Справа № 369/5461/13-ц Головуючий у І
інстанції Волко А.Я.Провадження №
22-ц/780/1135/14 Доповідач у 2
інстанції ПриходькоКатегорія 4
УХВАЛА

Іменем України

26 березня 2014 року колегія судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого: Приходька К.П.,

суддів: Фінагєєва В.О.,
Яворського М.А.,

при секретарі: Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Києво - Святошинського
районного суду Київської області від 25
листопада 2013 року за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання порядку
користування домоволодінням та
земельною ділянкою,-

встановила:

у червні 2013 року позивач звернулася з
цим позовом до суду, посилаючись на те,
що їй на праві приватної власності
належить 1/4 частина житлового будинку
та господарських споруд за адресою:
АДРЕСА_1 та 14 земельної ділянки за
вказаною адресою, загальною площею
0,05228га.

Інша частина будинковолодіння
належить відповідачу. Між сторонами
виник спір про порядок користування
спірним будинковолодінням та
земельною ділянкою, що їм належать на
праві спільної часткової власності.

Спірний будинок має чотири житлові
кімнати площею 50,5кв.м., приміщення 1-4
площею 13,2кв.м., 1-5 площею 18,9кв.м., 1-6
площею 7,9кв.м., 1-7 площею 10,5кв.м.
Допоміжна площа становить 25,7кв.м. з
яких: приміщення 1-1 - коридор площею
5,1кв.м., приміщення 1-2 кухня площею
8,6кв.м., приміщення 1-3 - ванна площею
2,8кв.м., приміщення 1-8 - веранда площею
9,2кв.м.

Загальна площа будинку складає 76,2кв.м.,
вартістю 80 427,10 грн., 1/4 частини
загальної внутрішньої площі будинку
дорівнює 19,1кв.м вартістю 20 106,75 грн.

Біля житлового будинку розміщені
господарські будівлі та споруди, а
саме: прибудова «а», веранда «а 1», літня
кухня «Б», сарай «В», навіс «Г»,
свердловина « 1», яма обладнана « 2»,
ворота « 3», огорожа « 4», вимощення «І».
Загальна вартість надвірних будівель
складає 56 173 грн., з них 14 частина
становить 14 043,25 грн.

Загальна площа земельної ділянки біля
спірного будинку складає 0,0528га., з них
14 частина становить - 0,0132га.

Розділити спірний будинок в натурі не
можливо, виходячи з вимог нормативних
документів.

На час розгляду позову в суді першої
інстанції спірним будинковолодінням
та земельною ділянкою користується
відповідач і не бажав надати позивачу
як співвласнику можливість володіти та
користуватися належною їй на праві
власності 14 частиною.

Просила встановити порядок
користування будинковолодінням
АДРЕСА_1 між співвласниками, за ким
виділити ОСОБА_1 у користування житлову
кімнату №1-7 площею 10,5кв.м., веранду №1-8
площею 9,2кв.м., сарай «В» вартістю 974
грн., частину літньої кухні площею
20,5кв.м., вартістю 17 627 грн. Земельну
ділянку розміром 0,0528га., залишити в
загальному користуванні.

Зобов»язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1
перешкод у користуванні
домоволодінням АДРЕСА_1, зобов»язати
ОСОБА_2 не порушувати визначений
порядок користування.

Рішенням Києво - Святошинського
районного суду Київської області від 25
листопада 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
посилається на те, що рішення незаконне
та винесене з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
просила рішення Києво - Святошинського
районного суду Київської області від 25
листопада 2013 року скасувати і ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог,
яким задовольнити їх в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що за правилами ст.356
ЦК України власність двох чи більше
осіб із визначенням часток кожного з
них у праві власності є спільною
частковою власністю.

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен
із співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

Положеннями ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження свої
майном.

Згідно з ст.60 ЦПК України
визначено, що кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, а які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи
ОСОБА_1 є власником 14 частини
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

Власником іншої 34 частин цього
домоволодіння є відповідач у справі -
ОСОБА_2

Розділити спірний будинок в натурі не
можливо, виходячи з вимог нормативних
документів.

Позивач в силу ст.60 ЦПК України не
довела та не надала безспірних доказів,
що приміщення, які вона просить
виділити їй в користування
відповідають її частці у праві
спільної часткової власності.

Також позивачем не надано доказів щодо
належності їй на праві власності 14
частини земельної ділянки
розташованої за вищевказаною адресою,
як це передбачено положеннями
ст.ст.125,126 ЗК України.

Стосовно вчинення відповідачем
перешкод у користуванні позивачу її
частиною будинку, то і вимоги є також
недоведеними в силу ст.60 ЦПК України.

Позивачка просила встановити порядок
користування житловим будинком, з
виділенням їй кімнати 1-7 площею 10,5кв.м.

Із поверхневого плану будинку
вбачається, що дана кімната є прохідною
(а.с.15).

Пленум Верховного Суду України в своїй
постанові №2 від 12.04.1985 р., «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» в п.16 зазначив», що виділенню
підлягає лише ізольоване приміщення.

Враховуючи викладене, суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі
про незаконність та необгрунтованість
рішення, неповне з»ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права при його
ухваленні, на переконання колегії
суддів апеляційної інстанції, не
знайшли свого підтвердження і повністю
спростовуються дослідженими належними
та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку задовольнивши
позов.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
апеляційну скаргу і залишити рішення
суду без змін.

На підставі наведеного, керуючись:
ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України
колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 25
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді