Справа № 368/1605/13-ц Головуючий у І
інстанції Кириченко В.І.Провадження №
22-ц/780/1123/14 Доповідач у 2
інстанції АнтоненкоКатегорія 36
УХВАЛА

Іменем України

18 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Касьяненко Л.І., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Ромашини І.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Кагарлицького районного суду
Київської області від 27 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату
права власності на будинок та
господарські споруди у зв'язку з їх
знищенням, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання недійсним заповіту, за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсними свідоцтв про право на
спадщину.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У квітні - серпні 2013 року позивач
звернулася до суду з вищевказаними
позовами до відповідачів, посилаючись
на те, що вона є власником 2/3 часток в
домоволодінні, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 є власником
1/3 частки у вказаному домоволодінні.
Відповідачі з 11 квітня 2007 року по 24
жовтня 2012 року незаконно не надавали їй
два державні акти на земельні ділянки ,
що розташовані за вказаною адресою,
площею 0,0997 га та 0,1892 га для того, щоб
вона не подарувала свою частку в майні
і за цей час будівлі було зруйновано і
вона не змогла отримати доходи від
продажу чи дарування частки у
вказаному майні. ОСОБА_2, як співвласник
спірного майна не несла тягар по його
утриманню в належному стані, а також
перешкоджала у виділенні частки
позивача в натурі. Вказані дії
відповідача ОСОБА_2 призвели до того, що
в спірному будинку відсутні двері,
зруйновані груба, дах, підлога,
електропроводка, веранда і літня кухня,
колодязь закиданий сміттям, ворота та
хвіртка зникли. Позивач не могла
працювати по збереженню власності у
зв'язку з інвалідністю. Крім того,
другий заповіт складений померлим
батьком позивача під тиском дочки
ОСОБА_4, оскільки спадкодавець в цей час
перебував у безпорадному стані та мав
стійкий розлад здоров'я, не
усвідомлював значення своїх дій і не
міг ними керувати, оскільки перебував
постійно під дією лікарських засобів.
ОСОБА_4 ухилялась від утримання
спадкодавця і повинна була б бути
усунена від права на спадкування за
заповітом та за законом, а тому її
спадкоємець ОСОБА_2 не спадкує спірне
майно. У зв'язку з викладеним та
доповненнями до зазначених позовів
позивач просила стягнути з
відповідачів на її користь матеріальні
збитки в розмірі 137 тисяч гривень, які
складаються з упущеної вигоди в
розмірі 112 тисяч гривень та витрат в
розмірі 25 тисяч гривень, які необхідні
для відновлення попереднього стану
будівель і споруд, а також моральну
шкоду у розмірі 50 тисяч гривень;
матеріальні збитки на суму 109 грн. 16 коп.
у зв'язку з отриманням дозволу на
переобладнання будинку, на суму 588 грн.
40 коп. у зв'язку з узаконенням самочинно
збудованих будівель та 1 012 грн. у
зв'язку з виготовленням та отриманням
дублікатів державних актів; визнати
ОСОБА_2 такою, що втратила право
власності на будинок та прибудинкові
споруди, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1; продовжити їй пропущений
строк звернення до суду, визнати
недійсним другий заповіт ОСОБА_5 від 26
серпня 1982 року та відновити чинність
першого заповіту від 23 лютого 1976 року,
визнати недійсним свідоцтво про право
власності на спадщину за заповітом від
23 липня 1983 року в частині отримання
ОСОБА_4 спадкового майна ОСОБА_5, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме отримання 1/3
частки в спірному жилому будинку,
визнати недійсним свідоцтво про право
власності на спадщину за законом від 07
жовтня 2008 року на ім'я ОСОБА_2 після
смерті ОСОБА_4 на 1/3 частку в спірному
будинку, визнати недійсними свідоцтва
про право власності на спадщину за
законом від 09 квітня 2008 року на ім'я
ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 на 1/3 частку
земельної ділянки площею 0,09997 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку по АДРЕСА_1 і на 1/3 частку
земельної ділянки площею 0,1892 га для
ведення особистого селянського
господарства за цією ж адресою, визнати
недійсним державний акт на право
власності на земельну ділянку в
частині отримання права власності
ОСОБА_4 1/3 частки земельної ділянки
площею 0,09997 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку по
АДРЕСА_1 та скасувати запис державного
нотаріуса про перехід права власності
на частку у вказаному майні до
відповідача ОСОБА_2 після смерті
ОСОБА_4, визнати недійсним державний
акт на право власності на земельну
ділянку в частині отримання права
власності ОСОБА_4 на 1/3 частку земельної
ділянки площею 0,1892 га для ведення
особистого селянського господарства
по АДРЕСА_1 та скасувати запис
державного нотаріуса про перехід права
власності на частку у вказаному майні
до відповідача ОСОБА_2 після смерті
ОСОБА_4; визнати недійсними свідоцтва
про право власності на спадщину за
законом від 09 квітня 2008 року на ім'я
ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 на 1/3 частку
земельної ділянки площею 0,09997 га для
будівництва та обслуговування
зазначеного жилого будинку та на 1/3
частку земельної ділянки площею 0,1892 га
для ведення особистого селянського
господарства за цією ж адресою, визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на спадщину за законом від 07
жовтня 2008 року на ім'я ОСОБА_2 після
смерті ОСОБА_4 на 1/3 частку в тому ж
жилому будинку; визнати недійсним
свідоцтво про право власності на
спадщину за законом від 07 жовтня 2008
року на ім'я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4
на 1/3 частку в жилому будинку по
АДРЕСА_1, так як у свідоцтві відповідача
незаконно вказано оглядову яму,
власником якої є позивач.

Рішенням Кагарлицького районного суду
від 27 листопада 2013 року у задоволенні
позовів відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 дружина померлого і
його дочки - ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
(позивач по справі) отримали у
власність кожний по 1/3 частці в
житловому будинку по АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, а 07 жовтня
2008 року її дочка ОСОБА_2 прийняла
спадщину та отримала свідоцтво про
право власності на 1/3 частку в спірному
будинку. У подальшому ОСОБА_7
подарувала належну їй 1/3 частку жилого
будинку та земельних ділянок за
вказаною адресою позивачці по справі.
Дані обставини в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК
України не підлягають доказуванню,
оскільки встановлені судовими
рішеннями суду першої та апеляційної
інстанції (а. с. 11-19).

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовів, суд обгрунтовано
виходив з положень ст. ст. 322, 349, 1167 ЦК
України та ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України та
прийшов до правильного висновку про те,
що позивач не надала належних та
допустимих доказів на підтвердження
своїх позовних вимог по всім чотирьом
позовам.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про визнання недійсним заповіту
ОСОБА_5 від 26 серпня 1982 року, суд
обґрунтовано виходив з того, що
позивачка пропустила строк позовної
давності, встановлений ст. 71 ЦК України
1963 року, що в силу ст. 80 цього ж Кодексу є
підставою для відмови у задоволенні
позову. Позивачка не надала доказів
поважності причин пропуску вказаного
строку, у зв»язку з чим у суду не було
підстав для поновлення вказаного
строку.

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання
недійсними свідоцтв про право на
спадщину, державних актів на право
власності на земельні ділянки є
похідними від позовних вимог про
визнання недійсним заповіту, у зв»язку
з чим ці вимоги також не підлягають
задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про відшкодування майнової та
моральної шкоди, суд правильно виходив
з положень ст.. 322 ЦК України, які
передбачають обов»язок всіх
співвласників майна утримувати його в
належному стані, позивачці належить 2/3
частки будинку, у судовому засіданні
вона не довела, що руйнація будівель
відбулась через винні дії
відповідачів, а тому її позовні вимоги
обґрунтовано залишені без задоволення.

Відповідно до положень ст. 4 ЦПК
України здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Решта позовних вимог ОСОБА_1
суперечать вказаним вимогам закону і
задоволенню не підлягають.

Таким чином суд першої інстанції
правильно визначився з характером
правовідносин, що виникли між
сторонами та застосував до них
відповідні норми права.

Висновки суду відповідають вимогам
закону та обставинам справи.

Рішення суду постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав до його
скасування при апеляційному розгляді
справи не встановлено.

Докази та обставини, на які
посилається апелянт в апеляційній
скарзі, були предметом дослідження
судом першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом першої інстанції
були дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Кагарлицького районного суду
Київської області від 27 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: