АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2700/14
інстанції - Залімська Н.В.
Справа № 205/9009/13
Доповідач - Гайдук В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського
А.Б., Свистунової О.В.,

при секретарі Чоха К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 27 січня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Дніпропетровської міської ради, третя
особа - Друга Дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
визнання права власності на
домоволодіння в порядку спадкування за
законом, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з вказаним позовом, зазначаючи, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_4,
після смерті якого відкрилась спадщина
на домоволодіння, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1. Спадкоємцем після
його смерті була дружина померлого,
мати позивача - ОСОБА_5, яка отримала
свідоцтво про право на спадщину, проте
належним чином не зареєструвала його,
оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Тому
позивач просила суд визнати за нею
право власності в порядку спадкування
за законом на домоволодіння АДРЕСА_1 у
складі: житлового будинку - літ. А
загальною площею 53,1 кв.м; сараю - літ. Б;
погребу - літ. В; літньої кухні - літ. Г;
вбиральні - літ. Д; душу - літ. Е та огорож
№ 1, 2 (а.с. 1-4, 48-52).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 27 січня 2014року у
задоволенні позовних вимог було
відмовлено (а.с. 100-101).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на неповне з'ясування
судом обставин у справі, неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права при ухваленні
судового рішення, у зв'язку з чим
ставить питання про його скасування з
прийняттям нового про задоволення
позовних вимог (а.с. 104-108).

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що за
життя ОСОБА_5 не зареєструвала право
власності на нерухоме майно в органах
технічної інвентаризації, тому
підстави для визнання права власності
на спірне майно в порядку спадкування
відсутні.

Однак погодитись з такими висновками
суду не можна.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням виконкому Дніпропетровської
районної ради № 350 від 20 липня 1957 року
ОСОБА_4 (батьку позивачки) було виділено
земельну ділянку площею 900 кв.м для
індивідуального будівництва. В
подальшому, рішенням виконкому
Таромської селищної ради № 25 від 25
грудня 1962 року за ОСОБА_4 було визнано
право власності на домоволодіння
АДРЕСА_1 та видано свідоцтво про право
власності і проведено його реєстрацію
в БТІ м.Дніпропетровська 26.12.1962р. за р№
7-132 (а.с. 9).

Згідно до даних технічного паспорту
виготовленого 28 березня 1996 року,
вказане домоволодіння складається з:
житлового будинку - літ. А загальною
площею 53,1 кв.м; сараю - літ. Б; погребу -
літ. В; літньої кухні - літ. Г; вбиральні -
літ. Д; душу - літ. Е та огорож № 1, 2. Про
наявність самовільних споруд в
технічному паспорті не зазначено (а.с.
11-16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, спадщину
після його смерті, на підставі ст. 529 ЦК
УРСР, прийняла дружина спадкодавця
ОСОБА_5 (мати позивачки) в порядку ст. 549
ЦК УРСР. 21 травня 1996 року Другою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою ОСОБА_5 було
видане свідоцтво про право на спадщину
за законом після померлого ОСОБА_4 на
спірний жилий будинок ( (а.с. 8, 17).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 (а.с.18). Із
заявою до нотаріуса, до спливу шести
місяців з часу смерті ОСОБА_5, про
прийняття спадщини звернулась ОСОБА_3,
а про відмову від спадщини на користь
останньої звернулась ОСОБА_7 (а.с.19,20)

Відповідно до ст. 1261 ЦК України (в
редакції яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин) позивач є
спадкоємцем першої черги.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять всі права і обов'язки,
що належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

У жовтні 2013 року позивач звернулась до
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 із заявою
про видачу їй свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті
матері ОСОБА_5, однак постановою від 22
жовтня 2013 року їй було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
в зв'язку з тим, що за останньою право
власності на нерухоме спадкове майно
не зареєстровано в реєстраційних
органах (а.с. 19, 22).

Проте, у разі відсутності державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, створене та оформлене в
передбаченому законом порядку до
набрання чинності Законом України від
01 липня 2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», спадкоємці, які
прийняли спадщину, мають право на
оформлення спадкових прав шляхом
звернення до нотаріальної контори за
видачею свідоцтва про право на
спадщину, що і було зроблено ОСОБА_5

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про відмову у позові, дійшов
помилкового висновку про відсутність у
спадкодавця права на нерухоме майно,
оскільки виникнення права власності
ОСОБА_5 на спірний житловий будинок не
було пов'язано з реєстрацією свідоцтва
про право на спадщину за законом в бюро
технічної інвентаризації, а виникло на
підставі виданого їй 21.05.1996 року Другою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою свідоцтва про
право на спадщину.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалене при
невідповідності висновків суду
обставинам справи, неправильному
застосуванні норм матеріального права,
а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
представника ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 27 січня 2014 року -
скасувати.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в
порядку спадкування за законом на
житловий будинок АДРЕСА_1, розташований
на земельній ділянці розміром 900 кв.м, у
складі: житлового будинку - літ. А
загальною площею 53,1 кв.м; сараю - літ. Б;
погребу - літ. В; літньої кухні - літ. Г;
вбиральні - літ. Д; душу - літ. Е та огорож
№ 1, 2.

Рішення набирає законної сили з
моменту оголошення і протягом двадцяти
днів може бути оскаржено шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: