АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/106/2014
Головуючий в І інстанції:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при
секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 11 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Креді
Агріколь Банк» про захист прав
споживача та визнання недійсними
пунктів кредитного договору, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до

ПАТ «Креді Агріколь Банк», у якому
просив визнати недійсними пункти 3.2.2.,
3.3.4. кредитного договору №4/2012/RЕ від 5
квітня 2012 року, укладеного між ним та
відповідачем.

В обґрунтування своїх вимог зазначив,
що вказані пункти договору порушують
його права як громадянина та споживача,
суперечать положенням частин 1, 3, 5 ст. 18
Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки є
несправедливими та такими, що
обмежують права на вільний вибір
професії, роду занять і роботи, які
встановлені Кодексом законів про працю
України, а тому підлягають визнанню їх
недійсними.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 11 грудня 2013 року у
задоволенні зазначеного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права та процесуального
права, на невідповідність висновків
суду обставинам справи, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким позовні вимоги задовольнити
повністю. Зокрема, апелянт зазначає, що
вимога банку щодо дострокового
повернення кредиту, пов'язана з
припиненням трудових відносин,
суперечить закону. Також посилається
на те, що твердження відповідача про
видачу кредиту на пільгових умовах
жодним чином не підтверджені, а тому
безпідставно взяті до уваги судом
першої інстанції.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та
його представник

ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали та
просили її задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Креді
Агріколь Банк» - Максименко В.О. проти
апеляційної скарги заперечував, просив
рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 11 грудня 2013 року
залишити без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
5 квітня 2012 року між

ОСОБА_2 та ПАТ «Корпоративний та
інвестиційний Банк Креді Агріколь»,
правонаступником якого є відповідач,
було укладено кредитний договір
№4/2012/RЕ.

Відповідно до умов вказаного договору
відповідачем було надано позивачу
кредит у сумі 300 000,00 грн. строком до 4
квітня 2022 року з процентною ставкою 4%
річних.

Пунктом 3.2.2. кредитного договору
передбачено, що в разі звільнення
позичальника та припинення трудових
відносин з банком, останній має право
вимагати припинення договору та
дострокового повного погашення
кредиту та відсотків, нарахованих за
фактичний термін використання кредиту
у строк передбачений п. 3.3.4. кредитного
договору (протягом 10 робочих днів з дня
отримання вимоги банку).

31 травня 2013 року позивача звільнено з
займаної посади за угодою сторін. Після
чого ОСОБА_2 продовжив належним чином
виконувати зобов'язання за кредитним
договором по сплаті платежів з
погашення кредиту та відсотків згідно
з графіком.

Також судом встановлено, що позивач, як
співробітник відповідача на дату
укладання кредитного договору, отримав
кредитні кошти зі сплатою процентів в
розмірі 4% річних, в той час як облікова
ставка Національного банку України в
період укладання договору становила 7,5%
річних, а процентна ставка для усіх
інших клієнтів банку за даним видом
кредитування 21,67% річних, тобто позивач
отримав кредит на пільгових, більш
вигідних умовах.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції виходив з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину (його частини) є недодержання
в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу.

Частиною 1 ст. 626, ст. 627 та ч. 1 ст. 638 ЦК
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Сторони є вільними в
укладанні договору та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. Договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України
«Про захист прав споживачів» від 12
травня 1991 року із змінами, продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Якщо положення договору
визнано несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третій
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів.

Оцінюючи належність, допустимість та
достовірність кожного доказу окремо, а
також їх взаємний зв'язок у сукупності,
враховуючи те, що обставини на які
посилається позивач як на підстави для
задоволення позову, зокрема, щодо
несправедливості умов кредитного
договору та порушення відповідачем
вимог ч. 1. ст. 11 ЗУ «Про захист прав
споживачів» не знайшли свого
підтвердження при розгляді справи, а
позовні вимоги щодо визнання
недійсними п.п. 3.2.2., 3.3.4. кредитного
договору не ґрунтуються на жодній з
підстав недійсності правочину, суд
першої інстанції дійшов законного та
необхідного висновку щодо відмови в
позові.

За таких обставин, розглядаючи
кредитний договір в цілому, колегія
суддів дійшла висновку, що обов'язок
позивача, та кореспондуюче йому право
вимоги відповідача на дострокове повне
погашення кредиту та відсотків
нарахованих за фактичний термін
використання кредиту, у разі
звільнення позивача і припинення
трудових відносин з банком тісно
взаємопов'язані з наданою відповідачем
позивачу можливістю користуватися
кредитними грошовими коштами на
пільгових умовах (за ставкою 4% річних),
а не на загальних (за ставкою 21,67%
річних).

Доводи позивача, викладені в
апеляційній скарзі, зокрема щодо того,
що вимога банку про дострокове
повернення кредиту, пов'язана з
припиненням трудових відносин,
суперечить закону, були належним чином
перевірені та оцінені судом першої
інстанції та не знайшли свого
підтвердження при апеляційному
розгляді справи, а тому не беруться до
уваги колегією суддів.

Інші доводи, наведені в апеляційній
скарзі, не відносяться до підстав, з
якими процесуальне законодавство
пов'язує можливість скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів
не вбачає підстав для задоволення
скарги і скасування рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Підстав до скасування рішення суду
передбачених ст. 309 ЦПК України при
апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на викладене та у зв'язку із
тим, що суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
апеляційна скарга має бути відхилена.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 11 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий : І.М.
Вербова

Судді : Г.М.
Кирилюк

М.М.Панченко