АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/486/14
Справа № 2010/2-1032/11
Категорія:"право власності"
Бурлака І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 24» березня 2014 року
м. Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової
Л.В., Яцини В.Б.,

при секретарі: Кривошеіної
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою голови
фермерського господарства по
вирощуванню риби ОСОБА_2 на рішення
Дергачівського районного суду
Харківської області від 14 листопада 2013
року по справі за позовом прокурора
Дергачівського району Харківської
області в інтересах держави в особі
Дергачівської районної державної
адміністрації Харківської області до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, відділу
Держземагенства у Дергачівському
районі Харківської області, треті
особи - реєстраційна служба
Дергачівського районного управління
юстиції Харківської області,
фермерське господарство по
вирощуванню риби ОСОБА_2 про визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку,
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, зобов`язання визнати
недійсним запис в Державному реєстрі
речових прав, витребування майна з
чужого незаконного володіння,
зобов`язання звільнити та привести у
придатний для використання стан
земельну ділянку, зобов`язання
скасувати запис у поземельній книзі; за
позовом фермерського господарства по
вирощуванню риби ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, відділу Держземагенства у
Дергачівському районі Харківської
області, реєстраційної служби
Дергачівського районного управління
юстиції Харківської області про
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку,
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, визнання недійсним запису в
Державному реєстрі речових прав,
зобов`язання скасувати запис у
поземельній книзі,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року прокурор
Дергачівського району Харківської
області в інтересах держави в особі
Дергачівської районної державної
адміністрації Харківської області
звернувся до суду з зазначеним та в
подальшому уточненим позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, відділу
Держземагенства у Дергачівському
районі Харківської області. В
обґрунтування своїх вимог посилався на
те, що проведеною прокуратурою
перевіркою дотримання вимог
земельного законодавства встановлено,
що розпорядженням Дергачівської
районної державної адміністрації від
22.03.2010 року № 348 передано у власність
ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,68 га
для ведення особистого селянського
господарства на території
Малоданилівської селищної ради за
межами населеного пункту та видано
державний акт серія ЯЛ № 181502 на право
власності на зазначену земельну
ділянку. За результатами перевірки
прокуратурою внесено протест на
зазначене розпорядження, який
розпорядженням № 5 Дергачівською
районною державною адміністрацією від
05.01.2011 року - задоволено, вищезазначене
розпорядження від 22.03.2010 року № 348 -
скасовано. У листі державного комітету
України із земельних ресурсів
Головного управління Держкомзему у
Харківській області повідомлялося, що
ОСОБА_3 набула право власності
внаслідок приватизації земельної
ділянки, оскільки раніше вказана
земельна ділянка надана їй у
користування, що підтверджується
Державним актом на право постійного
користування серія ХР №10-00-014831, виданим
Малоданилівською селищною радою.
Однак, відповідно до книг записів
реєстрації правовстановлюючих
документів на землю, наявних у відділі
Держземагенства у Дергачівському
районі, станом на 29.12.2012 рік державний
акт на право постійного користування
ХР №10-00-014831 від 11.01.2000 року за № 1867
зареєстровано за ОСОБА_5, площею 0,12 га
на території Малоданилівської
селищної ради с. Зайченки. Зазначив, що
відведення земельної ділянки за
матеріалами технічної документації з
землеустрою є грубим порушенням
діючого законодавства. Вказав, що
земельна ділянка площею 0,6800 га на
території Малоданилівської селищної
ради за межами населеного пункту є
складовою частиною земель водного
фонду (прибережна захисна смуга),
передання якої у приватну власність
забороняється. Відповідно до
технічного звіту ТОВ «Харківські
інформаційні системи» середня
крутизна схилів водоймища, поблизу
якого відведена земельна ділянка
ОСОБА_3 становить 5-7 градусів, що
суперечить діючому законодавству.
Рішення про зміну цільового
призначення земельної ділянки у
власність ОСОБА_3 в установленому
законодавством порядку не приймалося.
Всупереч вимогам діючого
законодавства 20.09.2010 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 укладено договір
купівлі-продажу цієї земельної
ділянки. Враховуючи те, що ОСОБА_3
безпідставно набула право власності на
земельну ділянку просив визнати
недійсним державний акт серія ЯЛ № 181502
від 29.06.2010 року на право власності на
земельну ділянку площею 0,6800 га на
території Малоданилівської селищної
ради Дергачівського району
Харківської області за межами
населеного пункту (кадастровий номер
земельної ділянки :10:000:0257),
виданий на ім'я ОСОБА_3; визнати
недійсним договір купівлі-продажу
зазначеної земельної ділянки,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від
20.09.2010 року; зобов`язати реєстраційну
службу Дергачівського районного
управління юстиції визнати недійсним
запис в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно (Державному
реєстрі земель) щодо права власності
ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,6800
га на території Малоданилівської
селищної ради за межами населеного
пункту (кадастровий номер земельної
ділянки :10:000:0257) та витребувати з
чужого незаконного володіння земельну
ділянку площею 0,6800 га на території
Малоданилівської селищної ради
Дергачівського району Харківської
області за межами населеного пункту
(кадастровий номер земельної ділянки
:10:000:0257), виданий на ім'я ОСОБА_3,
зобов`язати ОСОБА_4 звільнити та
привести у придатний для використання
стан земельну ділянку площею 0,6800 га на
території Малоданилівської селищної
ради за межами населеного пункту
(кадастровий номер земельної ділянки
:10:000:0257) та повернути зазначену
земельну ділянку за належністю
Дергачівській районній державній
адміністрації; зобов`язати державного
кадастрового реєстратора відділу
Держземагенства у Дергачівському
районі Харківської області скасувати
запис у поземельній книзі за ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 щодо земельної ділянки на
території Малоданилівської селищної
ради за межами населеного пункту
(кадастровий номер земельної ділянки
:10:000:0257).

Третя особа - голова фермерського
господарства по вирощуванню риби
ОСОБА_2, який заявляє самостійні вимоги
на предмет спору, звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, відділу
Держземагенства у Дергачівському
районі Харківської області,
реєстраційної служби Дергачівського
районного управління юстиції
Харківської області про визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку,
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, визнання недійсним запису в
Державному реєстрі речових прав,
зобов`язання скасувати запис у
поземельній книзі, в якому просив
визнати недійсним державний акт серія
ЯЛ № 181502 від 29.06.2010 року на право
власності на земельну ділянку площею
0,6800 га на території Малоданилівської
селищної ради Дергачівського району
Харківської області за межами
населеного пункту (кадастровий номер
земельної ділянки :10:000:0257),
виданий на ім'я ОСОБА_3; визнати
недійсним запис в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно
(Державному реєстрі земель) щодо права
власності ОСОБА_3 на земельну ділянку
розміром 0,6800 га на території
Малоданилівської селищної ради
Дергачівського району Харківської
області за межами населеного пункту
(кадастровий номер земельної ділянки
:10:000:0257), визнати недійсним
договір купівлі-продажу земельної
ділянки площею 0,6800 га (кадастровий
номер земельної ділянки :10:000:0257)
від 20.09.2010 року, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4; визнати недійсним запис в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно (Державному реєстрі
земель) щодо права власності ОСОБА_4 на
земельну ділянку площею 0,6800 га на
території Малоданилівської селищної
ради за межами населеного пункту
(кадастровий номер земельної ділянки
:10:000:0257); зобов`язати державного
кадастрового реєстратора
Реєстраційної служби Дергачівського
районного управління юстиції
скасувати в Державному земельному
кадастрі державну реєстрацію права
власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо
земельної ділянки на території
Малоданилівської селищної ради за
межами населеного пункту (кадастровий
номер земельної ділянки :10:000:0257).
При цьому позов прокурора підтримав,
вважав, що наданням земельної ділянки
ОСОБА_3 площею 0,6800 га на території
Малоданилівської селищної ради за
межами населеного пункту у власність,
яка зараз належить ОСОБА_4, порушені
його права, оскільки ця земельна
ділянка накладається на земельну
ділянку, на розробку проекту
відведення якої розпорядженням
Дергачівської районної державної
адміністрації йому надано дозвіл та
яка належить до земель водного фонду.
Зазначив, що передача ОСОБА_3 вказаної
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства,
видача на підставі цього державного
акту та реєстрація за нею права
власності на вказану земельну ділянку
в Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно вимогам закону не
відповідають та є безпідставними.

Рішенням Дергачівського
районного суду Харківської області від
14 листопада 2013 року у задоволенні
позову прокурора Дергачівського
району Харківської області в інтересах
держави в особі Дергачівської районної
державної адміністрації та позову
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги фермерського господарства по
вирощуванню риби ОСОБА_2 - відмовлено;
заходи забезпечення позову у виді
заборони проводити будь-яким способом
відчуження земельної ділянки розміром
0,6800 га на території Малоданилівської
селищної ради за межами населеного
пункту, кадастровий номер :10:000:0257,
які були вжиті згідно ухвали
Дергачівського районного суду
Харківської області від 20.05.2011 року -
скасовано.

Не погоджуючись з рішенням суду
фермерське господарство по
вирощуванню риби ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просив
рішення суду - скасувати, ухвалити нове
рішення, в якому його позовні вимоги та
прокурора - задовольнити. При цьому
посилався на неповне з`ясування судом
обставин справи, що мають значення для
справи; на недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; на
невідповідність висновків суду
обставинам справи; на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Вважав, що суд першої інстанції не
надав належної оцінки доказам у справі,
не звернув увагу на те, що ОСОБА_3 набула
право власності на спірну земельну
ділянку всупереч встановленому
порядку, що розпорядження
Дергачівської районної державної
адміністрації, на підставі якого
надавалася ОСОБА_3 земельна ділянка,
скасовано, що рішення про зміну
цільового призначення земельної
ділянки переданої у власність ОСОБА_3 у
встановленому законом порядку не
приймалося, що висновок судової
будівельно - технічної експертизи є
необ'єктивним, суперечливим, що експерт
не відповів на питання про
місцезнаходження спірної земельної
ділянки.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, вислухавши пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає за необхідне апеляційну
скаргу - відхилити, рішення суду -
залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову
прокурору Дергачівського району
Харківської області в інтересах
держави в особі Дергачівської районної
державної адміністрації та ОСОБА_2, суд
першої інстанції, з висновком якого
погоджується судова колегія,
обгрунтовано виходив з того, що доказів
того, що земельну ділянку отримано
ОСОБА_3 неправомірно, а договір купівлі
- продажу земельної ділянки укладено з
порушенням вимог діючого
законодавства позивачами не надано.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожна фізична та
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальним принципами міжнародного
права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу
до Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод є попередження
свавільного захоплення власності,
конфіскації, експропріації та інших
порушень безперешкодного користування
своїм майном. При цьому в своїх
рішенням Європейський суд з прав
людини постійно вказує на необхідність
дотримання справедливої рівноваги між
інтересами суспільства та
необхідністю дотримання
фундаментальних прав окремої людини
(наприклад, рішення у справі «Спорронг
і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня
1982 року, «Новоселецький проти України»
від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти
України» від 1 червня 2006 року).
Необхідність забезпечення такої
рівноваги відображено в структурі
статті 1. Зокрема, необхідно щоб була
дотримана обґрунтована пропорційність
між застосованими заходами та
переслідуваною метою, якої намагаються
досягти шляхом позбавлення особи її
власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено
її власності лише в інтересах
суспільства, на умовах, передбачених
законом і загальним принципами
міжнародного права, а при вирішенні
питання про можливість позбавлення
особи власності мусить бути дотримано
справедливої рівноваги між інтересами
суспільства та правами власника.

Також Європейський суд з прав людини у
своїй практиці зауважує, що при
визначенні суспільних інтересів
завдяки безпосередньому знанню
суспільства та його потреб національні
органи мають певну свободу розсуду,
оскільки вони першими виявляють
проблеми, які можуть виправдовувати
позбавлення власності в інтересах
суспільства та знаходять засоби для їх
вирішення (наприклад, рішення у справах
«Хендісайд проти Сполученого
Королівства» від 7 грудня 1976 року,
«Джеймс та інші проти Сполученого
Королівства» від 21 січня 1986 року).

Отже, створена Конвенцією система
захисту покладає саме на національні
органи влади обов'язок визначальної
оцінки щодо існування проблеми
суспільного значення, яка виправдовує
як заходи позбавлення права власності,
так і необхідність запровадження
заходів з усунення несправедливості.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що на підставі
розпорядження Дергачівської районної
державної адміністрації № 348 від 22
березня 2010 року ОСОБА_3 передано
безоплатно у власність земельну
ділянку площею 0,6800 га, в тому числі
ріллі - 0,6800 га для ведення особистого
селянського господарства на території
Малоданилівської селищної ради
Дергачівського району Харківської
області за межами населеного пункту, а
29 червня 2010 року їй видано державний
акт на право власності на вказану
земельну ділянку, власником якої за
договором купівлі - продажу від 20
вересня 2010 року стала ОСОБА_4 Із
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку для ведення
особистого селянського господарства
на території Малоданилівської
селищної ради Дергачівського району
Харківської області за межами
населеного пункту, із технічного
завдання на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
для ведення особистого селянського
господарства на території
Малоданилівської селищної ради
Дергачівського району Харківської
області за межами населеного пункту
від 11.12.2009 року, із довідки та висновку
Управління Держкомзему у
Дергачівському районі Харківської
області, із висновку відділу
містобудування та архітектури
Дергачівської районної державної
адміністрації від 16.12.2009 року
вбачається, що вказана земельна
ділянка розташована за межами
населеного пункту на території
Малоданилівської селищної ради
Дергачівського району Харківської
області, межує з землями
Малоданилівської селищної ради та
земельною ділянкою С(Ф)Г «ОСОБА_4»,
загальна площа якої складає 0,6800 га,
межа якої погоджена з суміжними
землекористувачами, надається для
ведення особистого селянського
господарства та вказані органи не
заперечують проти надання земельної
ділянки у приватну власність ОСОБА_3 За
протестом прокурора Дергачівського
району Харківської області
розпорядженням першого заступника
голови Дергачівської районної
державної адміністрації від 05 січня 2011
року вищевказане розпорядження голови
районної державної адміністрації
скасовано.

Порядок припинення прав на землю
регулюється главою 22 ЗК України.

Орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування має право
прийняти рішення про припинення права
власності на земельну ділянку чи права
користування нею лише в порядку, з
підстав і за умов, передбачених ст.ст. 140
- 149 ЗК України.

Перелік підстав припинення права
власності на земельну ділянку
визначений ст. 140 ЗК України в редакції,
яка діяла на час виникнення спірних
відносин. Так, підставами припинення
права власності на земельну ділянку є:
добровільна відмова власника від права
на земельну ділянку; смерть власника
земельної ділянки за відсутності
спадкоємця; відчуження земельної
ділянки за рішенням власника;
звернення стягнення на земельну
ділянку на вимогу кредитора;
відчуження земельної ділянки з мотивів
суспільної необхідності та для
суспільних потреб; конфіскація за
рішенням суду; не відчуження земельної
ділянки іноземними особами та особами
без громадянства у встановлений строк
у випадках, визначених цим Кодексом.
Указаний перелік є вичерпний. Отже,
такої підстави припинення права
власності на земельну ділянку, як
визнання державного акту на право
власності на земельну ділянку
недійсним ЗК України не передбачено.
Подібну позицію висловив Верховний Суд
України в постанові від 12.09.2012 року та
Пленум Верховного Суду України в
абзаці 2 пункту 8 постанови від 16 квітня
2004 року № 7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» (у редакції
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 19 березня 2010 року № 2),
згідно з яким при вирішенні в судовому
порядку питання про недійсність
документів, виданих на підставі
переглянутого рішення органу
виконавчої влади чи місцевого
самоврядування про скасування свого
рішення, за яким земельна ділянка була
неправомірно одержана у власність чи
користування, слід враховувати Рішення
Конституційного Суду України від 16
квітня 2009 року № 7-рп (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування), відповідно до пункту 5
мотивувальної частини якого органи
місцевого самоврядування не можуть
скасовувати свої попередні рішення,
вносити до них зміни, якщо відповідно
до приписів цих рішень виникли
правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.

Поняття, зміст права власності на землю
та підстави його набуття зазначено в
нормах ст. ст. 78, 81, 116 ЗК України.

За змістом ст. 116 ЗК України, яка діяла
на час виникнення спірних відносин,
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особи здійснюється шляхом
передачі земельних ділянок у власність
або надання їх у користування. Право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом та
виникає з моменту державної реєстрації
цих прав.

Отже, рішення органу виконавчої влади
чи місцевого самоврядування про
передачу у власність земельної ділянки
є необхідною умовою виникнення права
власності на земельну ділянку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те,
що право власності має абсолютний
характер та є непорушним. Забезпечуючи
усім власникам рівні умови здійснення
своїх прав, держава гарантує власнику
захист від порушень його права
власності з боку будь - яких осіб.

Рівність умов захисту прав власності
на землю випливає з норм ст. ст. 21, 55
Конституції України та ст. 152 ЗК
України.

Згідно зі ст. 152 ЗК України, яка діяла на
час виникнення спірних відносин,
захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом визнання прав, відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав,
визнання угоди недійсною, визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування, відшкодування
заподіяних збитків, застосування
інших, передбачених законом, способів.

У вказаній справі право власності на
земельну ділянку набуте ОСОБА_3 на
підставі розпорядження Дергачівської
районної державної адміністрації № 348
від 22 березня 2010 року № 348 «Про передачу
земельної ділянки у власність для
ведення особистого селянського
господарства ОСОБА_3» за її заявою для
ведення особистого селянського
господарства на території
Малоданилівської селищної ради за
межами населеного пункту. Це право
посвідчене державним актом і є
похідним від рішення відповідного
органу виконавчої влади чи місцевого
самоврядування про передачу у
власність земельної ділянки, яке в
судовому порядку не оскаржувалося.
Таким чином, за змістом ст. 152 ЗК
України, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин, визнання
недійсним державного акта на право
власності на землю як самого по собі
правовстановлюючого документа, не
передбачено зазначеною нормою. Вимога
захисту порушених прав власника на
землю реалізується зацікавленою
особою шляхом звернення до суду з
вимогою про визнання відповідного
рішення органу виконавчої влади чи
місцевого самоврядування про передачу
у власність земельної ділянки
недійсним, тому посилання ОСОБА_2 та
його представників на те, що оскільки
державний акт на право постійного
користування землею, на підставі якого
видано розпорядження про надання
ОСОБА_3 спірної ділянки, оформлено на
ОСОБА_5, що ОСОБА_3 протягом 1999 - 2000 року
земельна ділянка у постійне
користування не надавалася, що
розпорядження Дергачівської районної
державної адміністрації, на підставі
якого надавалася ОСОБА_3 земельна
ділянка, скасовано, додатковому
скасуванню в судовому порядку не
підлягає, тому необхідно визнати
державний акт на право власності на
земельну ділянку недійсним, судовою
колегією не приймаються, так як не
ґрунтуються на вимогах закону. При
цьому судова колегія зазначає, що
відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Оскільки
вимоги щодо визнання незаконним та
скасування розпорядження ані прокурор,
ані ОСОБА_2 не заявляли, тому такі
вимоги не можуть бути предметом
розгляду і у суді апеляційної
інстанції.

При цьому судова колегія звертає увагу
на те, що саме в цьому розпорядженні
зазначено що державний акт на право
постійного користування серія ХР №
10-00-014831, на який посилаються ОСОБА_2 та
його представники втратив чинність з
22.03.2010 року, тому як доказ відповідно до
ст. ст. 58, 59 ЦПК України для визнання
державного акту недійсним не може бути
прийнятий. Крім того, як зазначено
прокурором у ОСОБА_5 у постійному
користуванні знаходилася земельна
ділянка площею 0,12 га за адресою:
Малоданилівська селищна Рада в районі
с. Зайченки ділянка НОМЕР_1 для ведення
особистого підсобного господарства на
підставі рішення Малоданилівської
селищної ради народних депутатів
Дергачівського району Харківської
області, зареєстрованого в Книзі
записів державних актів на право
постійного користування землею за №
1867, яка межувала з землями ОСОБА_7,
Малоданилівською селищною радою,
землями ОСОБА_8 та землями ОСОБА_9, а у
ОСОБА_3 - земельна ділянка площею 0,6800 га
для ведення особистого селянського
господарства, яка знаходиться за
межами населеного пункту на території
Малоданилівської селищної ради
Дергачівського району Харківської
області, межує з землями
Малоданилівської селищної ради та
земельною ділянкою С(Ф)Г «ОСОБА_4, тому
вважати, що мова йде про ті самі
земельні ділянки підстав немає.

За таких обставин рішення суду в
частині відмови в задоволенні вимог
прокурора та ОСОБА_2 щодо визнання
недійсним державного акту серія ЯЛ №
181502 від 29.06.2010 року на право власності
на земельну ділянку площею 0,6800 га на
території Малоданилівської селищної
ради Дергачівського району
Харківської області за межами
населеного пункту (кадастровий номер
земельної ділянки :10:000:0257),
виданий на ім'я ОСОБА_3; визнання
недійсним запису в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно
(Державному реєстрі земель) щодо права
власності ОСОБА_3 на земельну ділянку
розміром 0,6800 га на території
Малоданилівської селищної ради
Дергачівського району Харківської
області за межами населеного пункту
(кадастровий номер земельної ділянки
:10:000:0257 ухвалено з додержанням
норм права.

Правові позиції ВС України, на які
посилаються ОСОБА_2 та його
представники, не можуть бути
застосовані до даної справи, оскільки
стосуються визнання державного акту
недійсним окремо від визнання
незаконним розпорядження та його
скасування або у разі відсутності
взагалі рішення органу місцевого
самоврядування, органу виконавчої
влади, або у разі його видачі органом,
який не мав на це законних повноважень,
або у разі його скасування судом.

Як вбачається з матеріалів справи
розпорядження Дергачівської районної
державної адміністрації № 348 від 22
березня 2010 року в судовому порядку не
скасовано, є чинним, видано органом,
який мав на це право, порядок набуття
права власності не порушено.

Доводи ОСОБА_2 та його представників
стосовно того, що оскарженим державним
актом порушено права ОСОБА_2 судовою
колегією також не приймаються,
оскільки як вбачається з матеріалів
справи ОСОБА_2 на підставі Державного
акту на право постійного користування
землею серія ХР - 10-00-003262 від 27.06.1997 року
користується земельною ділянкою
площею 60.61 га в межах згідно з планом
землекористування для ведення
фермерського господарства згідно
рішення Дергачівської районної Ради
народних депутатів від 20.08.1991 року № 208.
Проте, як вбачається з змісту ч. 2 ст. 92
ЗК України, який діяв на час
виготовлення зазначеного акту право
постійного користування земельною
ділянкою із земель державної та
комунальної власності набували тільки
підприємства, установи та організації,
що належали до державної та
комунальної власності.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
пояснив, що ця земельна ділянка не має
ніякого відношення до цього спору,
оскільки знаходиться за його ставками.

Актом обстеження від 19.08.2009 року
підтверджено, що геодезичні межові
знаки передавалися на зберігання
фермерському господарству ОСОБА_2 для
рибогосподарських потреб тільки
орендованої ним земельної ділянки.

Із висновку державної експертизи
землевпорядної документації від 28.09.2007
року № 2121 вбачається, що даним проектом
запропоновано відвести фермерському
господарству ОСОБА_2 для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва земельну ділянку
загальною площею 1,5432 га пасовищ в
оренду та також запропоновано уточнити
вид угідь, за рахунок яких відводиться
земельна ділянка, проставити умовні
позначення пасовищ, вказати термін дії.

Із акту обстеження земельних ділянок
фермерських господарств ОСОБА_4, ОСОБА_2
та земель, прилеглих до водоймищ, які
знаходяться на території
Малоданилівської селищної ради
вбачається, що земельна ділянка, на яку
претендує голова фермерського
господарства ОСОБА_2 для оформлення її
в оренду знаходиться між фермерським
господарством ОСОБА_4, земельною
ділянкою ОСОБА_10, яка належить їй на
праві приватної власності та
фермерським господарством ОСОБА_2 та
представляє собою частину прибережної
смуги, яка перекриває дорогу на дамбу
між ставками, які знаходяться в
користуванні фермерського
господарства «ОСОБА_4» та фермерського
господарства ОСОБА_2 та перекриває
заїзд до фермерського господарства
«ОСОБА_4». Ця земельна ділянка не може
бути передана фермерському
господарству ОСОБА_2 в оренду, оскільки
є земельною ділянкою загального
користування. ОСОБА_2 запропоновано
внести зміни в розпорядження голови
Дергачівської районної державної
адміністрації № 706 від 03.10.2006 року «Про
надання ОСОБА_2 дозволу на розробку
проекту відведення земельної ділянки
водного фонду фермерському
господарству по вирощуванню риби»,
тобто в п.1 внести зміни щодо площі
земельної ділянки та внести відповідні
зміни до проекту землеустрою. Із
відповіді Управління Держкомзему у
Дергачівському районі Харківської
області від 13.10.2010 року вбачається, що
Управління Держкомзему у
Дергачівському районі Харківської
області тимчасово утрималося у
затвердженні проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
загальною площею 1,5432 га на території
Малоданилівської селищної ради за
межами населеного пункту для
рибогосподарських потреб та наданні її
в оренду, оскільки відсутнє погодження
меж земельної ділянки з суміжними
власниками та землекористувачами,
анульована відмітка про приймання
обмінного файлу по земельній ділянці з
кадастровим номером :10:000:0059,
відсутнє волевиявлення ОСОБА_2
стосовно строку дії договору оренди.

Кадастрова зйомка, виготовлена ПП
«Перспектива - земля», на яку
посилаються ОСОБА_2 та його
представники, як доказ судовою
колегією не приймаються, оскільки її
виготовлено як окремо взяту земельну
ділянку без суміжних з нею земельних
ділянок, де зазначено, що площа
земельної ділянки фермерського
господарства ОСОБА_2 в межах огорожі
0,1769 га і з нього не зрозуміло, де
знаходиться ця земельна ділянка, яке її
цільове призначення і кому вона
належить. Матеріали справи не свідчать
про те, що земельна ділянка з такою
площею надавалася ОСОБА_2

Посилання ОСОБА_2 та його представників
на судові рішення іншої юрисдикції як
на порушення його права, пов'язаного з
отриманням державного акта ОСОБА_3,
судовою колегією не можуть бути взяті
до уваги, оскільки стосуються
правовідносин, які виникли між
фермерським господарством по
вирощуванню риби ОСОБА_2 та фермерським
господарством «ОСОБА_4» з приводу
надання Дергачівською районною
державною адміністрацією дозволу на
розробку проекту відведення земельної
ділянки - ОСОБА_4 - 19.07.2006 року площею 0,54
га та 25 метрової зони, яка граничить з
фермерським господарством на
території Малоданилівської селищної
ради, а ОСОБА_2 - 03.10.2006 року площею 1,5 га
водного фонду (прибережна смуга) із
земель запасу державної власності без
зміни цільового призначення на
території Малоданилівської селищної
ради за межами населеного пункту.

Таким чином, із наданих планів, схем,
які є в матеріалах справи, не
вбачається, що спірна земельна ділянка
порушує права ОСОБА_2, оскільки у нього
в користуванні знаходиться тільки
земельна ділянка згідно Державного
акту на право постійного користування
землею серія ХР - 10-00-003262 від 27.06.1997 року,
яка не перетинається із спірною
земельною ділянкою. Іншої земельної
ділянки у власності або в оренді у
нього немає, а надання дозволу на
розробку проекту не є
правовстановлюючим документом, а
тільки наміром для його отримання.

Доводи ОСОБА_2 та його представників
стосовно того, що спірна земельна
ділянка є частиною земельної ділянки
водного фонду (прибережна смуга), на яку
надано йому дозвіл на розробку проекту,
тому його позов та позов прокурора
необхідно задовольнити, судовою
колегією також не приймаються з
наступних підстав.

Статтею 59 ЗК України передбачено, що
землі водного фонду можуть перебувати
у державній, комунальній та приватній
власності.

Згідно із ч. 1 ст. 58 ЗК України до земель
водного фонду належать землі, зайняті
морями, річками, озерами,
водосховищами, іншими водними
об'єктами, болотами, а також островами,
не зайнятими лісами; прибережними
захисними смугами вздовж морів, річок
та навколо водойм, крім земель,
зайнятих лісами; гідротехнічними,
іншими водогосподарськими спорудами
та каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них; береговими
смугами водних шляхів.

Частиною 2 ст. 58 ЗК України визначено, що
для створення сприятливого режиму
водних об'єктів уздовж морів, навколо
озер, водосховищ та інших водойм
встановлюються водоохоронні зони,
розміри яких визначаються за проектами
землеустрою.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 60 ЗК України
вздовж річок, морів і навколо озер,
водосховищ та інших водойм з метою
охорони поверхневих водних об'єктів
від забруднення і засмічення та
збереження їх водності у межах
водоохоронних зон виділяються
земельні ділянки під прибережні
захисні смуги. Розмір та межі
прибережної захисної смуги уздовж
морів та навколо морських заток і
лиманів встановлюються за проектами
землеустрою, а в межах населених
пунктів - з урахуванням містобудівної
документації.

Згідно із ст. 88 Водного кодексу України
в редакції, яка чинна на час виникнення
спірних правовідносин у власність
спірної земельної ділянки з метою
охорони поверхневих водних об'єктів
від забруднення і засмічення та
збереження їх водності вздовж річок,
морів і навколо озер, водосховищ та
інших водойм в межах водоохоронних зон
виділяються земельні ділянки під
прибережні захисні смуги. Прибережні
захисні смуги встановлюються по обидва
береги річок та навколо водойм уздовж
урізу води (у меженний період) шириною:
для малих річок, струмків і потічків, а
також ставків площею менше 3 гектарів -
25 метрів; для середніх річок,
водосховищ на них, водойм, а також
ставків площею понад 3 гектари - 50
метрів; для великих річок, водосховищ
на них та озер - 100 метрів. Якщо крутизна
схилів перевищує три градуси,
мінімальна ширина прибрежної захисної
смуги подвоюється. У межах існуючих
населених пунктів прибережна захисна
смуга встановлюється з урахуванням
конкретних умов, що склалися.

Відповідно до ч. 5 ст. 87 Водного кодексу
України зовнішні межі водоохоронних
зон визначаються за спеціально
розробленими проектами. Порядок
визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режим ведення
господарської діяльності в них
встановлюються Кабінетом Міністрів
України (ч.6 ст. 87 Водного кодексу
України).

Постановою Кабінету Міністрів України
від 8 травня 1996 року № 486 затверджено
Порядок визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них, яким
визначенено, що цей Порядок встановлює
єдиний правовий механізм визначення
розмірів і меж водоохронних зон та
режим ведення господарської
діяльності в них. У межах водоохоронних
зон виділяються землі прибережних
захисних смуг та смуги відведення з
особливим режимом їх використання
відповідно до статей 88 - 91 Водного
кодексу України. Розміри і межі
водоохоронних зон визначаються
проектом на основі нормативно -
технічної документації.

Згідно з п.п.1,5 Порядку розміри і межі
водоохоронних зон визначаються
проектом на основі нормативно -
технічної документації Проекти цих зон
розробляються на замовлення фізичних
та юридичних осіб, узгоджуються з
власниками землі, землекористувачами,
Мінприроди, Держводагенством та
територіальними органами
Держземагенства і затверджуються
відповідними місцевими органами
виконавчої влади або виконавчими
комітетами рад.

За змістом пунктів 4,5 Порядку проекти
водоохоронних зон розробляються на
замовлення органів водного
господарства та інших спеціально
уповноважених органів, узгоджуються з
органами Мінекоресурсів, Держводгоспу,
Держкомзему, власниками землі,
землекористувачами і затверджуються
відповідними місцевими органами
державної виконавчої влади та
виконавчими комітетами Рад.

Пунктом 10 Порядку передбачено, що на
землях міст і селищ міського типу
розмір водоохоронної зони, як і
прибережної захисної смуги,
встановлюється відповідно до існуючих
на час встановлення водоохоронної зони
конкретних умов забудови.

Враховуючи принцип допустимості
засобів доказування, допустимим
засобом доказування наявності
водоохоронної зони та/або прибережної
захисної смуги, в якості складової
водоохоронної зони, має бути проект
встановлення водоохоронної зони
(прибережної захисної смуги), або
кадастровий план земельної ділянки, на
якій відображено таку зону (смугу) або
містобудівна документація, яка
передбачає зазначене вище.

Статтею 87 Водного кодексу України
визначено, що контроль за створенням
водоохоронних зон прибережних
захисних смуг, а також за додержанням
режиму використання їх територій
покладено на місцеві органи державної
виконавчої влади, виконавчі комітети
рад, органи охорони навколишнього
природного середовища. Проекти цих зон
розробляються на замовлення органів
водного господарства та інших
спеціально уповноважених організацій
за рахунок різних джерел фінансування,
узгоджуються з органами охорони
навколишнього природного середовища,
використання земельних ресурсів,
власниками землі, землекористувачами
та затверджуються відповідними
місцевими органами державної
виконавчої влади та виконавчими
комітетами рад. Межі земельних ділянок,
на які розповсюджуються права будь -
яких фізичних чи юридичних осіб або
органів місцевого самоврядування, у
тому числі, зони спеціальних обмежень
щодо використання земель, повинні бути
визначені у відповідності до існуючих
вимог. За відсутності встановлених меж
земельних ділянок спеціального
обмеження (меж прибережних захисних
смуг) порушення або перетин таких меж є
неможливим.

Відповідно до ч. 7 ст. 87 Водного кодексу
України саме виконавчі комітети
місцевих рад зобов'язані доводи до
відома населення, всіх заінтересованих
організацій рішення щодо меж
водоохоронних зон і прибережних смуг, а
також водоохоронного режиму, який діє
на цих територіях.

Отже, фактичні розміри і межі
прибережних смуг існують не в силу їх
законодавчого закріплення, а для
визначення, встановлення та
закріплення меж прибережної захисної
смуги, та як наслідок віднесення цієї
території до земель водного фонду,
законодавством передбачений
відповідний порядок, який полягає у
розробці відповідного проекту та
виділення на його підставі земель
водоохоронних зон та прибережних
захисних смуг.

Матеріали справи не містять належних
та допустимих доказів того, що на дату
прийняття вказаного розпорядження
щодо передання безоплатно ОСОБА_3 у
власність земельної ділянки загальною
площею 0,6800 га на території
Малоданилівської селищної ради за
межами населеного пункту були
визначені розмір та межі водоохоронної
зони з прибережною захисною смугою.

Так, із технічного звіту ТОВ
«Харківські геоінформаційні системи»,
на який посилається прокурор та ОСОБА_2
не вбачається, що зазначені виміри
стосуються саме земельної ділянки
ОСОБА_3 Показання свідка ОСОБА_11 про те,
що земельна ділянка ОСОБА_3 входить до
земель водного фонду, який як
вбачається з журналу судового
засідання суду першої інстанції не
зміг навіть відповісти на питання
стосовно розбіжностей щодо куту нахилу
земельної ділянки, на які посилаються
ОСОБА_2 та його представники не можуть
бути відповідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК
України належними та допустимими
доказами.

Із звіту по топогеодезичній зйомці та
визначенню кута нахилу земельної
ділянки, що розташована на території
Малоданилівської селищної ради
Дергачівського району Харківської
області за межами населеного пункту із
схемами, каталогом координат та
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, які
посвідчують право власності на
земельну ділянку для ведення
особистого селянського господарства
на території Малоданилівської
селищної ради Дергачівського району
Харківської області за межами
населеного пункту від 11.12.2009 року із
ситуаційною схемою, викопіюванням з
картографічних матеріалів,
експлікацією, планом встановлених меж,
з координатами точок повороту та
обчислення площі ділянки вбачається,
що кут нахилу земельної ділянки, що
розташована за адресою: Харківська
область Дергачівський район
Малоданилівська селищна рада, яку
надано ОСОБА_3 у приватну власність, не
перевищує 3%; середній показник складає
2,93%, тобто вона не відноситься до земель
водного фонду.

Із висновку судової будівельно -
технічної експертизи № 2441 від 28.08.2013
року, яка проведена Харківським
науково - дослідним інститутом судових
експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса
та допиту судового експерта в суді
апеляційної інстанції ОСОБА_13, який
усунув суперечності, що виникли під час
розгляду справи в суді апеляційної
інстанції, вбачається, що спірна
земельна ділянка не знаходиться на
землях водного фонду (прибережна смуга)
та на землях фермерського господарства
ОСОБА_2

Твердження ОСОБА_2 та його
представників стосовно того, що
висновок судової будівельно -
технічної експертизи № 2441 від 28.08.2013
року не є достовірним доказом, оскільки
не є докладним описом, не грунтується
на будь - яких спеціальних знаннях та
проведених експертом дослідженнях,
суперечать матеріалам справи, судовою
колегією не приймаються, оскільки його
проведено на підставі тих документів,
які надано судовому експерту для
дослідження за його неодноразовими
клопотаннями протягом тривалого часу,
починаючи з грудня 2011 року. Інших
документів, як пояснили у судовому
засіданні в апеляційній інстанції
сторони при допиті судового експерта,
вони не можуть надати, що було
підставою для відмови в задоволенні
клопотання представника ОСОБА_2 про
проведення одночасно повторної
судової будівельно - технічної
експертизи та додаткової судової
будівельно - технічної експертизи.
Клопотань щодо проведення інших
експертиз заявлено не було.

Згідно з ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК України одним
із способів захисту порушеного права є
визнання недійсним правочину,
укладеного з недодержанням вимог,
встановлених ч. 1-3,5, 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Статтею 203 ЦК України зокрема
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановлений
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 131 ЗК України, який діяв на час
виникнення спірних правовідносин
передбачено підстави набуття права
власності на земельні ділянки на
підставі інших цивільно - правових
угод. В якій зокрема зазначено, що
громадяни мають право набувати у
власність земельні ділянки на підставі
міни, ренти, дарування, успадкування та
інших цивільно - правових угод.
Укладення таких угод здійснюється
відповідно до ЦК України (гл. 54 ЦК) з
урахуванням вимог цього Кодексу,
зокрема ст. 132 ЗК України.

Так, статтею 132 ЗК України передбачено,
що угоди про перехід права власності на
земельні ділянки укладаються в
письмовій формі та нотаріально
посвідчуються. Угоди повинні містити:
назву сторін (прізвище, ім'я та по
батькові громадянина, назва юридичної
особи); вид угоди; предмет угоди
(земельна ділянка з визначенням місця
розташування, площі, цільового
призначення, складу угідь, правового
режиму тощо); документ, що підтверджує
право власності на земельну ділянку;
відомості про відсутність заборон на
відчуження земельної ділянки;
відомості про відсутність або
наявність обмежень щодо використання
земельної ділянки за цільовим
призначенням (застава, оренда,
сервітути тощо); договірну ціну, права і
обов'язки сторін, кадастровий номер
земельної ділянки, момент переходу
права власності на земельну ділянку.
Додатком до угоди, за якою
здійснюється відчуження земельної
ділянки приватної власності, є
державний акт на право власності на
земельну ділянку, що відчужується .
Угоди про перехід права власності на
земельну ділянку підлягають
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи
20.09.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
укладено договір купівлі - продажу
спірної земельної ділянки. У вказаному
договорі зазначено сторони, вид угоди,
предмет угоди (земельна ділянка площею
0,6800 га, що знаходиться на території
Малоданилівської селищної ради
Дергачівського району Харківської
області за межами населеного пункту,
цільове призначення - для ведення
особистого селянського господарства).
В договорі зазначено, що вказана
земельна ділянка належить ОСОБА_3 на
підставі Державного акту на право
власності на землю від 29.06.2010 року, який
видано на підставі розпорядження
Дергачівської районної державної
адміністрації Харківської області від
22.03.2010 року, кадастровий номер
земельної ділянки :10:000:0257. Продаж
здійснено за суму 43928,00 грн. відповідно
до експертної оцінки земельної
ділянки. Відсутність обмежень
(обтяжень) земельної ділянки
підтверджується відповідним витягом з
бази даних автоматизованої системи
ведення державного земельного
кадастру, виданим Дергачівським
районним відділом реєстрації
Харківської регіональної філії ДП
«Центр державного земельного кадастру
від 09.09.2010 року. Зазначено права та
обов'язки сторін, виникнення права
власності з моменту державної
реєстрації цих прав. Договір
нотаріально посвідчено та
зареєстровано в реєстрі за № 3899.

З огляду на вищевикладене судова
колегія зазначає, що укладаючи договір
купівлі - продажу спірної земельної
ділянки вимоги діючого законодавства
сторонами не порушено, тому рішення
суду в частині відмови в задоволенні
вимог прокурора та ОСОБА_2 щодо
визнання недійсним договору
купівлі-продажу зазначеної земельної
ділянки, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
від 20.09.2010 року, зобов`язання
реєстраційної служби Дергачівського
районного управління юстиції визнати
недійсним запис в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно
(Державному реєстрі земель) щодо права
власності ОСОБА_4 на земельну ділянку
площею 0,6800 га на території
Малоданилівської селищної ради за
межами населеного пункту (кадастровий
номер земельної ділянки :10:000:0257), в
частині витребування з чужого
незаконного володіння земельної
ділянки площею 0,6800 га на території
Малоданилівської селищної ради
Дергачівського району Харківської
області за межами населеного пункту
(кадастровий номер земельної ділянки
:10:000:0257), виданий на ім'я ОСОБА_3,
зобов`язання ОСОБА_4 звільнити та
привести у придатний для використання
стан земельну ділянку площею 0,6800 га на
території Малоданилівської селищної
ради за межами населеного пункту
(кадастровий номер земельної ділянки
:10:000:0257) та повернення зазначеної
земельної ділянки за належністю
Дергачівській районній державній
адміністрації; зобов`язання державного
кадастрового реєстратора відділу
Держземагенства у Дергачівському
районі Харківської області скасувати
запис у поземельній книзі за ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 щодо земельної ділянки на
території Малоданилівської селищної
ради за межами населеного пункту
(кадастровий номер земельної ділянки
:10:000:0257) та в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_2 в частині
зобов`язання державного кадастрового
реєстратора Реєстраційної служби
Дергачівського районного управління
юстиції скасувати в Державному
земельному кадастрі державну
реєстрацію прав власності за ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 щодо земельної ділянки на
території Малоданилівської селищної
ради за межами населеного пункту
(кадастровий номер земельної ділянки
:10:000:0257). є обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення, з додержанням вимог
ст. ст. 213 - 215 ЦПК України суд першої
інстанції, дослідивши обставини справи
повно, надавши доказам належну оцінку,
дійшов обґрунтованого висновку щодо
відмови в задоволенні позову прокурору
та ОСОБА_2 за його недоведеністю.
Підстав для його зміни або скасування
не вбачається. Доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1.ч. 1 ст. 307, ст. 308,
ст. 313, п. 1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу голови фермерського
господарства по вирощуванню риби
ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду
Харківської області від 14 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: