Справа № 344/3413/13-ц
Провадження № 22ц/779/338/2014
Головуючий у 1 інстанції Польська М.В.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій
О.Ю.,Горблянського Я.Д.,

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ПАТ
«Імексбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Івано-Франківського
міського суду від 05 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 05 грудня 2013 року вищевказаний
позов задоволено частково.

Звернуто стягнення в рахунок погашення
заборгованості фізичної
особи-підприємця - ОСОБА_3 перед ПАТ
«Імексбанк» за договором
поновлювальної кредитної лінії №77 від
28.03.2007 року в розмірі 569 940,69 грн. на
предмет іпотеки за договором іпотеки
від 28.03.2007 року, а саме - нерухоме майно -
квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2

Вирішено провести реалізацію предмета
іпотеки за договором іпотеки від 28.03.2007
року шляхом застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 Закону
України «Про іпотеку», а саме - продати
предмет іпотеки - вищевказану квартиру
будь-якій особі-покупцеві за ціною,
визначеною шляхом проведення
експертної оцінки суб'єктом оціночної
діяльності на момент продажу.

Надано ПАТ «Імексбанк» право
здійснювати всі повноваження,
необхідні для здійснення продажу
вищевказаного предмета іпотеки, без
необхідності отримання для цього
будь-якого окремого уповноваження з
боку ОСОБА_2, в тому числі право зняття
заборони та зняття обтяження у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, отримання будь-яких
документів, довідки, витяги із
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та ін.

Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Імексбанк» судовий збір у розмірі =
3219,0 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

ОСОБА_2 на дане рішення подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права.

Апелянт вказав, що впродовж дії
договору поновлювальної кредитної
лінії від 28.03.2007 року, укладеного між
ПАТ «Імексбанк» та позичальником
ОСОБА_3, укладено додаткові угоди, якими
змінено істотні умови основного
договору, зокрема було збільшено
відсоткову ставку за користування
кредитом з 14% річних до 20 % річних без
відома іпотекодавця, що призвело до
збільшення обсягу його майнової
відповідальності.

ОСОБА_2 вважає, що збільшення кредитної
процентної ставки навіть за згодою
банку та боржника, але без згоди
поручителя або відповідної умови в
договорі поруки, не дає підстав для
покладення на останнього
відповідальності за невиконання
позичальником своїх зобов'язань перед
банком.

Крім того, в порушення вимог ст.39 Закону
України «Про іпотеку», задовольняючи
позов, про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом продажу
вказаного предмета іпотеки, суд не
зазначив початкової ціни предмета
іпотеки для його подальшої реалізації.

Апелянт також не погоджується з тим, що
суд стягнув судовий збір лише з нього, в
той час як співвідповідачем по справі є
ОСОБА_3

Посилаючись на вказані обставини,
апелянт просить оскаржуване рішення
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні позовних вимог банку
відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду
апелянт ОСОБА_2 підтримав доводи
апеляційної скарги.

Представник ПАТ «Імексбанк» Мусієнко
М.Б. заперечила доводи апелянта.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з»явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.03.2007 року між
АКБ «Імексбанк», (правонаступником
якого є ПАТ «Імексбанк») та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено
договір поновлювальної кредитної
лінії №77 з максимальним лімітом
заборгованості 39000 доларів США, зі
сплатою 14% річних, одноразовою комісією
в 1,5% та кінцевим терміном повернення
боргу за всіма траншами до 23.07.2010 року
на умовах, визначених договором та
додатковими угодами (а.с.5-6).

16.04.2008 року між АКБ «Імексбанк» та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
укладено додаткову угоду №1 до
договору поновлювальної кредитної
лінії №77 від 28.03.2007 року, якою змінено
в.1.1.1 договору, а саме: надання коштів
буде здійснюватися окремими частинами
на умовах визначених цим договором в
межах непоновлювальної кредитної
лінії з максимальним лімітом
заборгованості до 39600 доларів США, зі
сплатою 16% річних плюс 1% комісія
одноразово та кінцевим терміном
повернення заборгованості за всіма
траншами до 28 березня 2010 року на умовах,
визначених договором та додатковими
угодами (а.с.7).

Судом також встановлено, що 23.04.2009 року
між АКБ «Імексбанк» та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено
додаткову угоду №2 до договору
поновлювальної кредитної лінії №77 від
28.03.2007 року, якою змінено в.1.1.1 договору,
а саме: надання коштів буде
здійснюватися окремими частинами на
умовах визначених цим договором в
межах поновлювальної кредитної лінії з
максимальним лімітом заборгованості
до 312000 грн., зі сплатою 20% річних в
гривнях та кінцевим терміном
повернення заборгованості за всіма
траншами до 28 березня 2010 року на умовах,
визначених цим договором та
додатковими угодами (зворот а.с.7).

В порядку забезпечення виконання
зобов'язань за договором
поновлювальної кредитної лінії №77 від
28.03.2007 року (а також всіх додаткових
угод до нього, які можуть бути укладені
до закінчення строку дії кредитного
договору) , 28.03.2007 року між позивачем та
ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки,
предметом якого є двохкімнатна
квартира по АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_2, загальною площею 86,6 м.кв.,
вартістю, визначеною сторонами в сумі
353500 грн. (а.с.8-10).

ОСОБА_3 належним чином не виконував
своїх зобов'язань за договором
поновлювальної кредитної лінії №77 від
28.03.2007 року та додатковими угодами, у
зв'язку з чим станом на 19.11.2012 року у
останнього виникла заборгованість в
загальному розмірі 569940,69 грн. (а.с.11).

24.01.2013 року ПАТ «Імексбанк» надіслав на
адресу боржника ОСОБА_3 та іпотекодавця
ОСОБА_2 вимоги про погашення
заборгованості та про виселення
(а.с.12-17,114), які залишені адресатами без
задоволення та без відповіді.

ПАТ «Імексбанк» подав до суду позов до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про
стягнення вищевказаної
заборгованості. Рішенням
господарського суду Хмельницької
області від 16.05.2013 року позов банку
задоволено (а.с.98). Однак, відповідно до
довідки ДВС Хмельницького МУЮ №29287 від
30.09.2013 року, кошти з боржника ОСОБА_3 не
стягнуто (а.с.104). Відтак на час
звернення банку з даним позовом до
ОСОБА_2 заборгованість за договором
поновлювальної кредитної лінії №77 від
28.03.2007 року боржником не погашена.

Встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до АКБ «Імексбанк» про
розірвання договору іпотеки №28.03.2007
року від 28.03.2007 року та припинення
правовідносин. Однак рішенням
Івано-Франківського міського суду від
25.05.2013 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 22.08.2013 року, в задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (99-103).

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що
внаслідок невиконання позичальником
ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договором
поновлювальної кредитної лінії, банк
має право на звернення стягнення на
предмет іпотеки згідно договору
іпотеки. При цьому, наявність рішення
суду про стягнення заборгованості не є
перешкодою для пред'явлення позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
з метою погашення заборгованості за
тим самим договором кредиту, якщо на
час розгляду спору така заборгованість
не погашена. Правильним є також і
висновок суду щодо підставності вимоги
про примусове виселення ОСОБА_2, з
огляду на дотримання банком процедури,
встановленої ст.40 Закону України «Про
іпотеку» та ст.109 ЖК УРСР.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком з наступних підстав.

За змістом ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, 28.03.2007 року між АКБ
«Імексбанк» (іпотекокодержатель) та
ОСОБА_2 (іпотекодавець) було укладено
договір іпотеки, який забезпечує
вимогу іпотекодержателя, що випливає з
Договору поновлювальної кредитної
лінії №77 від 28.03.2007 року (а також усіх
додаткових угод до нього, які можуть
бути укладені до закінчення строку дії
кредитного договору), укладеного між
іпотеко держателем та приватним
підприємцем ОСОБА_3. Предметом іпотеки
є нерухоме майно: АДРЕСА_1, загальною
площею 86,6 м.кв., що належить ОСОБА_2 на
підставі договору дарування від 23.03.2007
року (пункти 1.1.,1.2 договору).

Аналіз наведених умов договору вказує
на те, що уклавши такий договір,
іпотекодавець погодився забезпечити
всі вимоги іпотекодержателя, які
випливають з Договору поновлювальної
кредитної лінії №77 від 28.03.2007 року, в
тому числі і з додаткових угод, якими
змінено умови основного договору,
зокрема збільшено відсоткову ставку за
користування кредитом з 14% річних до 20 %
річних. Наведеним спростовуються
посилання апелянта на збільшення
обсягу його відповідальності без його
відома.

Відповідно до п.п.5.1 договору іпотеки, у
разі порушення основного зобов'язання
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю письмову вимогу про
усунення порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш як
тридцяти денний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, останній вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Згідно ст.ст.33 Закону України «Про
іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи,
позичальником ОСОБА_3 було порушено
умови основного зобов'язання, у зв'язку
з чим 24.01.2013 року іпотекодержатель
надіслав іпотекодавцю письмові вимоги
про усунення порушення з попередженням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги,
а також вимогу про виселення. Проте,
вказані вимоги залишились без
задоволення.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 16.05.2013 року
задоволено позов ПАТ «Імексбанк» до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про
стягнення вищевказаної
заборгованості. Однак, на час звернення
банку з даним позовом до ОСОБА_2
заборгованість за договором
поновлювальної кредитної лінії №77 від
28.03.2007 року боржником ОСОБА_3 не
погашена (довідка ДВС Хмельницького
МУЮ №29287 від 30.09.2013 року).

Як роз'яснив Пленум ВССУ з розгляду
цивільних і кримінальних справ в п.9
постанови «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів,що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року
№5, право вибору способу судового
захисту, передбаченого законом або
договором (дострокове стягнення
кредиту, стягнення заборгованості, у
тому числі шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки/застави, одночасне
заявлення відповідних вимог у разі,
якщо позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
Задоволення позову кредитора про
стягнення заборгованості з поручителя
не є перешкодою для пред'явлення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави з метою погашення
заборгованості за тим самим договором
кредиту у разі, якщо на час розгляду
спору заборгованість за кредитом не
погашена.

Отже, враховуючи умови договору
іпотеки, а також те, що на момент
розгляду справи боржник не погасив
заборгованість за основним
зобов'язанням, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку щодо
підставності вимоги банку про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про
іпотеку», одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя
виносить рішення про виселення
мешканців за наявності підстав,
передбачених законом, якщо предметом
іпотеки є житловий будинок або житлове
приміщення.

У п.43. постанови Пленуму ВССУ з розгляду
цивільних і кримінальних справ «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів,що
виникають із кредитних правовідносин»
від 30 березня 2012 року №5 роз'яснено, що
при розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке. Згідно з частиною
четвертою статті 9, статті 109 Житлового
кодексу України, статей 39-40 Закону
України «Про іпотеку» виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому законом. При цьому суд за
заявою іпотекодержателя одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення. При цьому примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Як вбачається з матеріалів справи,
лист-вимога про виселення із спірного
житлового приміщення надіслана 24.01.2013
року банком на адресу ОСОБА_2, на час
розгляду спору залишилась без
задоволення. Відтак, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку щодо наявності підстав для
виселення відповідача із спірної
квартири.

Посилання апелянта на те, що суд не
зазначив початкову ціну предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
як підставу скасування рішення суду,
не заслуговують на увагу, оскільки
жодна із сторін не порушувала питання
про здійснення такої оцінки в суді
першої інстанції, разом з тим,
початкова ціна предмета іпотеки може
бути визначена на стадії виконання
рішення суду.

Питання судових витрат судом першої
інстанції вирішено відповідно до вимог
ст. 88 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 05 грудня 2013 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча:
Пнівчук О.В.

Судді:
Беркій О.Ю.

Горблянський Я.Д.