Номер провадження № 2/522/3348/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

( заочне )

19 лютого 2014 року
Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого
судді - Науменко А.В.

при секретарі - Шияновській Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі справу
за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" в особі філії -
Одеського обласного управління ВАТ
"Ощадбанк", ОСОБА_2 про визнання
недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

26 вересня 2013 року до суду звернувся
ОСОБА_1 з позовом до Відкритого
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Одеського обласного управління ВАТ
«Державний ощадний банк України»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Державний
ощадний банк України» за участю
третьої особи ОСОБА_2 про визнання
недійсним кредитного договору,
посилаючись на те, що 28.12.2007 року між ВАТ
«Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено
Кредитний договір № 2268-н, відповідно до
якого Банк надав йому споживчий кредит
у вигляді відновлювальної кредитної
лінії в сумі 500 000 гривен на строк до
28.12.2017 року. В обґрунтування позовних
вимог позивач посилається на порушення
чинного законодавства при укладенні
кредитного договору № 2268-н від 28.12.2007
року між ОСОБА_1 та ВАТ «Державний
ощадний банк України», а саме не було
дотримано усіх істотних умов договору
про укладені в договорі не зазначена
необхідність інформація.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день, час і місце слухання
справи сповіщався належним чином
відповідно до положень ст. 74 ЦПК
України.

Суд, у зв'язку з неявкою відповідача без
поважних причин, враховуючи
відсутність заперечень з боку
позивача, керуючись ст. 224 ЦПК України
ухвалив слухати справу за відсутності
відповідача, що не з'явився, у порядку
заочного розгляду справи.

Суд, дослідивши всі наявні в справі
матеріали, вислухавши думку
представника позивача, вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

Загальні підстави визнання договору
недійсним та застосування правових
наслідків визнання його недійсним
передбачені статтями 203, 215 Цивільного
кодексу України, відповідно до яких
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Вирішуючи спір про визнання угоди
недійсною, суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угоди недійсною і
настання відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту угоди вимогам
закону; додержання встановленої форми
угоди; правоздатність сторін за угодою;
у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, відповідно до статті 11
Цивільного кодексу України є, зокрема,
договори. Договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

П. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України передбачена як
одна з основних засад цивільного
законодавства свобода договору.
Відповідно до статті 6 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору.

Скориставшись своїм правом,
передбаченим наведеними нормами
цивільного законодавства, ОСОБА_1 та
ВАТ «Державний ощадний банк України»
уклали кредитний договір № 2268-н від 28
грудня 2007 року, за умовами якого Банк
зобовязався надати ОСОБА_1 споживчий
кредит у вигляді відновлювальної
кредитної лінії в сумі 500 000,0 гривен на
строк до 28.12.2017 року, а ОСОБА_1
зобов'язався прийняти, належним чином
використати та повернути зазначений
кредит та сплатити проценти за
користуванням ним в розмірі 15% річних.

Стаття 14 Цивільного кодексу України
зазначає, що цивільні обов'язки
виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного
законодавства. Стаття 526 даного Кодексу
вказує, що зобовязання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обігу або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа зобов'язується надати грошові
кошти (кредит) позичальнику у розміру
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до приписів статті 638 ЦК
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. Відсутність згоди сторін щодо
будь-якої з істотних умов договору має
наслідком його неукладеність.

Відповідно до пункту 8 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року №9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" не є укладеними
правочини (договори), у яких відсутні
встановлені законодавством умови,
необхідні для їх укладення (відсутня
згода за всіма істотними умовами
договору; не отримано акцепт стороною,
що направила оферту; не передано майно,
якщо відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо). Згідно із статтями 210 та
640 ЦК не є вчиненим також правочин у
разі нездійснення його державної
реєстрації, якщо правочин підлягає
такій реєстрації. Відповідно до
частини першої статті 215 ЦК підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені статтею 203 ЦК, саме на
момент вчинення правочину. Не може бути
визнаний недійсним правочин, який не
вчинено.

Статтею 16 Цивільного кодексу України
встановлено, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу, при цьому способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути: визнання права; визнання
правочину недійсним; припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Підстави позовних вимог ОСОБА_1
фактично ґрунтуються лише на
припущеннях неправомірності дій ПАТ
«Ощадбанк».

При таких обставинах суд приходить до
висновку, що в ході розгляду справи
позивачем не було надано жодних
доказів порушень вимог ст. 203 ЦК України
при укладенні кредитного договору між
ним та відповідачем, тому позовні
вимоги є безпідставними.

Враховуючи викладене і керуючись ст.ст.
1,3,10,57,60,169,208-213 та 224 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
"Державний ощадний банк України" в
особі філії - Одеського обласного
управління ВАТ "Ощадбанк", ОСОБА_2 про
визнання недійсним кредитного
договору - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
позивачем шляхом подачі апеляційної
скарги через Приморський районний суд
м. Одеси до Одеської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копію цього рішення.

Суддя
А.В. Науменко

19.02.2014