АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/512/14 Справа 421/1449/12
й інстанції - Берелет В.В.
Доповідач - Каратаєва Л.О
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Козлова С.П.,
Прозорової М.Л.

при секретарі - Кочержинській А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення
Криничанського районного суду
Дніпропетровської області від 07
листопада 2012 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
виконавчого комітету Криничанського
селищної ради, третя особа обласне
комунальне підприємство «Криничанське
бюро технічної інвентаризації» про
визнання частково недійсним рішення
виконкому, визнання договору купівлі -
продажу недійсним, визнання права
власності, виселення та поновлення
строку позовної давності, -

в с т а н о в и л а:

07 листопада 2012 року
Криничанським районним судом
Дніпропетровської області ухвалено
рішення, яким частково задоволено
позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та виконавчого комітету
Криничанського селищної ради, третя
особа: обласне комунальне підприємство
«Криничанське бюро технічної
інвентаризації» про визнання частково
недійсним рішення виконкому, визнання
договору купівлі - продажу недійсним,
визнання права власності, виселення та
поновлення строку позовної давності.
Визнано рішення виконавчого комітету
Криничанської селищної ради
Криничанського району
Дніпропетровської області № 113 від 20
жовтня 2000 року в частині визнання за
СТОВ «Агроцех» Криничанського району
права власності на житловий будинок з
господарськими будівлями по АДРЕСА_1 -
недійсним.

Визнано договір
купівлі-продажу будинку від 23 липня 2007
року, укладений між СТОВ «Агроцех» в
особі директора ОСОБА_7 та ОСОБА_5 -
недійсним.

Не погодившись з вказаним
рішенням суду, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_6
подали апеляційні скарги.

ОСОБА_4 в своїй апеляційній
скарзі просить частково скасувати
рішення суду, а саме, в частині відмови
у задоволенні його вимог про визнання
дійсним договору купівлі - продажу
житлового будинку садибного типу
АДРЕСА_1 від 06.07.1988 року, укладений між
ОСОБА_4 та колгоспом «За мир»
Криничанського району
Дніпропетровської області; визнати за
ним, право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1; усунути перешкоди у
здійсненні ним права власності шляхом
виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із цього
житлового будинку та зняти їх з
реєстрації за вказаною адресою.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в своїй
апеляційній скарзі просять скасувати
рішення суду від 07 листопада 2012 року в
частині задоволення позовних вимог та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25
лютого 2013 року апеляційну скаргу
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилено.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задоволено.

Рішення Криничанського
районного суду Дніпропетровської
області від 07 листопада 2012 року
скасовано в частині відмови у визнанні
права власності на житловий будинок з
надвірними спорудами та усунення
перешкоди у здійсненні позивачем права
користування.

Визнано дійсним договір
купівлі - продажу житлового будинку
садибного типу АДРЕСА_1 від 06.07.1988 року,
укладений між ОСОБА_4 та колгоспом «За
мир» Криничанського району
Дніпропетровської області.

Визнано за ОСОБА_4 право
власності на житловий будинок з
господарськими будівлями по АДРЕСА_1.

Вирішено виселити ОСОБА_5, та
ОСОБА_6 з житлового будинку АДРЕСА_1. В
іншій частині рішення суду залишено
без змін.

Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 жовтня 2013 року касаційну
скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25 лютого
2013 року в частині визнання дійсним
договору договір купівлі - продажу
житлового будинку садибного типу
АДРЕСА_1 від 06.07.1988 року, укладений між
ОСОБА_4 та колгоспом «За мир»
Криничанського району
Дніпропетровської області, визнання за
ОСОБА_4 право власності на житловий
будинок з господарськими будівлями по
АДРЕСА_1 та виселення ОСОБА_5, та ОСОБА_6
з житлового будинку АДРЕСА_1 скасовано
та справу в цій частині передано на
новий розгляд до апеляційного суду.

З огляду на зазначене, розгляду
підлягає лише апеляційна скарга ОСОБА_4

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити
з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
06.07.1988 року між позивачем та колгоспом
«За мир» укладений договір
купівлі-продажу житлового будинку
садибного типу з надвірними забудовами
по АДРЕСА_1, згідно якого при підписанні
договору ОСОБА_4 сплатив колгоспу 40 %
балансової вартості будинку /т.1,а.с.
11-12/.

Згідно довідки правління КСП «Агроцех»
ОСОБА_4 повністю викупив житловий
будинок по вул. Степовій /т.1, а.с. 13/.

19 березня 1999 року правлінням КСП
«Агроцех» прийнято рішення продати
будинок по АДРЕСА_1 в особисту
власність ОСОБА_4, що підтверджується
випискою з протоколу № 3 та зазначено у
довідці від 25 серпня 1999 року за № 105 /т.1,
а.с. 14/.

Рішенням виконавчого комітету
Криничанської селищної ради
Криничанського району
Дніпропетровської області від 20 жовтня
2000 року № 113 за ТОВ «Агроцех» оформлено
право колективної власності та видано
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно/т.1, а.с. 15/.

23 липня 2007 року житловий будинок по
АДРЕСА_1 СТОВ «Агороцех» в особі
директора ОСОБА_7, був проданий ОСОБА_5,
що підтверджує договір купівлі-продажу
житлового будинку, на підставі якого
зареєстровано право власності на
вказаний будинок /т.1, а.с. 19-20/.

Постановою Криничанського районного
суду Дніпропетровської області від 27
листопада 2008 року була закрита з
нереабілітуючих ознак кримінальна
справа, порушена відносно ОСОБА_7 за
ознаками ч.2 ст.191, ч.2 ст.366 КК України за
фактом незаконного продажу житлового
будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_5, в якій
ОСОБА_7 визнає той факт, що він вніс в
офіційний документ - Додаток до рішення
виконкому селищної ради від 20 жовтня 2003
року за № 113, виправлення, зазначивши,
що житловий будинок АДРЕСА_1 перебуває
на балансі СТОВ «Агроцех» /т.1, а.с. 24-25/.

На підставі вказаних недостовірних
даних Криничанське бюро технічної
інвентаризації оформило право
колективної власності на будинок
АДРЕСА_1 за СТОВ «Агроцех».
Користуючись зазначеним правом,
набутим на підставах заборонених
законом, ОСОБА_7, як голова СТОВ
«Агроцех», уклав договір
купівлі-продажу вказаного будинку з
ОСОБА_5

У відповідності до вимог ст.61 ЦПК
України вказані факти не потребують
доказування, так як визнані сторонами і
встановлені судовим рішенням у
кримінальній справі.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції в
частині відмови ОСОБА_4 у задоволенні
позовних вимог відповідає вимогам
матеріального та процесуального права
з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 з 1986 року був працівником
колгоспу «За мир». У 1986 році колгоспом
було збудовано декілька житлових
будинків для своїх працівників у смт.
Кринички.

Після реорганізацій колгосп «За мир»
було перетворено у
Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю СТОВ
«Агроцех».

У 1986 році ОСОБА_4 було надано у
користування житловий будинок АДРЕСА_1,
де він із сім'єю проживав, сплачував
комунальні послуги та був
зареєстрований у ньому.

6 липня 1988 року між ОСОБА_4 та колгоспом
«За мир» був укладений договір
купівлі-продажу спірного житлового
будинку садибного типу. Вартість
будинку складала 11000,0 карбованців.
Згідно зазначеного договору ОСОБА_4
сплачено колгоспу «За мир» 40%
балансової вартості житлового будинку,
а впродовж наступних 11 років він
сплатив всю суму вартості будинку,
згідно довідки про повну виплату
вартості будинку /т.1, а.с. 11-12/.

Згідно довідки правління КСП «Агроцех»
ОСОБА_4 повністю викупив житловий
будинок по вул. Степовій /т.1, а.с. 13/.

Колегія суддів вважає, що в даному
випадку, не може бути підставою для
відмови у позові посилання суду на те,
що спірний будинок на момент продажу
був незавершеним будівництвом,
оскільки, згідно чинного на той час
законодавства, той факт, що будинок не
був прийнятий в експлуатацію, не було
перешкодою, для нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу
незавершеного будівництва, згідно п. 66
"Інструкція про порядок вчинення
нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР", затвердженої наказом Мінюст УРСР
від 31.10.1975 року № 45/5.

Проте, вказаний договір не був
завірений нотаріально, що є підставою
для відмови у позові про визнання
договору дійсним, оскільки

Згідно з вимогами ст. 227 ЦК УРСР, який
діяв на час виникнення правовідносин,
договір купівлі-продажу жилого будинку
повинен бути нотаріально посвідчений,
якщо хоча б однією із сторін є
громадянин. Недодержання цієї вимоги
тягне недійсність договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо
одна із сторін повністю або частково
виконала угоду, що потребує
нотаріального посвідчення, а друга
сторона ухиляється від нотаріального
оформлення угоди, суд вправі за вимогою
сторони, яка виконала угоду, визнати
угоду дійсною. У цьому разі наступне
нотаріальне оформлення угоди не
вимагається.

Вимоги про визнання на підставі ч. 2 ст.
47 ЦК УРСР дійсним договору
купівлі-продажу будинку, укладеного
без нотаріального посвідчення, можуть
бути задоволені судом лише в тому разі,
коли сторони досягли згоди з усіх
істотних його умов, одна із сторін
повністю або частково виконала цю
угоду, а друга сторона ухиляється від
нотаріального посвідчення договору.

З матеріалів справи та договору
купівлі-продажу вбачається, що позивач
сплатив певну суму за будинок, дійсно
проживав в ньому та сплачував
комунальні платежу, однак суду не
надано доказів, що договір не був
нотаріально посвідчений через
ухилення продавця від нотаріального
посвідчення, також позивачем не надано
доказів, що між ним та продавцем
будинку було досягнуто згоди за всіх
істотних умов і таке підтверджується
тим, що після того, як правління КСП
вирішило 19.03.1999 року підготувати
документи на продаж будинку, договір
купівлі-продажу все ж таки укладений
належним чином та нотаріально
посвідчений не був.

Відповідно до ст..10, 60 ЦПК кожна сторона
повинна довести ті обставин, на які
вона посилається в обгрунтування своїх
вимог або заперечень.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що позовні вимоги про визнання
договору купівлі-продажу та визнання
за позивачем права власності на
спірний будинок не підлягають
задоволенню.

Враховуючи, що колегія суддів прийшла
до висновку про відмову у визнанні за
позивачем права власності на спірний
будинок, позовні вимоги про усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном, шляхом виселення відповідачів,
не ідлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_4 в
частині скасування рішення суду першої
інстанції щодо відмови у задоволенні
прозову про визнання договору
купівлі-продажу дійсним, визнання
права власності та усунення перешкод у
користуванні будинком, відхилити та
рішення суду першої інстанції в цій
частині залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в частині
скасування рішення Криничанського
районного суду Дніпропетровської
області від 07 листопада 2012 року щодо
відмови у задоволенні позову про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним, визнання права власності та
усунення перешкод у користуванні
будинком, відхилити.

Рішення Криничанського районного суду
Дніпропетровської області від 07
листопада 2012 року в частині відмови у
визнанні права власності на житловий
будинок з надвірними спорудами та
усунення перешкоди у здійсненні
позивачем права користування, залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді: