АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/773/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1307/14
Головуючий у 1-й інстанції Мурашова Н. В.
Доповідач Абрамов П. С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року м. Полтава Колегія
суддів судової палати з цивільних
справ Апеляційного суду Полтавської
області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Дряниці Ю.В., Корнієнка В.І.

При секретарі: Коротун І.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 24
лютого 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за
участю третьої особи Другої
Кременчуцької державної нотаріальної
контори про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання частково
недійсним свідоцтв про право на
спадщину та визнання права власності,
об»єднаної з цивільною справою за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю
Другої Кременчуцької державної
нотаріальної контори,КП «Кременчуцьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Управління
Держкомзему у м. Кременчуці про
визнання свідоцтва про право на
спадщину частково недійсним, визнання
права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування на земельну ділянку,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер
ОСОБА_3 - батько ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Після
смерті батька 27 серпня 2001 року
позивачка отримала свідоцтво про право
на спадщину за заповітом на житловий
будинок з господарськими будівлями по
АДРЕСА_1. Отримати свідоцтва про право
на спадщину за законом на земельну
ділянку не може отримати, оскільки
втрачений оригінал державного акту на
неї. Просила задовольнити позов.

05.03.2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_2 про
визнання частково недійсним свідоцтва
про право на спадщину, визнання права
власності, посилаючись на те, що при
видачі свідоцтв про право на спадщину
ОСОБА_2 та його батьку ОСОБА_3 були
порушені його права. Просив визнати
частково недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом, видане 27.08.2011
року в частині визнання права
власності за ОСОБА_2 на житловий
будинок з господарськими будівлями, що
розташований по АДРЕСА_1. Визнати за ним
право власності на 5/18 частини та за
ОСОБА_2 13/18 вищезазначеного спірного
домоволодіння в порядку спадкування
після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3
Визнати за ним право власності на 2/9
частини та за ОСОБА_2 право власності
на 7/9 частин земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1, після померлого
ОСОБА_3

Рішенням Крюківського районного суду
м. Кременчука від 19.11.2012 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Полтавської області від 22.01.2013 року,
позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за
ОСОБА_2 в порядку спадкування за
заповітом право власності на земельну
ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0565 га,
призначену для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка). У задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду
України від 22 травня 2013 року касаційну
скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука від 19 листопада 2012 року та
ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 22 січня 2013 року в частині
вирішення зустрічного позову ОСОБА_1
про визнання свідоцтва про право на
спадщину за заповітом частково
недійсним, визнання права власності на
частину спадкового майна у вигляді
житлового будинку з господарськими
будівлями скасовано, справу в цій
частині передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

В лютому 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання частково
недійсним свідоцтв про право на
спадщину та визнання права власності,
посилаючись на те, що були порушені
його права як спадкоємця, який має
обов'язкову частку у спадщині після
померлої в ІНФОРМАЦІЯ_4 матері, на той
час він був неповнолітній, та померлого
батька в 2011 року, коли він був
непрацездатним, інвалідом 2 групи.
Просив встановити факт прийняття ним
спадщини матері ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/6 частини
житлового будинку по АДРЕСА_1.
Встановити факт прийняття ним спадщини
батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, в
розмірі 2/9 частини житлового будинку та
2/9 частини земельної ділянки,
розташованих по АДРЕСА_1. Визнати
частково недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом видане 21.09.1988 р.
на ім'я ОСОБА_3 та свідоцтва про права на
спадщину за заповітом видане 27.08.2011
року на ім'я ОСОБА_2

Ухвалою Крюківського районного суду м.
Кременчука від 23.08.2013 року об'єднано
цивільну справу № 537/773/2013-ц за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої
особи Другої Кременчуцької
держнотконтори про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання частково
недійсним свідоцтв про право на
спадщину та визнання права власності, з
цивільною справою № 537/3178/13-ц за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
свідоцтва про право на спадщину
частково недійсним, визнання права
власності.

Рішенням Крюківського районного суду
м. Кременчука від 24.02.2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохав
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог
вказуючи на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
зокрема ст. 535,548,549,553 ЦК України 1963 року,
ст. 6 Земельного Кодексу.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги ,
колегія суддів приходить до висновку
про її часткове задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 в частині встановлення
факту прийняття спадщини матері
ОСОБА_4, визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом,
посвідчене 21.09.1988 року державним
нотаріусом на ім»я ОСОБА_3, та у
визнанні за ОСОБА_1 права на спадкове
майно після матері - на частину будинку
по АДРЕСА_1, місцевий суд прийшов до
висновку про відсутність підстав для
його задоволення в зв'язку із пропуском
строку позовної давності.

Разом з тим повністю з даним
висновком суду погодитися не можна з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2 - рідні брат і сестра. Їх
батьками були ОСОБА_7 та ОСОБА_4, які
перебували в шлюбі з 30.01.1950 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 Після її
смерті відкрилась спадщина на ? частини
будинку по АДРЕСА_1. В даному
домоволодінні були зареєстровані та
проживали на той час малолітні діти
ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Сторони в суді першої інстанції
визнали, що ОСОБА_1 прийняв спадщину
після померлої матері ОСОБА_4, оскільки
був малолітнім, проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, та ані він, ані його законний
представник не подавали заяву до суду
про відмову від спадщини.

Вирішуючи спір щодо прийняття спадщини
після померлої в ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4
місцевий суд правильно врахував, що до
спірних правовідносин підлягають
застосування норми ЦК УРСР 1922 року, які
діяли на момент відкриття спадщини та
прийшов до правильних висновків, що
відповідно до ст. 418,420,428,429,431 ЦК УРСР 1922
року ОСОБА_1 як спадкоємець мав право
разом із неповнолітньою сестрою ОСОБА_2
та батьком-чоловіком ОСОБА_3 на
спадщину померлої матері ОСОБА_4, яка
складалася з ? частини будинку по
АДРЕСА_1. Тобто по 1/6 частини спадкового
майна кожному спадкоємцю.

Зазначений висновок місцевого суду
підтверджується і письмовими
доказами у справі - свідоцтвом про
народження ОСОБА_1 , з якого вбачається
, що на час смерті матері він був
малолітнім та випискою з домової
книги(т.2. а. с. 80-87), де зазначено час
прописки та виписки ОСОБА_1 з
домоволодіння по АДРЕСА_1.

Не заперечується факт прийняття
спадщини ОСОБА_1 після смерті матері
і нотаріусами.

Як роз'яснено в п.1 Постанови
Пленуму Верховного суду України № 5
від 31.03. 1995 року « Про судову практику
в справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення» в порядку
окремого провадження розглядаються
справи про встановлення фактів, якщо:
- згідно з законом такі факти
породжують юридичні наслідки,

тобто від них залежить виникнення,
зміна або припинення особистих

чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не
передбачено іншого порядку їх

встановлення;

- заявник не має іншої можливості
одержати або відновити

загублений чи знищений документ,
який посвідчує факт, що має

юридичне значення;

В п.20 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30.05.2008 року № 7 « Про судову
практику у справах про спадкування»
роз'яснено, що той із спадкоємців,
який має право на обов'язкову частку у
спадщині та проживав разом із
спадкодавцем на день його смерті,
вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо у визначений законом
порядку не відмовився від неї.

Зазначені роз'яснення Пленуму
відповідають законодавству 1922 року,
яке поширюється на дані
правовідносини.

Враховуючи ту обставину, що у
заявника наявні письмові докази , які
підтверджують факт прийняття ним
спадщини після смерті матері в
ІНФОРМАЦІЯ_4 та зазначений факт ніким
не оспорюється, колегія суддів
приходить до висновку, що підстави
для встановлення даного факту в
судовому порядку відсутні, тому в
задоволенні даної позовної вимоги
необхідно відмовити за
безпідставністю, а не пропуском
строку позовної давності.

В зазначеній частині судове
рішення підлягає зміні в частині
мотивів відмови в задоволенні
позовної вимоги.

Місцевим судом також вірно
встановлено, що при видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом,
посвідчене 21.09.1988 року на ім'я ОСОБА_3 та
визнанні за ОСОБА_3 права на спадкове
майно померлої ОСОБА_4 були порушені
права позивача у справі ОСОБА_1 який
мав право на обов'язкову долю в
спадщині.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 в
даній частині є обґрунтованими, але
ОСОБА_1 пропустив строк позовної
давності для звернення до суду.

Висновки місцевого суду в частині
пропуску ОСОБА_1 строку позовної
давності є вірними.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачу було відомо про ту
обставину, що його батько ОСОБА_3
оформляє спадщину після померлої
матері.

По дану обставину свідчить той факт,
що він сам особисто 12.08.1988 року написав
заяву в Другій Кременчуцькій державній
нотаріальній конторі про те, що
пропустив строк прийняття спадщини
померлої матері, але не буде звертатись
до суду для продовження строку
прийняття спадщини ( т. 1 а. с. 170).
Одночасно він доручив батькові вести
його справу по оформленню спадкових
справ після смерті матері( т.1.а.с.68).
Його батьком 21.09.1988 року зазначені
документи були подані до другої
державної нотаріальної контори. ( а. с.
168-171) та в цей же день ОСОБА_3 було
видано свідоцтво про право власності
на спадкове майно.

У відповідності до вимог ст.ст. 44,45 ЦК
УРСР 1922, та аналогічних норм ст. 76 ЦК
УРСР редакції 1963 року строк
позовної давності розпочинається з
моменту коли особа дізналася чи
повинна була дізнатися про порушення
свого права.

Таким чином ОСОБА_1 повинен був
дізнатися про порушення свого права
після отримання своїм батьком
свідоцтва про право власності на
житловий будинок тобто з 1988 року.

Також ОСОБА_1 мав можливість та
повинен був дізнатися про порушення
свого права і після смерті свого
батька ОСОБА_3 з 2001 року.

До суду ОСОБА_1 звернувся через 24
роки після порушення його права,
пропустивши трьохрічний строк
позовної давності.

В ході судового розгляду справи
поважності причин пропуску строку
позовної давності встановлено не
було.

Місцевий суд вірно відмовив в
задоволенні позовних вимог про
визнання недійсним свідоцтва про
право власності від 21.09.1988 року та
визнання за ОСОБА_1 права власності
на спадкове майно після смерті
матері в зв'язку з пропуском строку
позовної давності.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 (а. с. 56 т.1).
який за життя заповідав все своє
майно ОСОБА_2 (а. с. 6 т. 1).

У відповідності з вимогами ст. п.3 ч.1
ст. 61 ЦПК України обставини
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі яке набрало
законної чинності не доказуються при
розгляді інших справ,у яких беруть
участь ці самі особи.

Місцевий суд прийшов до вірних
висновків, що до правовідносин з
приводу прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_3 підлягають застосуванню
норми ЦК УРСР 1963 року, які діяли на
момент відкриття спадщини.

Статтею 535 ЦК УРСР 1963 року передбачено
право спадкоємця на обов»язкову
частку в спадщині, незалежно від змісту
заповіту. Так, непрацездатні діти
спадкодавця, а також непрацездатна
дружина успадковують. незалежно від
змісту заповіту, не менше двох третин
частки, яка належала б кожному з них при
спадкоємстві за законом (обов»язкова
частка).

Місцевим судом встановлено, що
спадкодавець ОСОБА_3 мав трьох
спадкоємців першої черги: дружина
ОСОБА_6, донька ОСОБА_2, син ОСОБА_1

Місцевим судом також встановлено, що на
момент відкриття спадщини ОСОБА_3, його
син ОСОБА_1 - спадкоємець першої черги
померлого - був непрацездатним
інвалідом 2 групи, тобто він мав право
на обов'язкову частку у спадщині
спадкодавця ОСОБА_3 незалежно від
змісту заповіту.

Відповідно до ч.2 ст. 553 ЦК УРСР 1963 року
вважається, що відмовився від спадщини
той спадкоємець, який не вчинив жодної
з дій, що свідчать про прийняття
спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

23.02.2001 року ОСОБА_6 подала нотаріусу
заяву, в якій відмовилась від належної
їй частки у спадщині померлого
чоловіка ОСОБА_3, хоча на момент
відкриття спадщини вона була
непрацездатна та мала право на
обов'язкову частку у спадщині.

27.08.2001 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво
про право на спадщину за заповітом, яка
складається з житлового будинку з
господарськими будівлями по АДРЕСА_1,
грошових заощаджень з відсотками та
всіма видами компенсаційних
нарахувань до них, що знаходяться в
філії № 8375/06 Ощадного Банку України в м.
Кременчук, іменного інвестиційного
сертифікату з належними дивідендами
АТЗТ Закритий інвестиційний фонд
«Київська Русь МДС».

Рішенням Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 19
листопада, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 19 листопада 2012 року та залишеним
частково без змін ухвалою Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 травня 2013 року визнано за
ОСОБА_2 у порядку спадкування за
заповітом право власності на земельну
ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0565 га,
призначену для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) (а.с. 290- 292 т. 1).

Цими судовими рішеннями було
встановлено факт, що ОСОБА_1 не довів
факту прийняття ним спадщини після
смерті батька ОСОБА_3

В ході судового розгляду справи
ОСОБА_1 не надано жодного нового
доказу який би підтверджував факт
прийняття ним спадщини після смерті
батька. Обставини, якими ОСОБА_1
обґрунтовував факт прийняття
спадщини , наявність у нього
технічного паспорту на будинок,
орденів та інвестиційного
сертифікату ( т. 1 а. с. 101) вже були
оцінені судом у зазначених вище
судових рішеннях.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд,
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, вірно провів аналіз чинного
законодавства, вірно застосувавши
вимоги ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року,
врахував всі обставини справи,
показання свідків, дослідивши
матеріали справи, прийшов до
правильних висновків, що ОСОБА_1 не
довів факту прийняття спадщини
померлого ОСОБА_3, вчинивши дії
передбачені ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, а
саме шляхом проживання в спадковому
будинку чи прийняття спадщини (
частини спадщини) ст. 549 ЦК УРСР
редакції 1963 року.

За таких обставин місцевий суд
правомірно відмовив ОСОБА_3 в
задоволенні позовних вимог в частині
встановлення факту прийняття спадщини
після смерті батька ОСОБА_3, визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, посвідчене
27.08.2001 року на ім'я ОСОБА_2, та у визнанні
за ОСОБА_1 права власності на спадкове
майно після батька - на частину будинку
та земельної ділянки по АДРЕСА_1.

В зазначеній вище частині доводи
апеляційної скарги висновків
місцевого суду не спростували.

Колегія суддів не заходить підстав
для переоцінки доказів у справі,
оцінку яким дано у відповідності з
вимогами ст.212 ЦПК України

Керуючись ст. 303, п.3 ч.1 ст. 307 , п.4 ч.1 ст.
309, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,
-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 24
лютого 2014 року змінити.

Вважати підставою для відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
встановлення факту прийняття спадщини
після смерті матері ОСОБА_4 -
безпідставність позовних вимог.

В іншій частині рішення Крюківського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 24 лютого 2014
року залишити без змін.

Рішення може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом
двадцяти діб до Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Судді : (підписи)

Копія згідно: