Справа № 683/3296/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року
Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючої - судді
Завадської О.П.

при секретарі
Васічевій О.В.

з участю

позивачки
ОСОБА_1

її представника - адвоката
ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Старокостянтинові
справу за позовом ОСОБА_1, яка діє від
свого імені та, як законний
представник, від імені малолітньої
дочки ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення
аліментів на утримання малолітньої
дитини та дружини - інваліда,

встановив:

В жовтні 2013 року ОСОБА_1 від свого імені
та, як законний представник, від імені
малолітньої дочки ОСОБА_4 пред'явила
позов до ОСОБА_5 про стягнення
аліментів на утримання малолітньої
дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на своє
утримання, як дружини - інваліда та в
зв'язку з доглядом за дитиною -
інвалідом. Свої позовні вимоги
обґрунтовує тим, що з відповідачем
перебувають в зареєстрованому шлюбі,
однак з початку 2011 року проживають
окремо. З нею проживає їхня спільна
дитина ОСОБА_4, яка перебуває на її
повному утриманні, тому що відповідач
спочатку надавав допомогу, зокрема, в
2012 році протягом півроку щомісячно
виділяв до 1200 грн., а потім ні. Дитина
являється інвалідом з дитинства,
потребує постійного лікування та
стороннього догляду, так як хворіє
важким захворюванням серця та очей. За
таким станом здоров'я та за віком
дитина не може себе самостійно
обходити. Вона постійно дитиною
опікується вдома, також по кілька разів
на рік вона возить її в санаторії. В
провадженні суду знаходиться справа за
її позовом до відповідача про
стягнення наперед додаткових витрат на
лікування дитини щомісячно по 1000 грн.
Їй самій важко її утримувати, оскільки
сама також є інвалідом ІІІ групи, не
працює. Її дохід складає державна
соціальна допомога дитині - інваліду та
державна соціальна допомога їй, як
члену сім'ї, який доглядає дитину -
інваліда (на даний час це 1307 грн. в
місяць) та допомога батьків. За
медичними критеріями її
працевлаштування можливе за
спеціальних умов: обмеження в
фізичному навантаженні, уникати
сильного морозу або ж тепла і виключити
нервові переживання. В деякі періоди
свого життя вона отримувала пенсію по
інвалідності, зокрема, коли працювала
на заводі „Квазар" м. Києва та
перебуваючи в декретній відпустці, а
деколи - ні, зокрема, щоб не переривався
стаж, або ж, коли оформила допомогу по
догляду за дитиною - інвалідом.
Відповідач здоровий, працездатний,
працює і офіційно і неофіційно, з його ж
слів він отримує в місяць до 10000 грн.,
інших аліментних зобов'язань немає, а
отже здатний надавати допомогу їй та
дитині. Тому просить стягнути з
відповідача аліменти на утримання
малолітньої дитини в розмірі, саме 1/3
частин, а не в 1/4 частині, від його
доходу, але не менше 1/3 частини
прожиткового мінімуму, тому що
витрачаються значні кошти (більше 1000
грн. на місяць) на лікування дитини. По
стану свого здоров'я також на своє
лікування вона вимушена витрачати біля
700 грн. в місяць. Тому просить також
стягнути з відповідача 1/6 частину
прибутку на її утримання, як дружину -
інваліда та в зв'язку з доглядом за
дитиною - інвалідом (по 1/12 частині на
кожний вид утримання).

Позивачкою неодноразово уточнювались
позовні вимоги та розмір заявлених
аліментів. В кінцевому варіанті вона
просила стягнути з відповідача
аліменти на утримання малолітньої
дитини в розмірі 1/3 частини зі всіх
видів його прибутку щомісячно, але не
менше 1/3 частини прожиткового мінімуму
та 1/6 частину прибутку на її утримання,
як дружину - інваліда. Останню позовну
вимогу обґрунтовуючи тим, що не може
забезпечити своє утримання та
лікування, так як являється інвалідом,
не працює, а також тим, що самостійно
доглядає та утримує дитину - інваліда.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, подав до суду заяву, якою
визнав позовні вимоги лише в частині
стягнення аліментів на утримання
дитини в розмірі ? частини від всіх
видів його заробітку, обґрунтовуючи
тим, що на даний час працює водієм і
його дохід складає 1200 грн. на місяць. Не
заперечив надавати допомогу на
додаткові витрати по лікуванню дитини.
Зазначив, що з позивачкою окремо
проживають з травня 2013 року, він
залишив їй у користування квартиру в м.
Києві та автомобіль. В липні та серпні
2013 року надавав матеріальну допомогу
на дитину, також купив їй мобільний
телефон. Вказав на те, що позивачка
забороняє йому бачитись з дитиною, яку
негативно налаштовує відносно нього.

Представник відповідача в судовому
засіданні, крім вищевказаного
відповідачем, зазначив, що відповідач
зареєстрований та проживає в своїх
батьків в с. Ємці
Старокостянтинівського району, яким
також матеріально допомагає, працює
далеко від місця свого проживання, в
зв'язку з чим вимушений витрачати
кошти, щоб доїхати на роботу, тому
неспроможний сплачувати аліменти на
дитину та дружину в заявленому
позивачкою розмірі в 50 % від свого
доходу. При цьому в провадженні суду
перебуває позов позивачки про
стягнення з відповідача додаткових
витрат на лікування дитини по 1000 грн.
щомісячно наперед. Позивачка являючись
інвалідом, все ж спроможна працювати і
працювала, нею не надано доказів про її
витрати на власне лікування. Заявляючи
вимогу про стягнення аліментів на своє
утримання, як дружини - інваліда,
позивачка підставою вказує те, що вона
доглядає дитину - інваліда, що не
передбачається положеннями ст. 75 СК
України. Все ж таки позивачка отримує
соціальну допомогу від держави на
дитину - інваліда та по догляду за
дитиною інвалідом, має право
отримувати пенсію по інвалідності на
себе, від отримання якої утримується.
Заробітна плата відповідача меншого
розміру, ніж соціальна допомога
позивачки, яка також через суд
намагається стягнути з нього додаткові
витрати на лікування, від яких він не
відмовляється. Тому вони розцінюють
дії позивачки, як боротьба за кошторис.

Заслухавши пояснення учасників
процесу та дослідивши матеріали
справи, суд дійшов висновків про
наступне.

Судом встановлено, що сторони 17 січня
2007 року в відділі реєстрації актів
цивільного стану Подільського
районного управління юстиції в м. Києві
зареєстрували шлюб, про що складено
відповідний актовий запис № 02, це
підтверджується даним свідоцтва про
шлюб серії НОМЕР_3, повторно виданого
відділом реєстрації актів цивільного
стану Подільського районного
управління юстиції в м. Києві 10 січня 2012
року.

Від спільного сумісного проживання
мають малолітню дочку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження
серії НОМЕР_4, видане відділом
реєстрації актів цивільного стану
Подільського районного управління
юстиції в м. Києві 27 любого 2007 року).

ОСОБА_4 являється дитиною - інвалідом,
що вбачається зі змісту її посвідчення
серії НОМЕР_5, виданого управлінням
праці та соціального захисту населення
Подільської районної в місті Києві
державної адміністрації 27 травня 2013
року. Отримує державну соціальну
допомогу на дитину - інваліда в розмірі
894 грн. щомісячно. Посвідчення видане
вперше на термін з 14 грудня 2012 року по 31
грудня 2014 року. ОСОБА_1, як матері,
призначено державну соціальну
допомогу по догляду за дитиною -
інвалідом.

Згідно медичних висновків дитина
хворіє на хвороби серця та очей, в
зв'язку з чим потребує постійного
лікування та надання соціальної
допомоги.

Сторони проживають окремо, дитина
проживає разом з позивачкою без
реєстрації в АДРЕСА_1. Відповідач
тільки в попередні роки періодично
надавав матеріальну допомогу на
утримання дитина.

В грудні 2013 року позивачка пред'явила
позов до відповідача про стягнення
додаткових витрат на лікування дочки
ОСОБА_4 щомісячно по 1000 грн. наперед.
Справа перебуває в провадженні
Старокостянтинівського районного
суду, рішення ще не ухвалено.

Дані обставини визнаються сторонами та
ними не оспорюються.

За змістом ч. 8 ст. 7 , ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК
України, ч. 1 ст. 12 Закону України „Про
охорону дитинства" регулювання
сімейних відносин має здійснюватись з
максимально можливим врахуванням
інтересів дитини, непрацездатних
членів сім'ї. Батьки зобов'язані
піклуватись про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток. Батьки зобов'язані
утримувати дітей до досягнення ними
повноліття. На кожного з батьків
покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини.

Нормами ст. 18 Конвенції про захист прав
дитини закріплено, що суд повинен
докласти всіх можливих зусиль для того,
щоб забезпечити визнання принципу
загальної та однакової
відповідальності обох батьків за
виховання і розвиток дитини. Батьки
несуть основну відповідальність за
виховання та розвиток дитини. Найкращі
інтереси дитини є предметом їх
основного піклування.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу її матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі. Частка
заробітку (доходу) матері, батька, яка
буде стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК
України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 182 СК
України, п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року № 3 „Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів",
вирішуючи питання щодо розміру
аліментів, суд повинен ураховувати:
стан здоров'я, матеріальне становище
дитини і платника аліментів; наявність
в останнього інших неповнолітніх
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, повнолітніх дочки,
сина; інші обставини, що мають істотне
значення. Розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж
зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, тобто
не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку, за
винятком випадків, передбачених ст. 184
СК України. Що ж до максимального
розміру аліментів, які стягуються з
боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70
Закону України „Про виконавче
провадження" він не повинен
перевищувати 50 відсотків заробітної
плати цієї особи.

Наведені норми імперативно
закріплюють обов'язок батьків
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Позивачка являється інвалідом ІІІ
групи загального захворювання довічно
згідно даних пенсійного посвідчення №
НОМЕР_1, серії НОМЕР_6, виданого
Пенсійним фондом України 04 січня 2012
року. Вид пенсії: по інвалідності ІІІ
група загальне захворювання.

На даний час не працює. Отримує
державну соціальну допомогу дитині -
інваліду та державну соціальну
допомогу по догляду за дитиною -
інвалідом на даний час в розмірі 1307 грн.
в місяць (довідка УПСЗН в м. Києві
Подільське РУПСЗН за № 2957 від 17 жовтня
2013 року та дані вищевказаного
пенсійного посвідчення малолітньої
ОСОБА_4). Зі слів позивачки вона пенсії
по інвалідності не отримує, однак без
документального підтвердження.

Відповідач зареєстрований та проживає
у своїх батьків в с. Ємці
Старокостянтинівського району
(довідка виконавчого комітету
Баглаївської сільської ради
Старокостянтинівського району від 29
листопада 2013 року № 711). Працює в
товаристві з обмеженою
відповідальністю „ДПЗКУ-МТС" на посаді
водія автотранспортних засобів
автотранспортного підрозділу в м.
Умані. Дохід за період з 01 травня 2013
року по 31 жовтня 2013 року становить 7549,56
грн. (7549,56 грн. : 6 місяців = 1258,26 грн. в
місяць) - довідка товариства від 27
листопада 2013 року за № ДП000000430.

Суд, при визначенні суми аліментів, яка
підлягає стягненню, враховує те, що по
віку та здоров'ю відповідач являється
працездатним, інших аліментних
зобов'язань немає, проживає разом з
непрацездатними батьками, працює не за
місцем свого постійного проживання та
реєстрації, а також взято до уваги
розмір його заробітної плати, те, що
позивачка пояснювала заявлений розмір
аліментів, саме в 1/3 частині від його
доходів, необхідністю здійснення
додаткових витрат на лікування дитини,
при цьому в провадженні суду є справа
між сторонами про стягнення на користь
позивачки з відповідача додаткових
витрат на лікування дочки в розмірі по
1000 грн. щомісячно наперед. Тому суд
вважає відповідача спроможним
сплачувати аліменти на утримання
дитини, яка потребує регулярної
батьківської матеріальної допомоги, в
розмірі ? частини від всіх видів його
доходів, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти
присуджуються за рішенням суду від дня
пред'явлення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України
суд допускає негайне виконання рішення
суду у справах про стягнення аліментів
у межах суми платежу за один місяць.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України
суд присуджує стягнути з відповідача
на користь держави судовий збір в
розмірі 243,60 грн., оскільки позивачка
звільнена від сплати судового збору за
подання позову про стягнення аліментів
на утримання неповнолітньої дитини.

Позивачкою також порушується питання
про стягнення з відповідача аліментів
на її утримання в розмірі 1/6 частини від
його прибутку щомісячно довічно, як на
дружину - інваліда. Посилається на те,
що має ІІІ групу інвалідності, доглядає
за дитиною - інвалідом, в зв'язку з чим
не працює, при цьому потребує
постійного лікування в середньому в
місяць на 700 грн. Вказала, що пенсії по
інвалідності на даний час не отримує,
інакше буде перериватися трудовий
стаж, і в зв'язку з тим, що отримує
соціальну допомогу по догляду за
дитиною - інвалідом.

Відповідно до положень ст. 75 СК України
дружина, чоловік повинні матеріально
підтримувати один одного. Право на
утримання (аліменти) має той із
подружжя, який є непрацездатним,
потребує матеріальної допомоги, за
умови, що другий із подружжя може
надавати матеріальну допомогу.
Непрацездатним вважається той із
подружжя, який досяг пенсійного віку,
встановленого законом, або є інвалідом
I, II чи III групи. Один із подружжя є таким,
що потребує матеріальної допомоги,
якщо заробітна плата, пенсія, доходи
від використання його майна, інші
доходи не забезпечують йому
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Таким чином, один із подружжя набуває
право на утримання, іншим із подружжя,
відповідно до змісту ст. 75 СК України,
якщо він потребує матеріальної
допомоги, тобто, якщо заробітна плата,
пенсія, доходи від використання його
майна, інші доходи не забезпечують йому
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка є інвалідом ІІІ групи
загального захворювання відповідно до
вищевказаного пенсійного посвідчення
№ НОМЕР_1, серії НОМЕР_6, виданого
Пенсійним фондом України 04 січня 2012
року.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачкою не надано жодних доказів
про її хворобу; про те, що вона за станом
здоров'я потребує постійного лікування
і якого лікування; про те, які кошти
вона витрачає на лікування, на які ліки
чи медичні процедури. Позивачка
обмежилась лише тим, що зазначила, що
витрачає на своє лікування щомісячно 700
грн.

Право на утримання непрацездатний або
той, хто потребує матеріальної
допомоги, може реалізувати також лише
за умови, що другий з подружжя може
надавати матеріальну допомогу.
Наявність такої можливості
визначається порівнянням доходів
кожного з подружжя, співвідношенням їх
з прожитковим мінімумом і з реальними
витратами кожного з подружжя. Само по
собі отримання одним з подружжя більш
високого доходу не є підставою для
відрахування частини його доходу на
користь іншого з подружжя.

Позивачка зазначає, що відповідач
зобов'язаний надавати їй матеріальну
допомогу, посилаючись на його
матеріальне становище, який володіє
нерухомим майном, працює, отримує
офіційно заробітну плату, а крім того і
має неофіційний дохід до 10000 грн.
щомісячно (зі слів самого відповідача),
в 2012 році на протязі півроку виплачував
їй біля 1200 грн. щомісячно, тому є таким,
що може забезпечити і її.

Набуття права на утримання
непрацездатна особа повинна мати
дохід, менший встановленого законом
прожиткового мінімуму на місяць.

Прожитковий мінімум - вартісна
величина достатнього для забезпечення
нормального функціонування організму
людини, збереження його здоров'я набору
продуктів харчування, а також
мінімального набору непродовольчих
товарів та мінімального набору послуг,
необхідних для задоволення основних
соціальних і культурних потреб
особистості (Закон України „Про
прожитковий мінімум" від 15 липня 1999
року № 966-ХІV).

Суму прожиткового мінімуму на 2013 рік на
одну особу в розрахунку на місяць
встановлено Законом України „Про
Державний бюджет України на 2013 рік" для
осіб, які втратили працездатність,
прожитковий мінімум становить: з 1
січня - 894 гривні, з 1 грудня - 949 гривень.

Відповідно до ст. 7 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2014 рік"
установлено у 2014 році прожитковий
мінімум на одну особу в розрахунку на
місяць у розмірі: з 1 січня - 949 гривень, з
1 липня - 974 гривні, з 1 жовтня - 1014
гривень.

Позивачка отримує державну соціальну
допомогу дитині - інваліду та державну
соціальну по догляду за дитиною
інвалідом на даний час в розмірі 1307 грн.
в місяць (довідка УПСЗН в м. Києві
Подільське РУПСЗН за № 2957 від 17 жовтня
2013 року та дані вищевказаного
пенсійного посвідчення малолітньої
ОСОБА_4). Також допомагають батьки. Зі
слів позивачки вона пенсії по
інвалідності не отримує, однак доказів
на це нею не надано.

Крім того, однією з необхідних умов
отримання дружиною (чоловіком)
аліментів є спроможність другого з
подружжя надавати матеріальну
допомогу.

Судом встановлено, що відповідач
працює в товаристві з обмеженою
відповідальністю „ДПЗКУ-МТС" на посаді
водія автотранспортних засобів
автотранспортного підрозділу в м.
Умані. Дохід за період з 01 травня 2013
року по 31 жовтня 2013 року становить 7549,56
грн. (7549,56 грн. : 6 місяців = 1258,26 грн. в
місяць) - довідка товариства від 27
листопада 2013 року за № ДП000000430.

В провадженні суду знаходиться справа
за позовом позивачки до відповідача
про стягнення додаткових витрат на
лікування дочки в розмірі по 1000 грн.
щомісячно наперед.

Відтак, той факт, що відповідач отримує
заробітну плату та має у власності
нерухоме майно не є підставою для
призначення аліментів на утримання
позивачки.

Частиною 4 статті 60 ЦПК України
передбачено, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, доводи позивачки про те, що
вона потребує матеріальної допомоги на
постійне лікування, а також про те, що
відповідач може надавати на її
утримання аліменти у розмірі 1/6 частини
його доходів щомісячно, свого
підтвердження у судовому засіданні не
знайшли та спростовуються
дослідженими матеріалами справи.

Проаналізувавши всі наявні в справі
докази в їх сукупності, суд прийшов до
висновку про безпідставність
заявлених позивачкою вимог про
стягнення довічно аліментів на її
утримання, яка на дружину - інваліда,
тому в цій частині позовних вимог слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 130, ч. 2 ст. 197,
209, 212, 214-215, 367 ЦПК України, на підставі
ст. ст. 75, 150, 180-184, 191 СК України, ч. 3 ст. 70
Закону України „Про виконавче
провадження", Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року № 3 „Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів" ,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути аліменти з ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, народився в с. Ємці
Старокостянтинівського району,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на
користь ОСОБА_1 на утримання
малолітньої дочки - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частині зі
всіх видів його заробітку, але не менше
30 відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку щомісячно,
починаючи з 30 жовтня 2013 року і до
досягнення нею повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів
у межах суми платежу за один місяць
підлягає негайному обов'язковому
виконанню.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави
243,60 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Хмельницької області через
Старокостянтинівський районний суд
шляхом подачі в десятиденний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь в
судовому засіданні, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя___________