АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/1248/2014
інстанції: Черниш О.Л.
Доповідач: Капітан І.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця 02 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Капітан
І.А.Суддів:Колісниченка А.Г.
Вадзінського П.О.При секретарі:Грицак
А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Комсомольського
районного суду м. Херсона від 26 лютого
2014 року в справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_5 про стягнення грошової
компенсації за частку у спільному
майні,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом. В
обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилалася на те, що згідно
свідоцтва про право власності на
спадщину за заповітом від 29 липня 2002
року їй на праві власності належить 1/3
частина двохкімнатної квартири
АДРЕСА_1 (далі - квартира). Власником 2/3
частин зазначеної квартири згідно
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 11 грудня 2007 року є ОСОБА_5
Оскільки виділ в натурі її частки в
квартирі неможливий, а відповідач на
протязі тривалого часу перешкоджає їй
у володінні і користуванні спірною
квартирою, ОСОБА_6, з урахуванням
висновку проведеної під час розгляду
справи будівельно-технічної
експертизи, просила суд стягнути зі
ОСОБА_5 на її користь грошову
компенсацію за належну їй 1/3 частину
квартири в сумі 78 392,33 грн. та понесені
судові витрати, а саме: судовий збір -
229,40 грн.; комісійні банку за переказ
готівки - 17,00 грн.; витрати на правову
допомогу - 2 000,00 грн.; оплата за
проведення експертизи - 1 836,00 грн.;
комісійні банку за переказ готівки - 17,00
грн.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 26 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено
частково. Вирішено: стягнути зі ОСОБА_5
на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію
вартості за належну їй 1/3 частину
квартири у розмірі 78 392,33 грн. та судові
витрати у розмірі 4 065,40 грн. В решті
вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_5 на
користь держави судові витрати у
розмірі 554,52 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, вважаючи
рішення суду першої інстанції
незаконним, необґрунтованим та таким,
що ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення.

В письмових запереченнях ОСОБА_6,
посилаючись на безпідставність
доводів апеляційної скарги та
законність рішення, просить скаргу
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки права позивачки, як власника,
на володіння та користування квартирою
порушені, спільна квартира є окремим
житловим приміщенням і виділ частки
позивачки в натурі із квартири є
неможливим, а відповідач перешкоджає
на протязі тривалого часу у володінні
та користуванні спільною квартирою,
єдиним способом захисту порушеного
права позивачки є отримання нею
грошової компенсації від іншого
співвласника, який фактично володіє і
користується квартирою.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від
29 липня 2002 року, посвідченого третьою
Херсонською державною нотаріальною
конторою, позивачці належить 1/3 частина
спірної квартири (а.с.6).

Співвласником іншої 2/3 частини
квартири є ОСОБА_5 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 11 грудня 2007 року,
посвідченого державним нотаріусом
Третьої Херсонської нотаріальної
контори (а.с.106,107).

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_6 неодноразово зверталася до
відповідача в письмовій формі з метою
позасудового врегулювання між ними
питання щодо користування та володіння
належними їм частинами спірної
квартири (а.с.10-16).

З постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи від 13 липня 2011 року
вбачається, що ОСОБА_6 зверталася до
міліції з заявою в якій зазначала, що
ОСОБА_5 без її відома впустив у її
частину квартири квартирантів і
відмовляється від їх виселення, від
розмов з нею постійно ухиляється. Також
було встановлено, що ОСОБА_5 мешкає в
смт. Чаплинка Херсонської області, при
опитанні останнього було зазначено, що
ОСОБА_6 за комунальні послуги квартири
не сплачує, всі витрати на утримання
квартири несе саме він, в зазначеній
квартирі проживає його онук (а.с.17).

Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

За змістом ч.3 ст.358 ЦК України кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

Виходячи зі змісту зазначених норм та
положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції
України, ст.ст. 316, 317,319, 358, 361 ЦК України,
передбачене ч.2 ст.364 ЦК України право
співвласника на виділ частки зі
спільного майна шляхом отримання
грошової компенсації вартості частки в
майні не може бути обмежене іншими
співвласниками і такому його праву
співвласника, що виділяється,
кореспондується обов'язок інших
співвласників сплатити грошову
компенсацію частки, розмір якої
визначається з дійсної вартості майна
на час розгляду справи судом.

При цьому зазначеною нормою
передбачено, що обов'язковою умовою
призначення грошової компенсації є
лише згода співвласника, який заявив
вимоги про призначення компенсації, і
не передбачається обов'язкової згоди
інших співвласників на такий виділ та
не ставиться право співвласника на
виділ у залежність від згоди інших
співвласників і мотивів, з яких власник
має намір реалізувати своє право на
виділ.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони не заперечували факту
неможливості виділу частки позивача у
квартирі.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок» від 04 жовтня
1991 року №7 при неможливості виділу
частки будинку в натурі або
встановлення порядку користування ним,
власнику, що виділяється, за його
згодою присуджується грошова
компенсація. Розмір грошової
компенсації визначається за угодою
сторін, а при відсутності такої угоди -
судом по дійсній вартості будинку на
час розгляду справи.

Під дійсною вартістю будинку
розуміється грошова сума, за яку він
може бути проданий в даному населеному
пункті чи місцевості. Для її
визначення при необхідності
призначається експертиза.

Згідно висновку будівельно-технічної
експертизи № 075/2014 від 07 лютого 2014 року
вартість об'єкта оцінки - спірної
квартири на час розгляду справи
становить 235 177,00 грн., відповідно
вартість частки позивача складає 78 392,33
грн. (а.с.78-93).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що відповідно до вимог ч.2
ст.364 ЦК України ОСОБА_6 має право на
одержання від ОСОБА_5 грошової
компенсації вартості своєї частки у
спірному майні зважаючи на те, що
спільне володіння і користування
майном між сторонами, а також виділ
частки квартири в натурі є неможливим.

Посилання апелянта на одностороннє
проведення оцінки майна, без
урахування наданого ним під час
розгляду справи звіту про незалежну
оцінку вартості квартири, колегія суду
до уваги не приймає, оскільки по справі
була проведена будівельно-технічна
експертиза, висновок якої має
переважне значення під час визначення
вартості майна по відношенню до
наданого позивачем звіту.

Колегією суддів також відхиляє
твердження апелянта щодо відсутності
підстав для стягнення з нього на
користь позивачки витрат на правову
допомогу у розмірі 2 000,00 грн., оскільки
зазначену суму визначено на підставі
наданого позивачем розрахунку,
здійсненого у відповідності з Законом
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та кримінальних справах»,
що узгоджується зі ст.ст.40,84 ЦПК
України.

Інші доводи апеляційної скарги
колегією суддів також до уваги не
приймаються як такі, що не ґрунтуються
на вимогах закону, що регулюють спірні
правовідносини, не підтверджені
належними доказами та не спростовують
мотивованих висновків суду.

Проте, враховуючи приписи ч.2 ст.364 ЦК
України, колегія суддів вважає за
необхідне рішення суду першої
інстанції змінити, доповнивши його
посиланням на припинення права
власності ОСОБА_6 на належну їй 1/3
частину спірної квартири.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 26 лютого 2014 року
змінити, доповнити його наступним
змістом.

Припинити право власності ОСОБА_6 на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1 з дня
отримання нею від ОСОБА_5 грошової
компенсації в розмірі 78 392,33 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді