Номер провадження № 22-ц/785/1220/14
Головуючий у першій інстанції Дяченко
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого -
Драгомерецького М.М.,

суддів:
Панасенкова В.О.,

Парапана В.Ф.,

при секретарі:
Горновій А.О.,

за участю: позивача ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 29 липня 2013 року за позовом ОСОБА_3 до
ПАТ «Страхова компанія «Українська
страхова група», ОСОБА_5, третя особа
корпорація «Артеріум» про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О
В И Л А:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду
з позовними вимогами про стягнення з
ПАТ «Страхова компанія «Українська
страхова група» на користь позивача
матеріальної шкоди, а також стягнення з
ОСОБА_5 на користь позивача
матеріальної та моральної шкоди.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що
22.02.2012 року, ОСОБА_5 керуючи автомобілем
«Шкода» д/н НОМЕР_1 на вул.
Дніпропетровська дорога в м.Одесі,
порушивши п.п.12.1, 12.3, 18.1 ПДР, скоїла
наїзд на пішохода ОСОБА_3 на
пішохідному переході, в результаті
чого останньому було спричинено
тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вироком Суворовського районного суду
м.Одеси від 19.07.2012 року ОСОБА_5 визнано
винною в скоєнні злочину передбаченого
ч.1 ст.286 КК України, та призначено
покарання та стягнуто з неї на користь
цивільного позивача ОСОБА_3
відшкодування моральної шкоди в
розмірі - 5 000 гривень, стягнуто з ПАТ
«Страхова компанія «Українська
страхова група» відшкодування
матеріальної шкоди в розмірі - 33
849,55 гривень.

Постановою апеляційного суду Одеської
області від 06.11.2012 року вирок
Суворовського районного суду м.Одеси
від 19.07.2012 року відносно ОСОБА_5 в
частині цивільного позову відмінено, а
справу в цій частині направлено на
новий судовий розгляд в порядку
цивільного судочинства.

Після відкриття провадження, в порядку
цивільного судочинства, до початку
розгляду справи по суті, позивач
збільшив позовні вимоги (а.с.42) та
остаточно просить суд стягнути з
ПАТ «Страхова компанія «Українська
страхова група» на його користь
відшкодування матеріальної шкоди в
розмірі - 39 564,80 гривень, стягнути з
ОСОБА_5 на його користь відшкодування
матеріальної шкоди в розмірі - 5 000
гривень та відшкодування моральної
шкоди в розмірі - 47 450 гривень.

Свої позовні вимоги позивач мотивує
тим, що в результаті отриманих в
результаті ДТП пошкоджень він
вимушений був перенести хірургічне
втручання, понести значні фінансові
затрати на своє лікування. Позивач
також позбавився постійного заробітку
та переніс важкі моральні страждання,
поніс витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5
позовні вимоги визнала частково, в
частині стягнення з неї 8 000 гривень
матеріальної та моральної шкоди. Щодо
інших вимог заперечувала, посилаючись
на безпідставний розмір моральної
шкоди та надання правової допомоги
позивачу особою, яка не є фахівцем в
галузі права.

Представник відповідача ПАТ «Страхова
компанія «Українська страхова група» в
судовому засіданні надав заперечення
щодо розміру стягнення, позовні вимоги
визнав частково, в частині стягнення 9
679,95 гривень матеріальної шкоди. В своїх
запереченнях зазначив, що відповідно
до ст. 24 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у зв'язку з лікуванням
потерпілого відшкодовується
обґрунтовані витрати, які пов'язані з
доставкою, розміщенням, утриманням,
діагностикою, лікуванням та
реабілітацією потерпілого у
відповідному закладі охорони здоров'я,
медичним піклуванням, лікуванням у
домашніх умовах та купівлею лікарських
препаратів.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 29 липня 2013 року позов
задоволено частково, стягнуто з ПАТ «СК
«Українська страхова група» на користь
ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 9
679,95 гривень. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити вимоги його позову у
повному обсязі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідача, який доповів
зміст оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги ОСОБА_3 та пояснення
на неї його представника ОСОБА_4,
заперечення на апеляцію відповідача
ОСОБА_5, та думку представника
відповідача ПАТ «СК «Українська
страхова група», який у судові
засідання не з'являвся, однак, надав до
суду заяву в якій просить відмовити у
задоволенні апеляційної скарги та
залишити рішення місцевого суду без
змін, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без зміни, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається із матеріалів справи,
власником автомобіля «Шкода» д/н
НОМЕР_1, згідно свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу є ТОВ
«Євро Лізинг».

Відповідно до довіреності №1243/00006 від
07.12.2011 року ТОВ «Євро Лізинг» надало
право керувати автомобілем всім
співробітникам Корпорації «Артеріум».

Згідно наказу №305-к від 12.12.2011 року
ОСОБА_5 прийнята на роботу в корпорацію
«Артеріум» на посаду медичного
представника служби з розвитку без
рецептурної групи препаратів
комерційного департаменту.

22.02.2012 року, ОСОБА_5 керуючи автомобілем
«Шкода» д/н НОМЕР_1 на вул.
Дніпропетровська дорога в м.Одесі,
порушула п.п.12.1, 12.3, 18.1 ПДР та скоїла
наїзд на пішохода ОСОБА_3 на
пішохідному переході, в результаті
чого останньому були заподіяні тілесні
ушкодження.

Вироком Суворовського районного суду
м.Одеси від 19.07.2012 року ОСОБА_5 визнано
винною в скоєнні злочину передбаченого
ч.1 ст.286 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України,
роз'яснень, що містяться в абзаці
другому п.3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди", шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1172 ЦК України юридична або
фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» не вважається
особою, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки, і не
несе відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка керує
транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, якщо з нею
укладено цивільно-правовий договір.
Така особа, враховуючи характер
відносин, які між ними склалися, може
бути притягнута до відповідальності
роботодавцем лише у регресному порядку
відповідно до статті 1191 ЦК України.

За таких обставин, розглядаючи справу,
місцевий суд вірно послався на норми
закону, що регулюють правовідносини,
які виникли між сторонами у
відповідності до позовних вимог та
визначеним позивачем колом
відповідачів і межами їх
відповідальності.

Суд перевірив усі докази, які навів
позивач ОСОБА_3 у підтвердження своїх
вимог, а відповідачка ОСОБА_5 - у
підтвердження своїх заперечень, навів
у рішенні фактичні обставини, які були
встановлені судом при розгляді справи,
правильно застосував правові норми, що
регулюють ці правовідносини, та зробив
вірний висновок про часткове
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається.

Отже, доводи в апеляційній скарзі
ОСОБА_3 про те, що місцевий суд не
прийняв до уваги тих обставин, що на час
скоєння ДТП він працював у ФОП ОСОБА_6, а
тому підлягає стягненню компенсація
сум втраченого заробітку за період
його непрацездатності, а саме за період
березень 2012 року - лютий 2013 року, а також
ті обставин, що під час розгляду справи
між ним та ФОП ОСОБА_7 був укладений
договір доручення про надання ОСОБА_3
правової допомоги зі сплатою гонорару
у 5 000 гривень, не приймається судовою
колегією до уваги.

Оскільки позивач ОСОБА_3 не надав
доказів ні у суді першої інстанції, ні
до суду апеляційної інстанції, які б
підтверджували обставини щодо
звільнення його з роботи внаслідок
травм, які він отримав під час ДТП,
оскільки в матеріалах справи міститься
заява про звільнення його за власним
бажанням, що не є підставою для
стягнення компенсації сум втраченого
заробітку, а сплата коштів за надання
позивачу юридичної допомоги, в розмірі
5 000 гривень, пов'язані з розглядом
кримінальної справи №9 належними
доказами не підтверджено, оскільки
згідно договорів про надання правової
допомоги від 11.07.2012 року і 31.07.2012 року
(а.с. 41, 235), які ОСОБА_3 уклав з адвокатом
ОСОБА_4 та в них визначений розмір
гонорару у розмірі 100 гривень за кожним
договором, при цьому квитанцій про
оплату цих послуг позивач не надав, а
надана ним у якості доказу квитанція до
прибуткового касового ордеру про
сплату ОСОБА_3 5 000 гривень до ФОП
ОСОБА_7 (а.с. 174) не приймаються колегією
суддів до уваги, оскільки в матеріалах
справи відсутні належні докази, які
доводять правові підстави про надання
позивачу правової допомоги від ФОП
ОСОБА_7, тому такі твердження позивача
є необгрунтованими та безпідставними.

Крім того, колегія суддів погоджується
із висновком місцевого суду щодо
відмови у задоволенні позовних вимог
щодо стягнення з ОСОБА_5 моральної
шкоди, оскільки моральну шкоду
необхідно стягувати із страхової
компанії, де відшкодування цієї шкоди
було застраховано, однак, такі позовні
вимогидо страхової компанії не
заявлялись.

Отже, доводи ОСОБА_3 в апеляційній
скарзі про те, що рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам закону
і підлягає скасуванню з постановленням
нового рішення про
задоволення позову у повному обсязі, не
заслуговують на увагу, оскільки
наведені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують висновків суду і не
містять підстав для висновків про
порушення або неправильне
застосування судом норм права, які
привели до неправильного вирішення
справи.

Таким чином, судова колегія дійшла до
висновку, що суд першої інстанції в
межах заявлених вимог повно і всебічно
розглянув справу, дав належу оцінку
наданим доказам, та постановив рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що законних підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції немає.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 29 липня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак вона може бути
оскаржена на протязі двадцяти днів з
дня її проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області: М.М.
Драгомерецький

В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан