Номер провадження № 22-ц/785/2951/14
Головуючий у першій інстанції Горбань
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі
Жус І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення аліментів за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Тарутинського районного суду Одеської
області від 16 січня 2014 року,

встановила:

23 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_4 про
стягнення аліментів.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
послалась на те, що вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі з відповідачем.
06 жовтня 2009 року їх шлюб було розірвано.
Від даного шлюбу в них є неповнолітня
дитина, а саме: син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який мешкає з позивачкою і знаходиться
на її утримання. Тому, позивачка
просила стягнути з відповідача
аліменти на її користь на утримання
сина в твердій грошовій сумі в розмірі
800 грн. з подальшою індексацією
відповідно до закону, починаючи з дня
пред'явлення позову, до досягнення
дитиною повноліття, у зв'язку з тим, що
відповідач не приймає участі у
вихованні дитини та не надає
матеріальної допомоги на її утримання.

В судовому засіданні:

- позивачка пояснила, що вона
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
відповідачем. 06 жовтня 2009 року їх шлюб
був розірвано. Від даного шлюбу в них
народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Матеріальної допомоги на утримання
сина відповідач вже майже дев'ять років
ніякої не надає. Тому, вона звернулася
до суду з вищевказаними позовними
вимогами та просить задовольнити їх в
повному обсязі;

- відповідач пояснив, що він не згоден з
пред'явленим до нього позовом, тому, що
раніше засуджений та в нього на
теперішній час не має можливості
виїхати працювати за межі села, по
місцю проживання він не може знайти
собі роботу, в подальшому він згоден
виплачувати гроші на утримання дитини.

Рішенням Тарутинського районного суду
Одеської області від 16 січня 2014 року
позовну заяву ОСОБА_3 задоволено.

Суд першої інстанції вирішив:

- cтягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця c. Єлизаветівка
Тарутинського району Одеської області
аліменти на користь ОСОБА_3 на
утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн.
щомісяця, з подальшою індексацією
відповідно до закону, починаючи з 23
жовтня 2013 року і до повноліття дитини,
тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року;

- стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в дохід
держави у розмірі 243 гривні 60 копійок.

В рішенні зазначено, що рішення в
частині стягнення аліментів підлягає
негайному виконанню в межах суми
платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення яким стягнути з
ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_3 на
утримання дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
в розмірі 30% мінімальної заробітної
плати в Україні, посилаючись на
порушення судом норм процесуального та
матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої
деталізації, яка не має правового
значення в даній справі, а також
незрозумілих словосполучень, занадто
довгих речень, через які викладення
фактичних обставин важко сприймається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Задовольняючи вищевказаний позов
суд першої інстанції на підставі ст. 180,
182, 184, 191 СК України, ст. 27 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року,
правильно виходив з того, що 06 жовтня 2009
року шлюб між позивачкою та
відповідачем був розірваний, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу (а.с. 05).

Батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 є позивачка та відповідач,
згідно свідоцтва про народження дитини
(а.с. 07).

Оскільки, відповідач ухиляється від
утримання дитини, районний суд дійшов
до обґрунтованого висновку про
можливість задоволення вищевказаного
позову.

При цьому, судова колегія зазначає, що
відповідно до ст. 180 СК України, батьки
повинні утримувати дітей до досягнення
ними повноліття.

Згідно п.п. 2, 3 ч. 1, ч. 2 ст. 182 СК України,
при визначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів,
наявність у нього інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків. Мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж
30 відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено,
що частка заробітку (доходу) матері,
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до п. 17 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 3 від
15 травня 2006 року «Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів», згідно з ч. 3 ст. 181 СК
України аліменти на дитину
присуджуються в частці від заробітку
(доходу) її матері, батька (ст. 183 СК
України) або в твердій грошовій сумі
(ст. 184 СК України) і виплачуються
щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру
аліментів, суд повинен урахувати: стан
здоров'я, матеріальне становище дитини
і платника аліментів; наявність в
останнього інших неповнолітніх дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, повнолітніх дочки, сина;інші
обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може
бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182
СК України. При цьому необхідно мати на
увазі, що зміна законодавства в частині
визначення мінімального розміру
аліментів на одну дитину не є підставою
для перегляду постановлених раніше
судових рішень про їх стягнення.

Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підстави своїх
вимог або заперечень, надавши докази
відповідно до вимог статей 57 - 60 ЦПК.

Судова колегія вважає, що відповідач
не довів ті обставини, на які він
посилався як на підставу своїх
заперечень щодо вищевказаного позову,
що є обов'язком сторін згідно з
засадами змагальності процесу за ст. 10
ЦПК України.

Із всього вищевикладеного вбачається,
що суд першої інстанції при ухваленні
рішення по даній справі врахував
положення ст. 6 Конвенції про захист
прав і основних свобод людини щодо
того, що кожна людина при визначенні її
громадянських прав і обов'язків має
право на справедливий судовий розгляд.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Тарутинського районного
суду Одеської області від 16 січня 2014
року по цивільній справі за позовною
заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко