Номер провадження 22-ц/775/3172/2014
Головуючий у 1 інстанції Брежнев О.А.
Доповідач - Бугрим Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді:
Бугрим Л.М.,

суддів: Гапонова
А.В., Халаджи О.В.

при секретарі:
Лавицькому Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського
районного суду м. Донецька від 24 січня
2014 року у цивільній справі за позовом
колективного підприємства «Трест
Донецькжитлобуд № 1» до ОСОБА_1 про
виселення та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до Колективного підприємства
«Трест Донецькжитлобуд № 1» про
визнання законним права проживання та
надання ордеру,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2008 року колективне
підприємство « Трест Донецькжилбуд , №1
« ( далі підприємство ) звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення
її та неповнолітнього сина ОСОБА_2 з
гуртожитку без надання іншої жилої
площі .В обґрунтування позову
підприємство посилалось на те. що
колективу робітників підприємства на
праві колективної власності належить
гуртожиток,. розташований по АДРЕСА_1.
ОСОБА_1 була зареєстрована у цьому
гуртожитку з 1994 року та проживала до
вересня 2008 року.. В 200 0році у неї
народився син ОСОБА_2 , який також був
зареєстрований у цьому гуртожитку.
Відповідачка ніколи не знаходилась з
підприємством у трудових відносинах ,
поселилась у вільній кімнаті . яка не
використовувалась підприємством для
своїх потреб, ордер ї на зайняття
приміщення в установленому законом
порядку її не видавався 15 лютого 2008
року радою КП « Трест Донецькжилобуд №
1 « було прийнято рішення про
припинення експлуатації будівлі
АДРЕСА_1 в якості гуртожитку для
проведення капітального ремонту
приміщення., а 28 жовтня 2008 року було
прийнято рішення про зміну правого
статусу приміщення та використовувати
його після ремонту як адміністративно
- торговельну будівлю. Відповідачка у
спірному житлі не проживає, однак
знятись з реєстрації в ньому
відмовляється, чим порушує права
позивача. На підставі наведеного
підприємство просило виселити
відповідачку ОСОБА_1 та її
неповнолітнього сина ОСОБА_2 з
гуртожитку по АДРЕСА_1 без надання
іншого жилого приміщення .

Відповідачка звернулась до
колективного підприємства « Трест
Донецькжитлобуд №1 « з зустрічною
позовною заявою про визнання законним
права проживання в гуртожитку та
надання ордеру .В обґрунтування позову
вона посилалась на те, що у спірному
гуртожитку , який розташовано по
АДРЕСА_1 та належить колективу на праві
власності вона вселилась в 1994 році та
була зареєстрована за вказано адресою.
Упослідуючому в 2008 році у неї
народився син ОСОБА_2, який також
проживав разом з нею та був
зареєстрований за вказаною адресою. В
2008 році після прийняття позивачем
рішення щодо проведення капітального
ремонту гуртожитку вона разом з сином
була переселена до кімнати АДРЕСА_2.
Згідно акту прийому- передачі від
30.09.2008 року підприємство передало її у
тимчасове користування вказану
кімнату де вона зараз проживає разом з
сином. Вважала,. що оскільки її та сина
було законно зареєстровано у
гуртожитку по АДРЕСА_1 , вона сплачувала
за проживання , то між нею та
підприємством фактично виникли
правовідносини щодо найму жилого
приміщення. Разом з тим , відсутність
ордеру на вселення . який повинен був
видати її позивач створює для неї
проблеми, позивач неодноразово
здійснював відключення кімнати у якій
вона проживала від електропостачання
мотивуючи свої дії тим , що у неї немає
права на проживання у цьому гуртожитку
.З вказаних підстав просила
зобов'язати колективне підприємства
«Трест Донецькжитлобуд № 1» видати її
спеціальний ордер на вселення до
гуртожитку по АДРЕСА_1.

Рішенням суду позовні вимоги
колективного підприємства «Трест
Донецькжитлобуд № 1» до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про виселення з гуртожитку без надання
іншого жилого приміщення були
задоволені. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були
виселені разом з неповнолітнім сином
ОСОБА_2 з гуртожитку, який розташовано
по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення. В задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_1 до колективного
підприємства «Трест Донецькжитлобуд №
1 « про визнання законним права
проживання та надання ордеру було
відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_1 було подано
апеляційну скаргу у якій ставиться
питання про його скасування. В
обгрунтування доводів апеляційної
скарги вона посилалась на те , що судом
не було враховано , що до гуртожитку,
який розташовано по АДРЕСА_1 вона
вселялась з дозволу КП « Трест
Донецькжитлобуд № 1» , сплачувала за
проживання. За вказаною адресою вона
була зареєстрована , а також у
послідуючому після народження сина
його також було зареєстровано за
вказаною адресою. При її вселенні
підприємством було порушено
встановлений порядок , оскільки
позивачем повинно було надати ордер
на зайняття кімнати в гуртожитку . Та
обставина , що вона не вселялась
самовільно та придбала право на
проживання у вказаному гуртожитку
свідчить і рішення апеляційного суду
від 16 листопада 2010 року , яким було
відмовлено КП « Трест Донецькжилбуд № 1
« у виселенні її з гуртожитку по
АДРЕСА_2, яке також належить
підприємству . Апеляційний суд виходив
з того , що вона була переселена з
гуртожитку по АДРЕСА_1 в гуртожиток по
АДРЕСА_2 на час капітального ремонту , а
тому у підприємства не виникло право
на її виселення. Зазначені висновки ,
про те. що вона не вселялась
самоуправно в гуртожиток по АДРЕСА_1 , а
тому придбала право на проживання не
були враховані судом першої інстанції
та суперечать йому. Вважала, що вона
довела в судовому засіданні про те, що
у неї виникло постійне право на
проживання в гуртожитку разом з сином
,тому невидача ордеру на її вселення
свідчить про порушення законодавства
при вселенні самим підприємством.
Просила постановити нове рішення ,
яким її позовні вимоги задовольнити , а
в задоволенні позовних вимог КП «
Трест Донецькжитлобуд № 1 « про
виселення її та сина з гуртожитку
відмовити.

В судовому засіданні апеляційного
суду ОСОБА_1 підтримувала доводи
апеляційної скарги , просила рішення
суду скасувати . її позовні вимоги
задовольнити . а у позові КП « Трест
Донецькжитлобуд № 1» про виселення
відмовити.

Представники КП « Трест
Донецькжитлобуд № 1 « Головко
Л.Б.,Коваль Ю.А., Русін В.Д. просили
рішення суду залишити без зміни та
відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
посилаючись на те, що у неї не виникло
самостійне право на проживання в
гуртожитку. Вона була вселена у
кімнату, яка була вільна на той час,
однак ОСОБА_1 не знаходилась з
підприємством в трудових відносинах,
тому видавати ордер на її вселення для
постійного в ньому проживанні у
підприємства підстав не було .
Відповідачка з гуртожитку по АДРЕСА_1
добровільно разом з неповнолітнім
сином переселились в гуртожиток по
АДРЕСА_2 , який також належить
підприємству .

Заслухавши доповідь судді , вислухавши
пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги,апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає
задоволенню частково , рішення суду
підлягає скасуванню , по справі слід
постановити нове рішення , яким в
задоволенні позовних вимог
колективного підприємства «Трест
Донецькжитлобуд № 1» до ОСОБА_1, про
виселення її з неповнолітнім сином
ОСОБА_2 з гуртожитку без надання іншого
жилого приміщення та зустрічних
позовних вимогах ОСОБА_1 до
колективного підприємства «Трест
Донецькжитлобуд № 1» про визнання
законним права проживання та надання
ордеру - відмовити з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим . Законним є рішення ,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з законом . Обгрунтованим є
рішення ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин , на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженими в судовому засіданні.

Між тим,. вказаним положенням закону
рішення суду не відповідає. При
розгляді справи судом була дана
невірна оцінка наданим доказам та
невірно застосовано матеріальний
закон.

Зокрема з обставин, справи вбачається ,
що гуртожиток по АДРЕСА_1 належить
колективному підприємству « трест
Донецькжитлобуд № 1» на підставі
договору купівлі - продажу від 24.06. 1994
року , дата реєстрації права власності
21.04.2008 року , що підтверджується
довідкою КП « Бюро технічної
інвентаризації м. Донецька « від
16.05.2011 року ( а.с. 6 ) .Відповідачка ОСОБА_1
у вказане приміщення була вселена з
дозволу підприємства у вільну кімнату
та була зареєстрована за вказаною
адресою з 13 вересня 1994 року.

Правовідносини з приводу придбання
права на житло у гуртожитку
регулюються главою 4 Житлового
Кодексу України .

У відповідності із положеннями ч.2 ст.
128 ЖК України жила площа в гуртожитку
надається за спільним рішенням
адміністрації підприємства, установи ,
організації чи органу кооперативної
або іншої громадської організації та
відповідного профспілкового комітету
і комітету комсомолу.

У відповідності з положенням ст. 129 ЖК
України єдиною підставою для вселення
на жилу площу у гуртожитку є ордер, який
видається адміністрацією
підприємства, установи ,організації на
підставі рішення про надання жилої
площі в гуртожитку.

Відповідачка ОСОБА_1 з колективним
підприємством «Трест Донецькжитлобуд
№ 1 « в трудових відносинах не
знаходилась, рішення відносно неї про
надання її жилої площі в гуртожитку не
приймалось, ордер на право зайняття
конкретної кімнати її не видавався. З
відповідачкою ОСОБА_1 не укладався
договір житлового найму , на її ім'я як
наймача не було відкрито особовий
рахунок .

Вказані обставини відповідачкою не
заперечувались.

З огляду на зазначене, апеляційний суд
доходить висновку про те, що у ОСОБА_1
при вселенні до гуртожитку не виникло
право постійного користування житлом в
установленому законом порядку . Інших
підстав для набуття права на житло в
гуртожитку законом не передбачено. Не
є підставою для набуття права
постійного користування житлом у
гуртожитку посилання ОСОБА_1 на надання
її дозволу на вселення до гуртожитку
та проживання у ньому без обмеження
часом , оскільки власник гуртожитку у
відповідності з законом України , Про
власність « , який діяв на той час
вправі дозволити проживання іншим
особам у незайнятих кімнатах.

Таким чином, вселившись до гуртожитку
з дозволу власника житла ОСОБА_1 має
статус тимчасового мешканця і
незалежно від часу проживання вона
права на постійне проживання в
гуртожитку разом з неповнолітнім
сином не набула.

За таких обставин ,відсутні підстави
вважати обґрунтованими позовні вимоги
ОСОБА_1 про визнання законним права
проживання та надання ордеру.

Судом першої інстанції вказані
обставини враховані не були , рішення
суду у цієї частині вимог не
мотивовано

У відповідності з положеннями п.3, п.4 ч.1
ст. 309 ЦПК України рішення суду в цієї
частині підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення , яким в
задоволенні її позовних вимог слід
відмовити ..

Також не можна погодитись з висновком
суду першої інстанції і в частині
виселення відповідачки разом з
неповнолітнім сином без надання іншого
жилого приміщення.

Згідно з положенням ч.1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
за захистом порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Між тим , фактів та доказів з приводу
порушення прав позивача проживанням
відповідачки та її неповнолітнього
сина у будинку гуртожитку по АДРЕСА_1
суду не надано.

Як вбачається з обставин справи і
сторонами не заперечувалось , що в 2008
році у зв'язку з капітальним ремонтом
будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1
відповідачка ОСОБА_1 разом з
неповнолітнім сином переселилась в
інший гуртожиток належний позивачеві
і розташований по АДРЕСА_2. І з цього
часу ні відповідачка , ні її
неповнолітній син не проживають в
цьому гуртожитку , будь-яке приміщення
не займають , належне їм майно у ньому
також відсутнє.

Таким чином, на час пред'явлення позову
про виселення і на час розгляду справи
ні відповідачка . ні її неповнолітній
син у гуртожитку по АДРЕСА_1 не
проживали , а тому у суду першої
інстанції не було підстав для їх
виселення ..

Як вбачається з позовної заяви
колективного підприємства КП «
Донецькжитлобуд № 1» позов про
виселення відповідачки з
неповнолітнім сином було заявлено для
того , щоби зняти їх з реєстрації за
адресою розташування гуртожитку по
АДРЕСА_1.

Таким чином, апеляційний суд доходить
висновку про те , що у даному випадку
позивачем вибрано невідповідний та
належний спосіб захисту права, а тому
згідно з положенням п.3., п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України апеляційний суд вважає
необхідним вказане рішення скасувати ,
постановити нове рішення ,яким у
задоволенні позовних вимог
колективного підприємства «Трест
Донецькжитлобуд № 1» до ОСОБА_1 про
виселення її з неповнолітнім сином
ОСОБА_2 без надання іншого жилого
приміщення відмовити у зв'язку з
безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст. .ст. 303, 304, 307, 309, 314 - 316 ЦПК
України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Донецька від 24 січня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову колективного
підприємства «Трест Донецькжитлобуд №
1» до ОСОБА_1 про виселення та
зустрічного позову ОСОБА_1 до
колективного підприємства «Трест
Донецькжитлобуд № 1» про визнання
законним права проживання та надання
ордеру відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: