2 та
відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з»явилися, хоча були належним чином
повідомлені про час і місце розгляду
справи.

Заслухавши пояснення відповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Договір може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 Цивільного
кодексу України за договором дарування
одна сторона (дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно з ч. 2 ст. 719 ЦК України договір
дарування нерухомої речі укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Для чинності правочину, відповідно до
вимог ст. 203 ЦК України необхідно, щоб
особа, яка вчиняє правочин, мала
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення учасника
правочину має бути вільним та
відповідати його внутрішній волі,
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом і має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60
ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені,
зокрема, частиною першою статті 203
цього Кодексу, згідно з якою зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

За змістом ст. ст. 317, 328, 717 ЦК України
відчужити майно шляхом його дарування
іншій особі може лише власник цього
майна, тобто особа, яка набула право
власності правомірно.

Позивачка ОСОБА_2 обґрунтовує позовні
вимоги тим, що договір дарування було
вчинено з порушенням законодавства,
оскільки його було здійснено без
дозволу органу опіки і піклування.

Відмовляючи в задоволенні даного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, на час вчинення правочину між
ОСОБА_4 та ОСОБА_131.10.2012 року малолітня
ОСОБА_3 не була зареєстрована в АДРЕСА_1,
а тому в ОСОБА_4 не було підстав для
звернення в органи опіки та піклування
виконавчого комітету Ковельської
міської Ради за дозволом на вчинення
правочину щодо відчуження квартири.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України,
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Це право включає в себе можливість
вільно володіти, користуватись та
розпоряджатись своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК
України).

Судом встановлено, що ОСОБА_4
відповідно до договору про дарування
квартири від 31.10.2012 року передала
безоплатно належну їй на праві
особистої приватної власності
квартиру АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1.
Місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано
за адресою АДРЕСА_2. ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, була зареєстрована разом
з батьком ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1. 17
серпня 2012 року ОСОБА_5 звернувся до
Ковельського районного відділу
управління Державної міграційної
служби України у Волинській області
щодо зняття з реєстрації місця
проживання. Так як малолітня ОСОБА_3
була зареєстрована разом з батьком, то
була знята з реєстрації разом з ним.

Судом також встановлено, що
відповідачка ОСОБА_4 не проживала разом
з онучкою ОСОБА_3 у спірній квартирі, не
є її опікуном, онучка не є членом її
сім»ї, а тому покликаня на ст. 71, ч. 1 ст.
224 ЦК України є безпідставними.

Таким чином посилання позивача ОСОБА_2
на ту обставину, що договір дарування
не відповідає вимогам закону, так як
при укладенні договору дарування від
31.10.2012 року, за яким ОСОБА_4 подарувала
квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1, відповідачка
вчинила правочин з відчуження квартири
без згоди органу опіки та піклування,
не ґрунтується чинному законодавстві,
суперечить фактичним обставинам
справи і є безпідставним.

Суд першої інстанції також дійшов
вірного висновку про те, що спір, який
існує між батьками малолітньої ОСОБА_3
щодо місця проживання останньої жодним
чином не стосується відповідачки
ОСОБА_4 і не має обмежувати її прав як
власника квартири АДРЕСА_1.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції на підставі встановлених в
судовому засіданні фактів, що
підтверджуються належними доказами,
прийшов до вірного висновку про
відмову в задоволені позову.

Доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження судом першої
інстанції і не спростовують висновків
суду,

Рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 30 жовтня 2013
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: