АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого:
Невідомої Т.О.

суддів:
Пікуль А.А., Соколової В.В.

при секретарі:
Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Подільського
районного суду м. Києва від 04 лютого 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у
справах дітей Деснянської районної в м.
Києві державної адміністрації, Служба
у справах дітей Подільської районної в
м. Києві державної адміністрації про
позбавлення батьківських прав,

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/4400/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Богінкевич С.М.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О.в с т а н о в и л а :

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 04 лютого 2014 року задоволено
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи:
Служба у справах дітей Деснянської
районної в м. Києві державної
адміністрації, Служба у справах дітей
Подільської районної в м. Києві
державної адміністрації, про
позбавлення батьківських прав.

Позбавлено ОСОБА_2батьківських прав
відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 114,70
грн. судового збору.

Не погодившись із таким рішенням суду,
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовити у повному обсязі. На думку
апелянта, суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про задоволення
позову ОСОБА_3 про позбавлення ОСОБА_2
батьківських прав відносно
неповнолітньої дочки ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на висновок
Служби у справах дітей Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації, оскільки він був
складений без участі відповідача та не
може вважатися належним та допустимим
доказом. Крім того, суд дійшов
безпідставного висновку про наявність
у відповідача заборгованості по
аліментам, враховуючи
довідку-розрахунок від 13 грудня 2013
року, видану Відділом державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції м. Києва.
Відповідно до рішення Подільського
районного суду м. Києва ОСОБА_2 сплачує
аліменти з лютого 1999 року по
сьогоднішній день та не має
заборгованості по сплаті аліментів.
Також при винесені рішення судом
першої інстанції не були взяті до уваги
пояснення ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2
зустрічається з донькою ОСОБА_7 у себе
вдома або на нейтральній території,
вітає доньку зі святами, сплачує
аліменти в повному обсязі та надає
періодично доньці матеріальну
допомогу особисто або через свою матір.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та
його представник ОСОБА_1 апеляційну
скаргу підтримали та просили її
задовольнити з наведених у ній підстав.

Позивачка ОСОБА_3, а також Малий В.О. в
інтересах Служби у справах дітей
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації проти
задоволення апеляційної скарги
заперечували, вважали, що спір
вирішений судом правильно.

Представник Служби у справах дітей
Подільської районної в м. Києві
державної адміністрації в судове
засідання не з'явився, про час та місце
апеляційного розгляду справи Служба у
справах дітей Подільської районної в м.
Києві державної адміністрації
повідомлена належним чином, а тому,
колегія суддів відповідно до вимог ч. 2
ст. 305 ЦПК України вважала за можливе
слухати справу у відсутності
представника третьої особи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
з'ясувавши обставини справи та
оговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 20 червня 1998 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було зареєстровано
шлюб, що підтверджується копією
свідоцтва про одруження НОМЕР_1 (а.с.7).
Як було встановлено судом, з березня 1999
року сторони припинили сімейно-шлюбні
відносини, ведення господарства,
проживають окремо. 07 жовтня 1999 року
шлюб між сторонами було розірвано, що
підтверджується копією свідоцтва про
розірвання шлюбу НОМЕР_2 (а.с.17).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню
дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

ОСОБА_3 порушила перед судом питання
про позбавлення ОСОБА_2 батьківських
прав відносно неповнолітньої дочки
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, мотивуючи свої
вимоги тим, що з самого народження
дитини відповідач ухиляється від
участі у вихованні дитини, не
піклується про стан її здоров'я,
фізичний, духовний та моральний
розвиток, не переймається здобуттям
донькою освіти, не цікавиться її
життям, не вітає з днем народження, не
знає в якій школі і як навчається
дитина. Крім того, ОСОБА_2 не приймає
участі в утриманні дочки. Рішенням
Подільського районного суду м. Києва
від 10 березня 1999 року з відповідача
стягнуто на її користь аліменти на
утримання дочки, починаючи з 26 лютого
1999 року, однак станом на 19 липня 2013 року
заборгованість по їх сплаті складає 10
631,63 грн. Зазначає, що дочка не сприймає
відповідача як батька, не хоче про
нього чути і бачити. Фактично
відповідач самоусунувся від виконання
своїх батьківських обов'язків по
відношенню до своєї дитини.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд першої інстанції дійшов
висновку про законність та
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3
При цьому, суд виходив з висновку
служби у справах дітей Деснянської
районної в м. Києві державної
адміністрації від 24 травня 2013 року за
№102/03/43-3545 та з того, що відповідач
ухиляється від виконання ним
обов'язків по вихованню дитини.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК
України батьки зобов'язані виховувати
дитину в дусі поваги до прав та свобод
інших людей, любові до своєї сім`ї та
родини, свого народу, своєї
Батьківщини. Батьки зобов'язані
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток. Батьки зобов'язані
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про
охорону дитинства» визначено, що на
кожного з батьків покладається
однакова відповідальність за
виховання, навчання і розвиток дитини.
Батьки або особи, які їх замінюють,
мають право і зобов'язані виховувати
дитину, піклуватися про її здоров'я,
фізичний, духовний і моральний
розвиток, навчання, створювати належні
умови для розвитку її природних
здібностей, поважати гідність дитини,
готувати її до самостійного життя та
праці.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України
підставою для позбавлення
батьківських прав є ухилення одного з
батьків від виконання обов'язків по
вихованню дитини.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загально-визначених норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти.

Як вбачається з матеріалів справи, в
квітні 2013 року ОСОБА_3 зверталася до
начальника Служби у справах дітей
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації з приводу
винесення на розгляд комісії з питань
захисту прав дитини питання щодо
позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав
відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.63-64).

З довідки Центральної районної дитячої
поліклініки Деснянського району м.
Києва від 08 квітня 2013 року № 212
вбачається, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
знаходиться під наглядом медичних
працівників ЦРДП з березня 2002 року. На
протязі нагляду за дитиною, при
відвідуванні вдома та в поліклініці, з
дитиною була тільки мати. Вона
доглядала за хворою дівчинкою та
займалась її лікуванням (а.с.60).

Відповідно до характеристики ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, виданої директором школи
І-ІІІ ступенів № 282 Деснянського району
м. Києва, ОСОБА_7 з 2012 року навчається у
школі № 282 Деснянського району м. Києва.
Мати ОСОБА_7 багато уваги приділяє
вихованню доньки, підтримує тісний
зв'язок з класним керівником,
відгукується на будь-які пропозиції
(а.с.62).

Як вбачається з Акту обстеження
житлово-побутових умов проживання
родини неповнолітньої від 20 березня 2013
року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає
разом з матір'ю, молодшою сестрою, бабою
та дідом в квартирі АДРЕСА_1, дитина
забезпечена усім необхідним для
навчання та повноцінного розвитку
(а.с.65).

Згідно з висновком служби у справах
дітей Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації від 24 травня
2013 року за №102/03/43-3545, перевіркою
встановлено, що ОСОБА_2 свідомо нехтує
своїми обов'язками, ухиляється від
виховання та навчання дочки, не
проявляє щодо неї батьківської
турботи, не цікавиться її життям та
здоров'ям, не утримує матеріально,
виховання, контроль та матеріальне
забезпечення дитини здійснює мати.
Деснянська районна в місті Києві
державна адміністрація, на яку
покладені повноваження органу опіки та
піклування, вважає за доцільне
позбавити батьківських прав ОСОБА_2
стосовно малолітньої дочки ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення
комісії з питань захисту прав дитини
від 16 травня 2013 року, оформленого
протоколом № 9 (а.с.12).

Відповідно до довідки-розрахунку
заборгованості по аліментам по
виконавчому листу № 2-941 від 10 березня
1999 року Подільського районного суду м.
Києва про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі ј
частини всіх видів заробітку щомісячно
від 13 грудня 2013 року заборгованість
відповідача по сплаті аліментів станом
на 01 грудня 2013 року складає 23 109,13 грн. (а.
с. 148-150). Однак, відповідачем не було
надано суду будь-яких належних доказів
на спростування вказаної
довідки-розрахунку, а також на
підтвердження оскарження ним дій
державного виконавця з примусового
виконання виконавчого листа № 2-941 від 10
березня 1999 року, виданого Подільським
районним судом м. Києва.

В судовому засіданні відповідачем
було заявлено клопотання, яке залишено
судом апеляційної інстанції без
задоволення, про зупинення провадження
у справі до розгляду цивільної справи
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа: ВДВС Печерського РУЮ в м.Києві,
про визначення розміру заборгованості
по сплаті аліментів, провадження у якій
було відкрито 17.02.2014. Колегія суддів не
приймає до уваги дану обставину,
оскільки позов пред'явлено
відповідачем після ухвалення рішення у
справі за позовом про позбавлення його
батьківських прав, відповідно до якого
суд першої інстанції, задовольняючи
заявлений позов, виходив із наявної
заборгованості у визначеній сумі
відповідно до вказаної
довідки-розрахунку.

При цьому відповідно до змісту п. 2 ч. 1
ст. 164 СК України підставою для
позбавлення батьківських прав є саме
ухилення одного з батьків від
виконання обов'язків по вихованню
дитини, а не ухилення від участі у її
утриманні або надання їй неналежного
утримання.

Колегія суддів також враховує і те, що
заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 не
було надано суду належних та
допустимих доказів на підтвердження
піклування про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
спілкування з дитиною в обсязі,
необхідному для її нормального
самоусвідомлення; надання дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; сприяння засвоєнню
нею загально-визначених норм моралі;
виявлення інтересу до її внутрішнього
світу; створення умов для отримання нею
освіти.

Натомість в судовому засіданні під час
апеляційного розгляду ОСОБА_2 визнав
вказані обставини та зазначив, що в
останнє бачився з дочкою в 2007 році.

Відтак, колегія суддів відхиляє
посилання апелянта на те, що ОСОБА_2
зустрічається з донькою ОСОБА_7 в себе
вдома або на нейтральній території,
вітає доньку зі святами, сплачує
аліменти в повному обсязі та надає
періодично доньці матеріальну
допомогу особисто або через свою матір.

В матеріалах справи відсутні докази
створення з боку ОСОБА_3 перешкод у
спілкуванні відповідача з дитиною. Як
пояснив ОСОБА_2, за захистом своїх прав
з приводу створення йому перешкод у
спілкуванні з дитиною він не звертався.

Крім того, визначаючи ставлення
відповідача до дитини, колегія суддів
враховує, що в 1999 році ОСОБА_2 звертався
до суду з позовом про оспорення його
батьківства (а. с. 10, 13-16).

Протягом розгляду справи ОСОБА_2 свого
ставлення до дитини не змінив.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 СК України
дитина має право на те, щоб бути
вислуханою батьками, іншими членами
сім'ї, посадовими особами з питань, що
стосуються її особисто, а також питань
сім'ї.

Обговорюючи положення вказаної норми
колегія суддів вважає недоцільним
заслуховувати думку дитини з приводу
позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав
відносно неї з метою уникнути
негативної емоційної реакції,
враховуючи довідку Центру соціальних
служб для сім'ї, дітей та молоді
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації від 06 вересня
2013 року № 2458 (а.с.59), відповідно до якої
ОСОБА_7 відвідала консультації
психолога з приводу діагностики
психолого-емоційного стану дитини. Під
час психологічного обстеження ОСОБА_7
ішла на контакт, поводила себе
спокійно, відповідала на запитання, під
час діагностики, запитання щодо
відносин із рідним батьком викликали
негативну емоційну реакцію, відсутній
емоційний зв'язок до батька,
спостерігається відчуження та страх
відчути розчарування.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов законного та
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для позбавлення ОСОБА_2
батьківських прав відносно
неповнолітньої дочки ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому, колегія суддів вважає за
необхідне роз'яснити ОСОБА_2 право на
звернення до суду з позовом про
поновлення батьківських прав щодо
неповнолітньої дочки ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за наявності обставин,
визначених у ст. 169 СК України.

Всі викладені у апеляційній скарзі
обставини проаналізовані судом у
сукупності з іншими доказами по справі,
висновки суду є повністю мотивованими
і підстав для сумніву у їх
обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 04 лютого 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А. Пікуль

В.В. Соколова