Провадження №2/761/51/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 лютого 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Голік Н.О.,

при секретарі: Нечипорук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:
Головне управління юстиції в м. Києві,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про витребування майна з
чужого незаконного володіння та
визнання недійсним договору,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 звернулася з позовом до ОСОБА_2
про витребування майна з чужого
незаконного володіння та визнання
права власності.

ОСОБА_7 вказала, що вона є власником
квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва
про право власності на житло, виданого
26 лютого 1993 року відділом приватизації
державної адміністрації
Шевченківського району міста Києва,
яке зареєстроване в БТІ м. Києва, про що
зроблено запис за №2301. В 1994 році ОСОБА_7
через агентство нерухомості «Сервіс-К»
здала в оренду свою квартиру ОСОБА_8.
Після прохання звільнити квартиру та
повернути ключі, ОСОБА_8 зник та ключі
від спірної квартири не повернув, через
що позивач була змушена змінити двері
та замки в квартирі. Через деякий час,
від сусідів ОСОБА_7 стало відомо про те,
що приходив покупець на її квартиру -
ОСОБА_2. На початку 2008 року ОСОБА_7
зателефонував чоловік і повідомив про
те, що у нього є документ на її квартиру,
який надає йому право розпорядитися
нею, в зв'язку з чим, 07.02.2008 року, ОСОБА_7
звернулась до приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 з проханням накласти
арешт на АДРЕСА_1, та приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 07.02.2008 року
було накладено тимчасове застереження
на спірну квартиру. 17.10.2011 року ОСОБА_7
від працівників КП «ЖЕК «Покровська»
дізналась про те, що до ЖЕКу надано
договір купівлі-продажу квартири від 16
серпня 1994 року, згідно з яким ОСОБА_2
придбав у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1.
Також ОСОБА_7 17.10.2011 року дізналась, що
право власності ОСОБА_5 на спірну
квартиру виникло на підставі договору
купівлі-продажу від 10 серпня 1994 року,
укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7,
інтереси якої представляв ОСОБА_6 на
підставі довіреності від 14 липня 1994
року, посвідченої державним нотаріусом
Шостої Київської державної
нотаріальної контори Прокопенко Н.Ф.,
зареєстровано в реєстрі за № 2-479.
ОСОБА_7 зазначала, що довіреності на
ім'я ОСОБА_6 ніколи не видавала, а
оригінал свідоцтва на право власності
на спірну квартиру знаходиться у неї на
руках, в зв'язку з чим ОСОБА_7 звернулась
до суду за захистом свого порушеного
права, посилаючись на ч. 1 ст. 388, 392 ЦК
України просила визнати за нею право
власності на квартиру АДРЕСА_1 та
витребувати у ОСОБА_2 нерухоме майно, а
саме квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 11.04.2012 р. залучено до
участі у справі у якості
співвідповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року позивач ОСОБА_7
померла, що підтверджується свідоцтвом
про смерть (а.с.13 том 2) та Ухвалою
Шевченківського районного суду м.
Києва від 08.11.2012 р. залучено до участі у
справі правонаступника позивача
ОСОБА_7 - ОСОБА_1 (а.с. 61 том 2). Також під
час розгляду справи судом було
залучено в якості третьої особи, що не
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору, Головне управління юстиції в м.
Києві.

ОСОБА_1, як правонаступник ОСОБА_7,
просила, з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог та заяви про
зміну підстав позову, визнати
недійсним договір від 10.08.1994 р.,
посвідчений держаним нотаріусом
Третьої Київської державної
нотаріальної контори Коваль О.Г.,
зареєстрований в реєстрі за №7с-248
укладений між ОСОБА_7, від імені якої
діяв ОСОБА_6 на підставі доручення від
14.07.1994 р., та ОСОБА_5; витребувати з
чужого незаконного володіння ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_1.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує
тим, що ОСОБА_7 їй заповіла квартиру
АДРЕСА_1 і речі домашньої обстановки та
домашнього вжитку на підставі
заповіту, посвідченого державним
нотаріусом Третьої Київської
державної нотаріальної контори
Орловською О.Е., зареєстрований у
реєстрі за №4С-523. Вказала, що спірна
квартира, що входить до складу спадщини
померлої ОСОБА_7 належить ОСОБА_1 як
спадкоємцю за заповітом, з часу
відкриття спадщини, тобто з
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та вибула з володіння
ОСОБА_7 не з її волі, оскільки ОСОБА_6 не
мав права відчужувати спірну квартиру
ОСОБА_5, що підтверджується відповіддю
Шостої державної нотаріальної контори
від 27.03.2012 року №1062/02-16 (а.с.246), висновком
експерта НДЕКЦ №971 від 26.10.2012 року,
висновком експерта НДЕКЦ №970 від 25.10.2012
року, висновком експерта Київського
НДІСЕ, якими встановлено, що підпис від
імені ОСОБА_7 в довіреності від 14.07.1994
року виконаний не ОСОБА_7, а іншою
особою; відтиск печатки в довіреності
від 14.07.1994 року було нанесено способом
високого друку за допомогою кліше; та
відтиск печатки в довіреності від
14.07.1994 року не відповідає зразкам
відтисків круглої печатки Шостої
Київської державної нотаріальної
контори. Отже, квартира АДРЕСА_1 вибула
з володіння власника ОСОБА_7 не з її
волі незаконним шляхом на підставі
підробленої довіреності.

В судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги
підтримала та просила їх задовольнити,
проти заочного розгляду справи не
заперечувала.

Інші сторони в судове засідання не
з'явилися, повідомлені про дату та час
розгляду справи у відповідності до
вимог чинного законодавства України.

Відповідач ОСОБА_2 В судове засідання
не з'явився, направив суду письмові
пояснення по суті заявлених позовних
вимог та просив суд розглядати справу
за його відсутності, зазначивши, що
власником спірної квартири не
являється, претензій ні до однієї із
сторін не має.

Представник відповідача ОСОБА_3, в
судове засідання не з'явився, в
попередніх судових засіданнях під час
розгляду справи проти позову
заперечував та просив відмовити в його
задоволенні, а також вказав, що
позивачем пропущено строк позовної
давності для звернення до суду.

Третя особа - Головне управління
юстиції в м. Києві направило письмові
пояснення по суті заявлених позовних
вимог, просили розглядати справу у
відсутність їх представників

Вислухавши пояснення представника
ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи,
оцінивши зібрані у справі докази в їх
сукупності, суд дійшов до висновку про
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з
наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
на підставі розпорядження №438 від
25.02.1993 року органу приватизації
Шевченківської районної державної
адміністрації м. Києва «Про
приватизацію квартири АДРЕСА_1» за
заявою ОСОБА_7 була передана їй в
приватну власність (т.1, а.с.30).

Згідно з Розпорядженням органу
приватизації Шевченківської районної
державної адміністрації м. Києва №438
від 25.02.1993 року, Відділом приватизації
державної адміністрації
Шевченківського району міста Києва,
було видано Свідоцтво про право
власності на житло від 26 лютого 1993 року
на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7, та
квартира зареєстрована в БТІ м. Києва
на праві приватної власності на
підставі Свідоцтва про право власності
на житло, про що зроблено запис в
реєстрову книгу за №2301 від 05.03.1993 р. (т.1,
а.с.9).

Між ОСОБА_7 та Управлінням житлового
господарства Шевченківського району
було укладено договір про участь у
витратах на утримання будинку та
прибудинкової території від 29.03.1993 року
та відповідно до копій квитанцій,
наявних в матеріалах справи, ОСОБА_7
несла всі витрати по
житлово-комунальним та іншим послугам
по квартирі АДРЕСА_1 в період з 1994 року
по січень 2012 р. (т.1, а.с.32, 38-153).

Згідно довідки КП «ЖЕК «Покровська»
вих.№1334 від 29.11.2011 року, власником
особового рахунку квартири АДРЕСА_1 є
ОСОБА_7 (т.1, а.с.160).

10 серпня 1994 року між ОСОБА_6, який діяв
на підставі доручення, посвідченого
Шостою Київською державною
нотаріальною конторою, 14.07.1994 року Р2-479
від імені ОСОБА_7, та ОСОБА_5 укладено
договір, посвідчений державним
нотаріусом Третьої Київської
державної нотаріальної контори Коваль
О.Г., зареєстрованого в реєстрі за
№7с.248, згідно умов якого ОСОБА_6, який
діяв від імені ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_5
купила квартиру АДРЕСА_1 (т.1, а.с.237, 241).

16.08.1994 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2
укладено договір, посвідчений
державним нотаріусом Третьої
Київської державної нотаріальної
контори Орловською О.Е., зареєстровано
в реєстрі за №4с-496, згідно умов якого
ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_2 купив
квартиру АДРЕСА_1 (т.1, а.с.196).

17.10.2011 року між ОСОБА_2 (продавець) та
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (покупці) укладено
договір купівлі-продажу частин
квартири, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_13,
зареєстровано в реєстрі за №1282, згідно
умов якого продавець передав у
власність, а покупці прийняли у
власність належну продавцю
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, у таких
частинах: ОСОБА_3 - 2/3 частини та ОСОБА_4 -
1/3 частину квартири (т.1, а.с.190).

Відповідно до листа Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
від 28.10.2011 р. №48514 (И-2011) повідомлено, що
станом на 01.01.1994 р. згідно з даними
Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна -
АДРЕСА_1 на праві власності була
зареєстрована за ОСОБА_7 на підставі
Свідоцтва про право власності на житло,
виданого 26.02.1993 року; далі право
власності на вказану квартиру перейшло
до ОСОБА_5 на підставі договору купівлі
продажу від 10.08.1994 р. та від ОСОБА_5
право власності на вказану квартиру
перейшло до ОСОБА_2 на підставі
Договору купівлі продажу від 16.08.1994 р.
(т. 1, а.с.159).

Згідно листа Шостої державної
нотаріальної контори вих. №1062/01-16 від
27.03.2012 р. повідомлено, що державним
нотаріусом Шостої Київської державної
нотаріальної контори Прокопенко Н.Ф.
14.07.1994 р. за реєстровим №2-479 довіреність
від імені гр. ОСОБА_7 не посвідчувалась
(т. 1, а.с.246).

Відповідно до листа Шевченківського РУ
ГУ МВС в м. Києві №59/вх. 802 від 07.02.2013 року
вказано, що 19.01.2013 року вказана
кримінальна справа №10-31295 внесена до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0000906 за ознаками
кримінального правопорушення
передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (т.2.
а.с.90, 92).

Згідно проведеної почеркознавчої
експертизи, а саме: висновку експерта
Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру ГУ
МВС України в м. Києві №971 від 26.10.2012 р.,
проведеної на підставі постанови про
призначення почеркознавчої експертизи
від 17.10.2012 р. по к/с 10-31295, винесеної
слідчим СВ Шевченківського РУ ГУ МВС
України в м. Києві Федоренко І.М., підпис
від імені ОСОБА_7 в довіреності від 14
липня 1994 року виконаний не гр. ОСОБА_7, а
іншою особою (т.2, а.с.95-100).

Відповідно до проведеної технічної
експертизи документів, а саме: висновку
експерта Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
висновку №970 від 25.10.2012 р., проведеної на
підставі постанови про призначення
експертизи технічного дослідження
документів від 17.10.2012 року по к/с 10-31295,
винесеної слідчим СВ Шевченківського
РУ ГУ МВС України в м. Києві Федоренко
І.М., відтиск печатки в довіреності від
14 липня 1994 року, було нанесено способом
високого друку за допомогою кліше;
відтиск печатки в довіреності від 14
липня 1994 року не відповідає зразкам
відтисків круглої печатки «Шостої
Київської державної нотаріальної
контори» в експериментальних зразках,
що надані в якості порівняльного
матеріалу (т.2, а.с.103-109).

Згідно висновку експерта Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз за результатами проведення
комплексної технічної та
почеркознавчої експертизи документів
№5831/5832/13-33/5833/13-32 від 30.09.2013 року,
проведеної на виконання Ухвали
Шевченківського районного суду м.
Києва від 27.02.2013 року, підпис від імені
ОСОБА_7, розташований в графі «Подпись»
на лицьовій стороні доручення від
14.07.1994 р., посвідченого Шостою Київською
державною нотаріальною конторою,
реєстровий номер 2-479, виконаний не
ОСОБА_7, а іншою особою; відтиск печатки
від імені Шостої Київської державної
нотаріальної контори №7, що міститься у
дорученні від 14.07.1994 року від імені
ОСОБА_7, нанесений не печаткою №7
зазначеної нотаріальної контори,
експериментальні зразки відтисків
якої надані для дослідження, а іншою
печаткою (т.2, а.с.129-133).

Однак, як вбачається з матеріалів
справи та не заперечувалось
представником відповідача ОСОБА_3 в
ході розгляду справи, на даний час
державна реєстрація права власності на
спірну квартиру здійснена за ОСОБА_2

Згідно статті 41 Цивільного кодексу
УРСР (в редакції, що діяв на момент
укладання оспорюваного договору)
угодами визнаються дії громадян і
організацій, спрямовані на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав або обов'язків.

Частиною 1 статті 48 Цивільного кодексу
УРСР (в редакції, що діяв на момент
укладання оспорюваного договору)
передбачено, що недійсною є та угода, що
не відповідає вимогам закону, в тому
числі ущемлює особисті або майнові
права неповнолітніх дітей.

Згідно частини 1 статті 63 Цивільного
кодексу УРСР (в редакції, що діяв на
момент укладання першого договору)
угода, укладена від імені другої особи
особою, не уповноваженою на укладення
угоди або з перевищенням повноважень,
створює, змінює і припиняє цивільні
права і обов'язки для особи, яку
представляють, лише в разі дальшого
схвалення угоди цією особою.

Стаття 64 Цивільного кодексу УРСР (в
редакції, що діяв на момент укладання
першого договору) передбачає, що
довіреністю визнається письмове
уповноваження, яке видається однією
особою іншій особі для представництва
перед третіми особами.

Частина 1 статті 65 Цивільного кодексу
УРСР (в редакції, що діяв на момент
укладання першого договору)
встановлює, що довіреність на
укладення угод, що потребують
нотаріальної форми, а також на вчинення
дій щодо державних, кооперативних та
інших громадських організацій повинна
бути нотаріально посвідчена, за
винятком випадків, передбачених у
цьому Кодексі, та інших випадків, коли
спеціальними правилами допущена інша
форма довіреності.

Оскільки стаття 227 Цивільного кодексу
УРСР (в редакції, що діяв на момент
укладання першого договору)
передбачає, що договір купівлі-продажу
жилого будинку повинен бути
нотаріально посвідчений, якщо хоча б
однією з сторін є громадянин, то і
довіреність на право укладання цього
договору повинна бути нотаріально
посвідчена.

Отже, квартира АДРЕСА_1 вибула з
володіння ОСОБА_7 без її волі, шляхом
продажу її ОСОБА_5 громадянином ОСОБА_6
без достатніх повноважень, на підставі
довіреності від 14.07.1994 року, яку ОСОБА_7
не підписувала та не видавала, відтиск
печатки від імені Шостої Київської
державної нотаріальної контори №7, що
міститься у дорученні від 14.07.1994 року
від імені ОСОБА_7, нанесений не печаткою
№7 зазначеної нотаріальної контори.

Враховуючи вищенаведене, договір
купівлі-продажу від 10 серпня 1994 року, за
умовами якого громадянин ОСОБА_6, який
діяв від імені ОСОБА_7 на підставі
доручення, яке посвідчено Шостою
Київською державною нотаріальною
конторою 14 липня 1994 року, реєстровий
№2-479, продав на користь ОСОБА_5 квартиру
АДРЕСА_1, є недійсним.

Таким чином, послідуючі договори
купівлі-продажу спірної квартири
укладені без достатніх правових
підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_7 померла в м. Києві, що
підтверджується Свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 від 04.05.2012 року, про що в
Книзі реєстрації смертей 04.05.20122 року
зроблено відповідний актовий запис за
№45 (т.2, а.с.13).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою. Часом відкриття спадщини є
день смерті особи або день, з якого вона
оголошується померлою (частина третя
статті 46 цього Кодексу) (ч.ч. 1, 2 ст. 1220
ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття спадщини
(ч.ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК
України спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини. Заява про
прийняття спадщини подається
спадкоємцем особисто.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину. Відсутність свідоцтва про
право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до листа Шостої Київської
державної нотаріальної контори №2703/02-14
від 07.06.2012 р. повідомлено, що 22.05.2012 року
за №304/2012 заведена спадкова справа до
майна ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
року, спадкоємцем якої за заповітом є
сестра померлої ОСОБА_1 (т.2, а.с.5).

Таким чином, спірна квартира, що
входить до складу спадщини померлої
ОСОБА_7, належить правонаступнику
позивача - ОСОБА_1 з часу відкриття
спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому
спірна квартира підлягає витребуванню
на її користь, як єдиного спадкоємця
померлої ОСОБА_7, з чужого незаконного
володіння у ОСОБА_2, за яким спірна
квартира зареєстрована в органах
реєстрації, а отже, який відповідно до
ст. 182 ЦК України, залишається власником
спірної квартири, та у ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
які є власниками квартири на підставі
договору купівлі продажу частин
квартири від 17.10.2011 р., однак реєстрація
права власності на спірну квартиру за
ними, на день винесення рішення не
здійснена.

Цивільним кодексом України в главі 29
передбачені цивільно-правові способи
захисту права власності. Зокрема, норми
ст. ст. 387, 388 ЦК України надають власнику
право витребувати майно із чужого
незаконного володіння або від
добросовісного набувача.

Відповідачі є добросовісними
набувачами, що не заперечується і
представником позивача.

Частина 1 ст. 388 ЦК України передбачає,
що у випадку, якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у разі, якщо
майно: 1) було загублене власником або
особою, якій він передав майно у
володіння; 2) було викрадене у власника
або особи, якій він передав майно у
володіння; 3) вибуло з володіння
власника або особи, якій він передав
майно у володіння, не з їхньої волі
іншим шляхом.

За змістом зазначених правових норм та
відповідно до вимог ст. ст. 214, 307, 316 ЦПК
України підлягають встановленню: чи
вибуло майно з володіння власника або
володіння особи, якій воно було
передане власником у користування, у
силу зазначених обставин, а також чи
придбав набувач це майно за відплатним
договором і чи не знав та не міг знати
він про те, що майно придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати.

Оскільки добросовісне набуття в
розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише
тоді, коли майно придбано не
безпосередньо у власника, а в особи, яка
не мала права відчужувати це майно,
наслідком угоди, укладеної з таким
порушенням, є повернення майна з чужого
володіння.

Ураховуючи вимоги ст. 10 ЦПК України та
виходячи зі змісту п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК
України, власник зобов'язаний довести,
що майно вибуло з його володіння чи
володіння особи, якій він передав
майно, не з їхньої волі, а набувач -
довести, що він придбав майно за
відплатною угодою й що він не знав і не
міг знати про те, що придбаває майно в
особи, якій не належить право його
відчуження.

Відповідно до доказів, наявних в
матеріалах справи, ОСОБА_7 була до дня
смерті власником квартири АДРЕСА_1,
оплачувала комунальні послуги та була
власником особового рахунку, та
квартира вибула з її володіння не з
власної волі ОСОБА_7 Після смерті
ОСОБА_7 спадкоємцем за заповітом є
сестра померлої - ОСОБА_1.

Враховуючи наявні в справі докази, суд
приходить до висновку, що заява
представника відповідача ОСОБА_3 про
застосування строків позовної
давності, не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
визначено, що позовна давність це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено,
що перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Як вбачається із ч. 3 ст. 267 ЦК України, що
позовна давність застосовується судом
за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення судом рішення.

У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 про
вибуття спірної квартири з її
власності дізналась 17.10.2011 року від
працівників КП «ЖЕК «Покровська», які
надали їй копію договору
купівлі-продажу спірної квартири від
16.08.1994 р., за умовами якого квартира від
ОСОБА_5 перейшла у власність ОСОБА_2,
після того як останній надав копію
цього договору працівникам КП «ЖЕК
«Покровська» під час отримання довідки
за Формою №3 від 17.10.2011 р. №1119 (т.1, а.с.199)
для подальшого відчуження квартири на
підставі договору купівлі продажу
частин квартири від 17.10.2011 р. у
власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Про наявність доручення від 14 липня 1994
року, виданого ніби від імені ОСОБА_7 на
ім'я ОСОБА_6 та про наявність договору
купівлі-продажу від 10 серпня 1994 року, за
умовами якого громадянин ОСОБА_6, який
діяв від імені ОСОБА_7 продав на користь
ОСОБА_5 спірну квартиру, ОСОБА_7
дізналась жовтні 2011 р. в ході
проведення перевірки прокуратурою
Шевченківського району м. Києва на
підставі поданої нею заявою щодо
незаконного заволодіння її квартирою,
що підтверджується Листом №6129/Н-49 від
20.10.2011 р. Прокуратури Шевченківського
району м. Києва адресованого на ім'я
начальника Шевченківського РУ ГУ МВС
України в м. Києві (т.1, а.с.157).

07.02.2008 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 вчинено тимчасове
застереження на спірну квартиру (т.1,
а.с.4).

Крім того, відповідно до листа
Головного управління в м. Києві
Шевченківського районного управління
повідомлено, що ОСОБА_7 звернулася з
заявою про злочин, щодо заволодіння її
особистого приватного майна. А саме:
АДРЕСА_1 - 18.10.2011 року.

Посилання представника відповідача
ОСОБА_3 на те що початок перебігу строку
позовної давності почався з 07.02.2008 року
- моменту звернення ОСОБА_7 з заявою до
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
про накладення тимчасового
застереження на квартиру судом не
приймається до уваги як належний доказ,
оскільки саме накладення застереження
не є підтвердженням того, що ОСОБА_7
знала про наявність договору
купівлі-продажу її квартири, доказів
звернень відповідачів до ОСОБА_7 чи
інших дій від відповідачів щодо
проживання чи зайняття квартири суду
не надано, також суду не надано вимог
щодо звільнення спірної квартири
ОСОБА_7 та ознайомлення ОСОБА_7 з
договорами купівлі-продажу квартири.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що ОСОБА_7 довідалась про порушення
свого права власності на спірну
квартиру 17.10.2011 року, дати якою видана
довідка КП ЖЕК «Покровська» №1119 (т.1,
а.с.199). Таким чином, перебіг строку
позовної давності почався з 17.10.2011 р., а
отже ОСОБА_7 звернулася до суду з
вимогою про захист свого права в межах
строку позовної давності.

Оскільки, ОСОБА_1 надано достатньо
належних та допустимих доказів на
підтвердження позовних вимог, вимоги
щодо визнання недійсним договору від
10.08.1994 року, посвідченого державним
нотаріусом Третьої Київської
державної нотаріальної контори Коваль
О.Г., зареєстрований в реєстрі за №7с-248,
укладеного між ОСОБА_7, від імені якої
діяв ОСОБА_6, на підставі доручення від
14.07.1994 року та ОСОБА_5; витребування з
чужого незаконного володіння ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, квартири АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_1, підлягають
задоволенню.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 16,216,388 ЦК України, ст. ст. 41, 48, 63, 64,
65, 227 Цивільного кодексу УРСР, ст.
10,11,57-60,62,64,88,132,179,208,209,212-215,218,294,296 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
треті особи: Головне управління
юстиції в м. Києві, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння та визнання
недійсним договору - задовольнити.

Визнати недійсним договір від 10.08.1994
року, посвідчений державним
нотаріусом Третьої Київської
державної нотаріальної контори Коваль
О.Г., зареєстрований в реєстрі за №7с-248,
укладений між ОСОБА_7, від імені якої
діяв ОСОБА_6, на підставі доручення від
14.07.1994 року та ОСОБА_5.

Витребувати з чужого незаконного
володіння ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: