УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ справи: 116/6843/13-цГоловуючий суду
першої інстанції:Хіневич А.М.№
провадження: 22-ц/190/1472/14Доповідач суду
апеляційної інстанції:Берещанська І. І.

19 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

Головуючого судді:Берещанської І.І.
Суддів:Кузнєцової О.О., Новікова Р.В. При
секретарі:Таранець О.О. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до Перовської сільської ради
Сімферопольського району АР Крим про
відшкодування витрат на збереження та
утримання майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Сімферопольського районного
суду Автономної Республіки Крим від 14
січня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду із
позовом, в якому просив стягнути з
відповідача Перовської сільської ради
Сімферопольського району витрати,
здійсненні на утримання і збереження
квартири АДРЕСА_1, у розмірі 38186 грн. 21
коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач з дозволу КП «Перовській
житсервіс» вселився до квартири
АДРЕСА_1. На підставі договору про
участь у витратах на утримання будинку
і прилеглої території, укладеного між
ним та КП «Перовський житсервіс»
здійснював витрати на утримання
вказаної квартири. Вважаючи, що
вселився до квартири правомірно і має
право на її використання, він здійснив
ремонт квартири, замінив стелю,
підлогу, вставив вікна і двері. Крім
того, за сумісні кошти жильців будинку,
в тому числі позивача, були виготовлені
документи на оформлення права
власності відповідача на будинок,
постановки будинку на баланс сільської
ради, газифікації. Разом з тим, після
набуття відповідачем права власності
на будинок, останній виселив позивача з
квартири. З урахуванням зазначеного,
позивач, посилаючись на ст. 390 ЦК
України, на підставі добросовісності
набуття права користування квартирою,
просив стягнути з відповідача кошти, що
були витрачені на проведення ремонтних
робіт квартири у сумі 38186,21 грн., які
підтверджені документально
відповідними чеками, рахунками та
видатковими накладними.

Рішенням Сімферопольського районного
суду Автономної Республіки Крим від 14
січня 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_6 до Перовської сільської ради
Сімферопольського району АР Крим про
відшкодування витрат на збереження та
утримання майна відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач
ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення про задоволення
позову в повному обсязі. Доводи
апеляційної скарги зводяться до того,
що рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, при неповному
з'ясуванні судом обставин, які мають
значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 Цивільного
процесуального кодексу України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову місцевий суд
виходив з того, що позивач не є
добросовісним набувачем спірного
житлового приміщення, а отже підстав
для стягнення з відповідача витрат на
утримання та збереження майна не має.

Колегія суддів погоджується з
висновками місцевого суду, оскільки
вони відповідають дійсним обставинам
справи, вимогам закону.

Матеріалами справи встановлено, що
згідно акту від 10.01.2003 року
запропоновано адміністрації
«Перовського житсервіса» виділити
кімнату ОСОБА_6 для проживання як
працівнику КП «Житсервіс», який за
власні кошти зобов'язався відновити
стан квартири до придатного для
проживання. Акт складений депутатом
Перовської сільської ради Юрченко Е.,
майстра «Перовського житсервіса»
ОСОБА_9, у присутності жильця ОСОБА_10
(а.с.5).

01.02.2003 року між ОСОБА_6 та КП «Житсервіс»
укладено договір про участь у витратах
на утримання будинку і прилеглої
території. Предметом зазначеного
договору є квартира АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідно до акту обстеження
житлово-побутових умов від 24.12.2012 року,
складеного депутатом Перовської
сільської ради Квач С., за час
проживання ОСОБА_6 з 2003 року за адресою:
АДРЕСА_1, у квартирі зроблені наступні
ремонті роботи: місцеве опалення,
заміна електропроводки, встановлення
електролічильника, відремонтована
підлога, водопровід, газ, встановлені
лічильники на воду та газ, проведено
водовідведення, встановлені двері,
вікна, здійснений ремонт сумісного
коридору і крівлі (а.с.7).

Згідно товарних чеків, видаткових
накладних, наданих позивачем,
вбачається придбання будівельних
матеріалів на загальну суму 33360,72 грн.
за період з 2003 року по 2012 рік (а.с.9-19).

Проте, колегія суддів вважає, що
позивачем не надано жодної іменної
квитанції, з якої б вбачалося, що саме
ним були придбані будівельні матеріали
та зроблено ремонт у квартирі. Також
ОСОБА_6 не надано жодного доказу про
вартість цієї квартири як до ремонту,
так і після нього.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Сімферопольського районного
суду АР Крим від 31.07.2013 року ОСОБА_6
виселений з кв.АДРЕСА_1, оскільки
вселився він до приміщення без
законних правових підстав. Також з
цього рішення вбачається, що Перовська
сільська рада набула право власності
на спірний будинок відповідно до
свідоцтва про право власності від
29.03.2010 року, виданого на підставі
Розпорядження №34-с від 26.03.2010 року
(а.с.20-21). Вказане рішення залишено без
змін ухвалою Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим 09 жовтня 2013
року (а.с.22-23).

Згідно із ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином такі обставини є
преюдиціальними фактами. Їх
преюдиціальність заснована на
рішеннях суду, які набрали законної
сили, а тому у такому разі виникає
заборона оспорювати в іншому процесі
встановлені у цьому рішенні факти.

Відповідно до ч.3,4 ст. 390 ЦК України
добросовісний або недобросовісний
набувач (володілець) має право вимагати
від власника майна відшкодування
необхідних витрат на утримання,
збереження майна, здійснених ним з
часу, з якого власникові належить право
повернення майна або передання
доходів. Добросовісний набувач
(володілець) має право залишити собі
здійснені ним поліпшення майна, якщо
вони можуть бути відокремлені від
майна без завдання йому шкоди. Якщо
поліпшення не можуть бути відокремлені
від майна, добросовісний набувач
(володілець) має право на відшкодування
здійснених витрат у сумі, на яку
збільшилася його вартість.

У сенсі ст. 388 ЦК України добросовісним
набувачем вважається особа, яка
придбала майно за відплатним договором
або безоплатно в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції вірно встановлено, що
позивач ОСОБА_6 не набув права на спірну
квартиру, а лише користувався нею з
усного дозволу директора КП
«Перовський житсервіс», а тому не є
добросовісним набувачем цього
житлового приміщення на підставі ст. 388
ЦК України. Також колегія суддів
вважає, що ОСОБА_6 не є такою особою, яка
має право на дії, передбачені правилами
ст. 390 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 які
стосуються того, що всі ремонті роботи
у спірній квартирі були проведені ним
саме за його грошові кошти, а тому є
витратами, необхідними для утримання
та збереження цієї квартири, не
спростовують висновків суду, не
містять правових підстав щодо
скасування рішення суду, ухвалення
нового з підстав ст. 309 Цивільного
процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
повно і всебічно з'ясував дійсні
обставини справи і відповідно до вимог
матеріального права і з дотриманням
процесуального права постановив
законне і обґрунтоване рішення суду.

На підставі вказаного і керуючись
статтями 303, 308, 315 Цивільного
процесуального кодексу України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Сімферопольського районного
суду Автономної Республіки Крим від 14
січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Судді: