АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/8771/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1051/14
Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.
Доповідач Бутенко С. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді:
Бутенко С.Б.

Суддів:
Обідіної О.І., Пікуля В.П.

при секретарі:
Кальник О.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Кредитної
спілки «Полтава і полтавці»

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 14 лютого 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до
Кредитної спілки «Полтава і полтавці»
про визнання недійсними окремих умов
кредитного договору.

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом, в якому посилаючись на
порушення її прав споживача фінансових
послуг внаслідок несправедливих умов
пункту 9.1. укладеного між сторонами
кредитного договору від 22 квітня 2011
року № 61, що надає можливість
кредиторові стягувати із споживача
надмірні грошові суми, просила визнати
дані умови кредитного договору
недійсними, судові витрати по справі
покласти на відповідача.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 14 лютого 2014 року позов
задоволено.

Визнано недійсним пункт 9.1. кредитного
договору № 61, укладеного 22 квітня 2011
року Кредитною спілкою «Полтава і
полтавці» та ОСОБА_1.

Стягнуто з Кредитної спілки «Полтава і
полтавці» на користь ОСОБА_1 229 грн. 40
коп. понесених судових витрат.

Не погодившись з даним рішенням,
представник відповідача - КС «Полтава і
полтавці» подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення місцевого суду
скасувати.

Колегія суддів, розглянувши справу в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, заслухавши пояснення осіб,
які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апелянта, приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги,
виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 307 ч. 1 п. 1, ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
суду першої інстанції без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено доказами по справі, що 22
квітня 2011 року між Кредитною спілкою
«Полтава і полтавці» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір № 61, за
умовами якого кредитна спілка надала
позивачці споживчий кредит в сумі 10000
грн., а остання зобов'язалась повернути
основну суму кредиту та сплатити
проценти за користування кредитом у
розмірі 0,19% щоденно на залишок основної
суми кредиту, протягом 12 місяців з 22
квітня 2011 року по 22 квітня 2012 року
відповідно до графіку розрахунків, що є
невід'ємною частиною договору (додаток
№ 1).

Пунктом 9.1. вказаного кредитного
договору встановлено, що при порушенні
строків сплати основної суми кредиту
та/або процентів, вказаних у графіку
розрахунків більше, ніж на три дні,
кредитор подвоює процентну ставку,
зазначену у п. 1.1. до моменту повного
погашення простроченої
заборгованості. Якщо після закінчення
місячного строку з дня подвоєння
процентної ставки позичальник порушує
строк сплати кредиту та/або процентів,
то кредитор потроює процентну ставку,
вказану в п. 1.1. до моменту повного
погашення простроченої
заборгованості.

Згідно з п. 1.1. кредитного договору
процентна ставка за користування
кредитом становить 0,19 відсотків
щоденно на залишок основної суми
кредиту, тобто річна процентна ставка
становить 69,35 відсотків (0,19% х 365 днів).

Отже, у випадку подвоєння на підставі
пункту 9.1. вказаного договору процентна
ставка складатиме 138,7 відсотків на рік,
у випадку потроєння - 208,05 відсотків на
рік.

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦПК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

За положеннями п.п. 22, 23 ст. 1, ч. 5 ст. 11, ст.
18 Закону України «Про захист прав
споживачів» до договорів із
споживачами про надання споживчого
кредиту застосовуються положення
цього Закону про несправедливі умови в
договорах, зокрема, положення, згідно з
якими передбачаються зміни в будь-яких
витратах за договором, крім
відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не
повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Несправедливими є, зокрема,
умови договору про встановлення вимоги
щодо сплати споживачем непропорційно
великої суми компенсації (понад
п'ятдесят відсотків вартості
продукції) у разі невиконання ним
зобов'язань за договором.

Якщо положення договору визнано
несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.
Положення, що було визнане недійсним,
вважається таким з моменту укладення
договору.

Згідно рішення Конституційного Суду
України 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011
(справа про захист прав споживачів
кредитних послуг) дія положень пунктів
22, 23 статті 1, статті 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» від 12
травня 1991 року № 1023-XII з наступними
змінами поширюється на правовідносини
між кредитодавцем та позичальником
(споживачем) за договором про надання
споживчого кредиту, що виникають як під
час укладення, так і виконання такого
договору.

Встановивши, що відповідач включив у
пункт 9.1. оспореного кредитного
договору умови відповідальності лише
позичальника - споживача фінансових
послуг, яка зобов'язує останнього
сплатити кредиторові компенсацію за
прострочення виконання зобов'язання,
що вдвічі перевищує суму
заборгованості за кредитом, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, з яким погоджується судова
колегія, що такі умови є
несправедливими, суперечать
положенням ч. 5 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» та є
недійсними.

Доводи апеляційної скарги щодо
можливості зменшення розміру
неустойки, що встановлена п. 9.1.
кредитного договору, за зверненням
позичальника та наявності сукупності
обставин, передбачених ч. 3 ст. 551 ЦК
України, не стосуються предмету
доказування по справі і висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Визнання недійсним п. 9.1. кредитного
договору не позбавляє кредитора права
вимагати повернення позичальником
кредиту та сплати відсотків за час
користування кредитом у розмірі,
визначеному п. 1.1. кредитного договору.

Оскільки доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи місцевим судом
допущено неправильне застосування
норм матеріального права чи порушення
норм процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи,
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування чи зміни оскарженого
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки
«Полтава і полтавці» - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 14 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом 20 днів.

Судді:

З оригіналом згідно.