АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/3761/2014
Головуючий в суді 1 інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Преміум-Центр», яка подана
представником ХАЛАБУЗАРЕМ Віктором
Вікторовичем, на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 13 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Преміум-Центр» про розірвання
договору та стягнення коштів,

встановила:

В травні 2013 року позивачі ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 звернулися до суду з вказаним
позовом, в якому просили розірвати
договір купівлі-продажу майнових прав
№ 03/09/08 від 03.09.2008 року, укладений між
ТОВ «Преміум-Центр» та ОСОБА_6, стягнути
з ТОВ «Преміум-Центр» суму грошових
коштів, сплачених за договором у
розмірі 3270526 грн. 76 коп. та судові
витрати.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що 03
вересня 2008 року між ОСОБА_6 та ТОВ
«Преміум-Центр» було укладено договір
купівлі-продажу майнових прав №03/09/08 на
нежитлове приміщення №6 на другому
поверсі, попередньо визначеною
загальною площею 79,2 кв.м. в
Громадсько-офісному Центрі за адресою:
АДРЕСА_1.

Позивачі вказують, що ними було
виконано зобов'язання за умовами
вказаного договору і сплачено на
користь відповідача 1724976 грн., в т.ч. ПДВ
287496 грн. за майнове право на вказане
приміщення. Однак відповідач не
передав майно у власність покупця і не
надав документи для державної
реєстрації права власності покупця на
майно, будівлю в експлуатацію не ввів.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 13 грудня 2013 року позов
задоволено частково:

- розірвано договір купівлі-продажу
майнових прав № 03/09/08 від 03.09.2008 року,
укладений між ТОВ «Преміум-Центр» та
ОСОБА_6,

- стягнуто з ТОВ «Преміум-Центр» на
користь ОСОБА_6 1724976 грн. коштів,
сплачених за договором; стягнуто з ТОВ
«Преміум-Центр» на користь ОСОБА_6 241 496
грн. 64 коп. штрафних санкцій за
договором та 3441 грн. судових витрат. В
задоволенні решти позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням,
представник ТОВ «Преміум-Центр» -
Халабузарь В.В. подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
оскільки позивачі пропустили строк
звернення до суду з даним позовом.
Вказував, що остаточна дата виконання
зобов'язань відповідачем за договором
- 31 березня 2010 року. Отже, з 01.04.2010 року
почався перебіг позовної давності, а
тому позовна давність сплила 01 квітня
2013 року. Однак, позивачі звернулися до
суду 22 травня 2013 року, пропустивши
строк позовної давності.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу
та просив задовольнити; представник
позивача вважала доводи апеляційної
скарги безпідставними та просила
залишити рішення суду першої інстанції
без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, що
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
03 вересня 2008 року між ТОВ «Преміум
-Центр» та ОСОБА_6 був укладений договір
№ 03/09/08 купівлі-продажу майнових прав,
відповідно до п. 1.1, 1.2 якого, договір
укладений згідно з Законом України
«Про інвестиційну діяльність» з метою
отримання покупцем права власності на
майно, що визначено нижче і за своїм
правовим змістом договір є договором
купівлі-продажу майнових прав
відповідно до Цивільного кодексу
України.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що
продавець - відповідач зобов'язався
здійснити реконструкцію з надбудовою
та розширення об'єкту реконструкції, та
після сплати покупцем 100% вартості
майнового права передати покупцю
майнове право, а покупець
зобов'язується здійснити оплату
майнового права на умовах, в строки та в
обсягах, визначених цим договором та
прийняти майнове право, а після
введення об'єкту реконструкції в
експлуатацію - майно за відповідними
актами приймання-передачі.

Пунктами 2.1, 2.2 договору визначено, що
об'єктом реконструкції є
громадсько-офісний центр за адресою:
АДРЕСА_1. Майно, визначене спірним
договором - це частина об'єкту
реконструкції, а саме - нежитлове
приміщення № 6 на другому поверсі,
попередньо визначеною загальною
площею 79,2 кв.м. згідно з даними
проектної документації.

Відповідно до п. 5.1.1 договору,
відповідач зобов'язаний здійснити
будівельні роботи на підставі проекту,
що отримав позитивні висновки
комплексної державної експертизи,
дозволу на виконання будівельних
робіт, у відповідності до
проектно-кошторисної документації та
будівельних норм і правил. Відповідно
до п.5.1.2 договору відповідач
зобов'язаний ввести об'єкт
реконструкції в експлуатацію та
отримати акт комплексної державної
комісії не пізніше 31 березня 2010 року.

Відповідно до п.5.3.2 договору позивач
ОСОБА_6 зобов'язаний після підписання
договору зі свого рахунку в банку або
через банківську установу
перерахувати грошові кошти на поточний
рахунок відповідача в сумі та строки,
встановлені п.6.2.1 або п. 6.2.2 цього
договору. Вартість майнового права
визначена п.6.1 договору і становить 1 724
976 грн., в т.ч. ПДВ - 287 496 грн.

З наданих позивачем доказів - квитанцій
та рахунків -фактур судом першої
інстанції встановлено, що зобов'язання
за договором щодо оплати вартості
майнового права позивач ОСОБА_6 виконав
у повному обсязі, сплативши
відповідачу в період з 04.09.2008 року по
02.11.2009 року суму в розмірі 1 724 976 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про
розірвання договору та стягнення з
відповідача на користь позивача ОСОБА_6
сплаченої ним суми, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
ТОВ «Преміум-Центр» свої зобов'язання,
передбачені пунктами 3.1, 4.3., 5.1.2, 5.1.7
договору не виконав, а саме: не здійснив
реконструкцію з надбудовою та
розширення об'єкту реконструкції та не
передав покупцю майнове право на об'єкт
реконструкції.

Виходячи із вимог ст. 526, 530, 638, ч. 2 ст. 656,
ч. 1 ст. 662 ЦК України та положень ч. 2 ст.
651 ЦК України, яка передбачає, що
договір може бути змінено або
розірвано на вимогу однієї із сторін у
разі істотного порушення договору
другою стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що допущені порушення умов договору
відповідачем є істотними, оскільки
вони тягнуть для позивача
неможливість досягнення мети такого
договору , а саме - набуття права
власності на нежитлове приміщення № 6
на другому поверсі, попередньо
визначеною загальною площею 79,2 кв.м.
для здійснення підприємницької
діяльності та отримання доходів, у
термін до 31 березня 2010 року.

Доводи позивача щодо стягнення суми в
розмірі 2 847 637 грн., що еквівалентна 356 400
доларів США, оскільки вартість частини
об'єкту реконструкції визначалась на
час укладення договору саме в такій
сумі, проте сплачувалась у гривнях по
курсу до долара США, - судом першої
інстанції не прийняті до уваги ,
оскільки договором визначена сума
вартості майнового права у розмірі 1 724
976 грн., яка і була сплачена позивачем
на рахунок відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції
виходив з того, що вона не є стороною
спірного договору, грошових коштів за
договором не сплачувала, а тому не
вправі вимагати розірвання договору
та повернення їй коштів.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов висновку про
обґрунтованість позову ОСОБА_6 в
частині вимог про розірвання договору
та стягнення з відповідача сплаченої
позивачем суми у розмірі 1 724 976 грн.

Позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 рішення суду
не оскаржували, тим самим погодившись з
ним.

Колегія суддів погоджується з
вищевикладеними висновками суду
першої інстанції, вважає їх законними,
обґрунтованими і такими, що
відповідають обставинам справи.
Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, колегія суддів
дійшла висновку, що обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими при вирішенні справи,
доведені. Норми матеріального права
відповідно до спірних правовідносин
застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги відповідача
щодо оскарження рішення в цій частині
зводяться до твердження про порушення
позивачем строку позовної давності,
оскільки з часу, коли об'єкт мав бути
введений в експлуатацію ( 31.03.2010 року), і
до часу звернення позивачів до суду
(22.05.2013 року) минуло більше трьох років.

Однак зазначені доводи колегія суддів
не приймає до уваги як підставу для
скасування рішення, вважаючи, що строк
позовної давності позивачем не
пропущено, оскільки на час звернення
позивача до суду договір є діючим.
Згідно з п.12.5 договір набуває чинності
з моменту підписання його сторонами, і
діє до повного виконання сторонами
своїх зобов'язань.

Доказів введення об'єкта реконструкції
в експлуатацію матеріали справи не
містять.

В суді апеляційної інстанції
представник апелянта - відповідача ТОВ
«Преміум - Центр» підтвердив, що і на
даний період часу договір з боку
відповідача не виконано, майно та
відповідні документи, необхідні для
оформлення права власності, позивачу
не передані, що є визнанням факту
порушення умов договору.

Представник позивача пояснила, що у
січні 2013 року позивачу стало відомо, що
об'єкт введено в експлуатацію у червні
2011 року, однак до цього часу відповідач
договір не виконує та не передає
позивачу майно у власність.

Таким чином, зобов'язання відповідача
за договором купівлі-продажу майнових
прав залишаються невиконаними, а тому
позивач наділений правом скористатись
способом захисту, передбаченим ст. 611 ЦК
України, яка встановлює правові
наслідки порушення зобов'язання.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає правильними висновки суду
першої інстанції про наявність
правових підстав для розірвання
договору та стягнення сплаченої за
договором суми вартості майнового
права, а доводи апеляційної скарги в
цій частині - необґрунтованими.

Разом з тим, посилання представника
відповідача в апеляційній скарзі щодо
необхідності скасування рішення суду в
частині стягнення штрафних санкцій
колегія суддів вважає такими, що
ґрунтуються на вимогах закону.

Задовольняючи вимоги позивача про
стягнення штрафних санкцій на суму 241496
грн. 64 коп., суд першої інстанції
виходив з того, що частиною 5 ст. 653 ЦК
України передбачено право другої
сторони вимагати відшкодування
збитків, завданих зміною або
розірванням договору, якщо договір
змінений або розірваний у зв'язку з
істотним порушенням договору однією із
сторін.

Пунктом 8.6 укладеного між сторонами
договору передбачено, що у разі
порушення строку ведення об'єкту
реконструкції в експлуатацію з вини
продавця, останній сплачує покупцю
подвійну облікову ставку
Національного Банку України,
встановлену на момент дії порушення,
від суми фактично внесеного розміру
вартості майнового права, за кожний
день існування такого порушення.

Враховуючи положення ч. 5 ст. 653 ЦК
України та п.8.6 договору, а також
встановлену обставину щодо порушення
відповідачем строку введення об'єкту
реконструкції в експлуатацію, суд
першої інстанції дійшов висновку про
наявність підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача
штрафних санкцій (неустойки) за період
з 13.05.2012 року по день звернення позивача
до суду 13.05.2013 року.

Однак зазначені висновки суду першої
інстанції зроблені з неправильним
застосуванням норм матеріального
права, оскільки у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Статтею 611 ЦК України визначено, що
такими наслідками є, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Частиною 5 ст. 653 ЦК України, на яку
послався суд як на підставу для
задоволення позовних вимог про
стягнення штрафних санкцій,
передбачено право сторони вимагати
відшкодування збитків, завданих зміною
або розірванням договору.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України визначено, що
збитками є : 1) втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права (
реальні збитки); 2) доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене ( упущена вигода).

Проте, пунктом 8.6 спірного договору
передбачено сплату штрафних санкцій за
порушення умов договору - порушення
строку введення об'єкту реконструкції
в експлуатацію з вини продавця.

За змістом ст. 546, 549, 611 ЦК України,
неустойка є видом забезпечення
виконання зобов'язання та мірою
цивільно-правової відповідальності.
Неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у
разі розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються.

Враховуючи положення викладених норм,
вбачається, що у разі розірвання
договору у зв'язку з істотним
порушенням його умов однією із сторін,
друга сторона вправі, відповідно до
закону, вимагати відшкодування
завданих їй збитків, а не штрафних
санкцій, які передбачені договором за
порушення його умов та які не тягнуть
розірвання договору.

Зазначене відповідає положенням п. 8.7
спірного договору: сплата штрафних
санкцій не звільняє сторони від
виконання покладених на них обов'язків
за цим договором.

Таким чином, у зв'язку з задоволенням
позовних вимог про розірвання договору
та стягнення сплаченої суми вартості
майнових прав зобов'язання сторін за
договором купівлі-продажу майнових
прав припиняються, а тому підстави для
стягнення неустойки за порушення умов
договору - відсутні.

Крім того, з пояснень представника
позивача в суді апеляційної інстанції
вбачається, що відповідач ввів об'єкт
реконструкції в експлуатацію 22 червня
2011 року, але не виконує решту умов
договору щодо передачі об'єкта та
передбачених договором документів
позивачу. Отже, позовні вимоги про
стягнення неустойки за період з 13.05.2012
року по 13.05.2013 року - суперечать
положенням п.8.6. договору та не
ґрунтуються на нормах матеріального
права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
скасування рішення суду в частині
стягнення з ТОВ «Преміум-Центр» на
користь ОСОБА_6 штрафних санкцій в сумі
241 496 грн. 64 коп. та ухвалення в цій
частині нового рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про
стягнення штрафних санкцій слід
відмовити. В решті рішення суду
необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313- 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Преміум-Центр» - задовольнити
частково.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 13 грудня 2013 року -
скасувати в частині стягнення з ТОВ
«Преміум- Центр» на користь ОСОБА_6
штрафних санкцій в сумі 241 496 грн. 64 коп.
та ухвалити в цій частині нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Преміум-Центр» про
стягнення штрафних санкцій - відмовити.

В іншій частині рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 13 грудня 2013
року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: