Єдиний унікальний номер 722/2925/13-ц
Номер провадження 2/722/84/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року Сокирянський районний
суд Чернівецької області в складі:

головуючого-судді
Римлянської Г.О.

при секретарі
Сімак О.І.

з участю: позивача
ОСОБА_1

та відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сокиряни справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
без самостійних вимог - Сокирянський
районний сектор Державної міграційної
служби УДМС України в Чернівецькій
області про визнання особи такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

В своєму позові ОСОБА_1 посилається на
те, що він є власником житлового
будинку, розташованого по АДРЕСА_1 і
його право власності зареєстровано в
реєстрі прав власності на нерухоме
майно.

ОСОБА_2 з його згоди була зареєстрована
в його будинку з тих підстав, що вона на
той момент перебувала у шлюбі з його
братом ОСОБА_4.

Вже більше року ОСОБА_2 не проживає за
місцем своєї реєстрації, однак в
добровільному порядку знятися з
реєстрації не бажає.

Завідувачем Сокирянського районного
сектору Державної міграційної служби
йому відмовлено у знятті з реєстрації в
будинку відповідачки та рекомендовано
звернутися з позовом до суду.

Посилаючись на ст.405 ч.2 ЦК України,
просить визнати ОСОБА_2 такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням в належному йому
житловому будинку АДРЕСА_1

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав в повному обсязі з
підстав, зазначених у позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач
позовні вимоги не визнала з тих
підстав, що з 25.08.2011 року в будинку
позивача дійсно фактично не проживає,
оскільки її звідти вигнали позивач та
його брат ОСОБА_4

Представник третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог -
Сокирянського районного сектора
Державної міграційної служби УДМС
України в Чернівецькій області в
судове засідання не з'явився, однак
подав до суду заяву, якою просить
розглянути справу без його
присутності, проти задоволення
позовних вимог не заперечує.

Будучи допитаним в якості свідка,
позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що
відповідач є бувшою дружиною його
рідного брата - ОСОБА_4, з якою останній
перебував у шлюбі до 1999 року, після чого
приблизно з 2007 року по 2010 рік вони
відновлювали сімейні стосунки. Будучи
зареєстрованою в належному йому
будинку по АДРЕСА_1, відповідач з літа
2010 року в даному будинку фактично не
проживає, даний будинок як своє житло
не використовує, належних їй речей в
будинку немає. В сімейні відносини
брата він не вмішувався, ОСОБА_2 зі
свого будинку не виганяв.

Будучи допитаною в якості свідка,
відповідач ОСОБА_2 суду пояснила, що
вона дійсно є бувшою дружиною рідного
брата позивача - ОСОБА_4, з яким
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
1973 року по 1995 рік, також приблизно в 1973
році була зареєстрована в будинку,
розташованому АДРЕСА_1, який на той час
належав матері її бувшого чоловіка,
ОСОБА_5 В даному будинку вона зі своєю
сім'єю фактично і проживала. Коли в 1995
році вона припинила сімейні відносини
зі своїм чоловіком, то перейшла
проживати на зйомну квартиру, однак з
реєстрації в будинку АДРЕСА_1 не
знімалася. В 2007 році вони помирилися із
ОСОБА_4 і вона знову перейшла проживати
в будинок його матері. В серпні 2011 року,
із-за того, що ОСОБА_4 зловживав
спиртними напоями, палив в будинку, бив
її, ходив по сусідах і погрожував її
вигнати і вбити, вона перейшла жити на
зйомну квартиру по АДРЕСА_2, де проживає
до цього часу. При цьому вона не
зверталася до правоохоронних органів
та суду ні з приводу притягнення ОСОБА_4
до кримінальної відповідальності за
погрозу вбивством, ні з приводу її
побиття ОСОБА_4, ні з приводу усунення
перешкод в користуванні житлом та
вселення, оскільки повірила своєму
бувшому чоловікові, який запевнив, що
їй ніхто не допоможе. Позивач ОСОБА_1 її
не виганяв з будинку, але давав поради
ОСОБА_4 про її виселення. З серпня 2011
року будинком позивача, як своїм
житлом, не користується, а позов не
визнає, бо не має де прописатися.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4
пояснив, що він змалку зареєстрований в
будинку АДРЕСА_1 та є рідним братом
позивача і колишнім чоловіком
відповідача. ОСОБА_2 приблизно з 1975-1976
року була зареєстрована в даному
будинку, який тоді був власністю його
матері ОСОБА_5, як його дружина.
Приблизно в 2010 році, після виниклої між
ними сварки, ОСОБА_2 припинила
проживання в даному будинку, при цьому
він її не виганяв, а просто
запропонував їй піти з будинку і вона
погодилася.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6
пояснив, що він проживає на АДРЕСА_3 та є
знайомим обох сторін. Вже приблизно 3-4
роки ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 фактично
не проживає, а проживає на квартирі
його покійної тещі, що розташована по
АДРЕСА_2. Причини не проживання
відповідача в даному будинку йому не
відомі. Відомості, що зазначені в акті,
складеному депутатом міської ради,
який ним підписаний, підтверджує.

З наявних у справі та досліджених судом
письмових доказів судом встановлено,
що згідно Витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно №9235086 від
10.12.2005 року ОСОБА_1 є одноосібним
власником житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
розташованого по АДРЕСА_1 Чернівецької
області.

З копії домової книги на
будинковолодіння по АДРЕСА_1
вбачається, що в даному будинку в даний
час зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Із складеного депутатом Сокирянської
міської ради Коваль Л.М. та
затвердженого секретарем Сокирянської
міської ради акту від 16.12.2013 року, а
також визнаних відповідачкою в
судовому засіданні обставин
встановлено, що ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_1 фактично не проживає з серпня
2011 року, тобто більше одного року.

З показань допитаних в якості свідків
позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6 судом
встановлено, що відповідач з 2010-2011 року
і по даний час фактично в будинку,
розташованому по АДРЕСА_1 не проживає,
ним як своїм житлом не користується,
відсутня в ньому.

З визнаних відповідачем обставин судом
встановлено, що остання є бувшим членом
сім'ї позивача, а саме бувшою дружиною
його брата ОСОБА_4, з яким розірвала
шлюб в 1999 році.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» від 11.12.2003 року
№1383-1У (надалі - Закон) реєстрація - це
внесення відомостей до паспортного
документа про місце проживання або
місце перебування із зазначенням
адреси житла особи та внесення цих
даних до реєстраційного обліку
відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

Відповідно до ст.7 вищезазначеного
Закону зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється на підставі
заяви особи, запиту органу реєстрації
за новим місцем проживання особи,
остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Тобто, питання реєстрації місця
проживання особи відносяться до
категорії понять, які регулюються
житловим законодавством.

Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України член сім'ї
власника втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Таким чином, відповідач фактично не
проживає в будинку позивача без
поважних причин та відсутня в даному
будинку з 2010-2011 року, тобто більше
одного року.

Заперечуючи проти позову, відповідач в
порядку ст.ст. 10,11,60 ЦПК України не
довела в суді належними та допустимими
доказами обґрунтованість своїх
заперечень щодо виселення її з будинку
в примусовому порядку позивачем ОСОБА_1
та його рідним братом ОСОБА_4, тому дані
заперечення суд не приймає до уваги.

За таких обставин, є всі передбачені
законом підстави для визнання
відповідача такою, що втратила право
користування житловим приміщенням в
належному позивачу житловому будинку,
в тому числі і право на реєстрацію в
ньому її місця проживання, яка є
похідною від наявності у відповідача
права на користування житлом, тому
позовні вимоги суд вважає
обгрунтованими і такими, що підлягають
до задоволення.

В судовому засіданні позивач не
наполягав на стягненні з відповідача
понесених ним судових витрат, тому суд
не вирішує питання про їх стягнення.

На підставі ст. 405 ч.2 ЦК України та
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням в житловому будинку, що
розташований по АДРЕСА_1 Чернівецької
області та належить на праві особистої
приватної власності ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Сокирянського

районного суду
Г.О.Римлянська.