АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 435/2-205/11 22-ц/774/333/К/14
Справа №2-205/11
Провадження 22-ц774333К14
Категорія № 20 (4)
Доповідач - Барильська
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є.,
Михайлів Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: представника відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та
її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
ОСОБА_6, яка діє за довіреністю в
інтересах ОСОБА_7 на рішення
Саксаганського районного суду
м.Кривого Рогу від 26 листопада 2013 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_7
до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа:
приватний нотаріус Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
про визнання договору купівлі- продажу
недійсним та встановлення факту
належності ? частини квартири, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2010 року ОСОБА_7 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
визнання договору купівлі- продажу
недійсним.

У липні 2011 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
встановлення факту належності ОСОБА_10
за час його життя 1/2 частки квартири
АДРЕСА_1.

Ухвалою Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу від 11 січня 2013 року
зазначені позови об'єднані в одне
провадження.

Уточнивши позовні вимоги, в останній їх
редакції позивач просив суд
встановити факт належності ОСОБА_10,
померлому ІНФОРМАЦІЯ_1, за життя 1/2
частки квартири АДРЕСА_1; визнати
недійсним договір купівлі-продажу ВМЕ
№271205 від 21.05.2009р., посвідчений
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_8
та зареєстрований в реєстрі за №1152, за
яким ОСОБА_2 продала ОСОБА_4 зазначену
квартиру.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_7
зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його
батько ОСОБА_10, після смерті якого
відкрилась спадщина на належне йому за
життя майно - частину вказаної
квартири. Спірна квартира була
придбана його батьком за час
перебування у шлюбі з відповідачем
ОСОБА_2, яку остання продала
відповідачу ОСОБА_4, при цьому не
повідомивши її про те, що спірна
квартира придбана у період шлюбу і є
спільною сумісною власністю.
Нотаріусом йому відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину, з
підстав, що існує спір між ним та
відповідачем ОСОБА_2.

Рішенням Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 26 листопада 2013
року у задоволенні позову ОСОБА_7
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_6, посилаючись на
порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, ставить питання про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_7

Зокрема, ОСОБА_6, яка діє за
довіреністю в інтересах ОСОБА_7,
посилається на те, що судом не взято до
уваги, що відповідачем ОСОБА_2 не було
надано доказів придбання спірної
квартири за особисті кошти, оскільки
вона була придбана відповідачем та
померлим батьком позивача у період
перебування у шлюбі з 07 серпня 1990 року
по 10 липня 2003 року.

Судом не застосовано норми
матеріального закону, які підлягали
застосуванню, зокрема, ст. 22 Кодексу про
шлюб та сім'ю України, що діяв в період
спірних правовідносин, відповідно до
якої, майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Крім того, застосувавши ст.75 Цивільного
кодексу України 1963 року про
обов'язковість застосування позовної
давності, суд першої інстанції не
застосував ст. 76 вказаного кодексу, не
з'ясував початок перебігу строку
позовної давності та не взяв до уваги,
що померлий ОСОБА_10 після розірвання
шлюбу залишився зареєстрованим у
спірній квартирі по день смерті та
володів нею.

У зв'язку зі смертю батька ОСОБА_10,
який був співвласником спірної
квартири, позивач позбавлений
можливості іншим чином, ніж у судовому
порядку, встановити факт володіння
його померлим батьком часткою спірної
квартири. Позивач має законні підстави
вимагати визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири від 21.05.2009
року, за яким відповідач ОСОБА_2 продала
спірну квартиру відповідачу ОСОБА_4

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 просить її відхилити, а рішення
суду, як законне та обґрунтоване, на її
думку, залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та сторонами не
оспорюється, що відповідач ОСОБА_2 та
батько позивача ОСОБА_10 з 07 серпня 1990
року перебували у зареєстрованому
шлюбі, який розірвано 10 липня 2003 року,
актовий запис №328.

11.07.1995 року, згідно договору
купівлі-продажу, на ім'я відповідача
ОСОБА_2 була придбана однокімнатна
квартира АДРЕСА_2.

15.11.1995 року, згідно договору міни,
посвідченого державним нотаріусом
Сьомої Криворізької державної
нотаріальної контори Умріхіною К.А. та
зареєстрованого в реєстрі за №1-5724,
відповідач ОСОБА_2 обміняла
однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 на
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та на її
ім'я було оформлено право власності на
вказану спірну квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10, який є батьком
позивача, помер.

22.10.2008 року ОСОБА_7 звернувся із заявою,
посвідченою приватним нотаріусом
Криворізького міського нотаріального
округу ОСОБА_13 та зареєстрованою в
реєстрі за №5463, про прийняття спадщини
після смерті батька ОСОБА_10.

Згідно витягу про реєстрацію в
Спадковому реєстрі №17095439 від 04.11.2008р.,
після смерті ОСОБА_10 заведена спадкова
справа №45752082.

26.06.2009 року державний нотаріус Першої
Криворізької державної нотаріальної
контори Шабліян Є.М. виніс постанову
№2200, про відмову у вчиненні
нотаріальної дії, відповідно до якої,
ОСОБА_7 та ОСОБА_2 відмовлено у видачі
свідоцтва на право на спадщину за
законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_10, оскільки між сторонами виникла
суперечка, щодо розподілу часток у
спадщині.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 21.05.2009 року, відповідач ОСОБА_2
продала відповідачу ОСОБА_4 квартиру
АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду з позовом, позивач
посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
його батько ОСОБА_10, після смерті якого
відкрилась спадщина на належну йому за
життя частину спірної квартири, яка
була придбана його батьком у період
шлюбу з відповідачем ОСОБА_2, та є їх
спільною сумісною власністю, частки у
якій є рівними. Зазначену спірну
квартиру відповідач ОСОБА_2 незаконно
продала відповідачу ОСОБА_4. Нотаріусом
позивачу та відповідачу ОСОБА_2 було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину з тих підстав, що між
ними існує спір щодо розподілу часток у
спадщині.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано доказів, що спірна
квартира є спільною сумісною власністю
його померлого батька ОСОБА_10, та
відповідача ОСОБА_2 та позивачем
пропущено трирічний строк позовної
давності для звернення до суду з
позовом.

Однак, колегія суддів не може
погодитись з зазначеними висновками
суду з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 22 КпШС
України, яка діяла на час виниклих між
сторонами правовідносин, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їх спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Згідно ст. 16 ЦК України, в редакції 1963
року, що діяв на час виниклих між
сторонами правовідносин, майно, нажите
подружжям за час шлюбу, належить їм на
праві спільної сумісної власності.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 230 від 22.12.1995
року «Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності», який діяв на час виниклих
між сторонами правовідносин,
розглядаючи позови, пов'язані з
спільною власністю громадян? суди
повинні виходити з того, що відповідно
до чинного законодавства спільною
сумісною власністю є майно, нажите
подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону
України «Про власність» ст. 22 Кодексу
про шлюб та сім'ю України).

Статтею 24 КпШС України передбачено, що
майно, яке належало кожному з подружжя
до одруження, а також одержане ним під
час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з
них.

Положеннями статті 28 КпШС України
передбачено, що розмір часток кожного з
подружжя в разі поділу майна, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
визнається рівним.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач ОСОБА_2 та батько позивача
ОСОБА_10 з 07 серпня 1990 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, який розірвано
10 липня 2003 року.

11.07.1995 року, згідно договору
купівлі-продажу, на ім'я відповідача
ОСОБА_2 була придбана однокімнатна
квартира АДРЕСА_2.

15.11.1995 року, згідно договору міни,
посвідченого державним нотаріусом
Сьомої криворізької державної
нотаріальної контори Умріхіною К.А. та
зареєстровано в реєстрі за №1-5724,
відповідач ОСОБА_2 обміняла
однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 на
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та на її
ім'я було оформлено право власності на
вказану спірну квартиру.

Таким чином, спірна квартира придбана у
період шлюбу ОСОБА_10 та відповідача
ОСОБА_2 і є їх спільною сумісною
власністю, частки у якій є рівними,
тобто, по 12 частині, кожного, оскільки,
як вбачається із матеріалів справи,
жодної домовленості щодо розміру
часток між подружжям ані в період
шлюбу, ані після його розірвання не
було.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10, який є батьком
позивача, помер.

22.10.2008 року ОСОБА_7 звернувся із заявою
про прийняття спадщини після смерті
батька ОСОБА_10.

26.06.2009 року державний нотаріус Першої
Криворізької державної нотаріальної
контори Шабліян Є.М. відмовив у видачі
свідоцтва на право на спадщину за
законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_10, оскільки між сторонами виникла
суперечка, щодо розподілу часток у
спадщині.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 21.05.2009 року, відповідач ОСОБА_2
продала відповідачу ОСОБА_4 квартиру
АДРЕСА_1.

Згідно ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення, такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, ябо
якщо замовчує їх існування.

Відповідач ОСОБА_2, уклавши з
відповідачем ОСОБА_4 договір купівлі-
продажу спірної квартири, не
повідомила ОСОБА_4 про те, що спірна
квартира є спільною сумісною власністю
та що ОСОБА_10, померлому, 22.10.2008 року,
належить у спірній квартирі 12 частина,
на яку відкрилася спадщина після його
смерті та відносно якої існує спір між
спадкоємцями.

Тобто, договір купівлі- продажу спірної
квартири не відповідає вимогам,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, у зв'язку з чим, на
думку колегії суддів, наявні правові
підстави для визнання його недійсним.

Відповідно до ст. 256 ЦК України ( в
редакції 2003 року), позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України , в редакції 2003
року, ст. 71 ЦК України, в редакції 1963
року, встановлена загальна позовна
давність тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 ЦК України, в редакції 2003
року, ст. 76 ЦК України, в редакції 1963
року, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не надано суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що право власності
ОСОБА_10 на 12 частину спірної квартири
було порушено з боку будь-кого за його
життя, у зв'язку з чим, саме з цієї дати
починається перебіг позовної давності.

Натомість, як вбачається із
матеріалів справи, право ОСОБА_10 на
частину спірної квартири у період з 2003
року, тобто з моменту розірвання шлюбу
з ОСОБА_2, і до часу смерті ОСОБА_10,
ніким порушено не було. Спірна квартира
була придбана у період шлюбу з ОСОБА_2,
до моменту смерті ОСОБА_10 був
зареєстрований у спірній квартирі і
його право на володіння спірною
квартирою протягом вказаного періоду
ніким не порушувалося. Факт не
звернення ОСОБА_10 за життя з позовом
про поділ спільного сумісного майна
подружжя, не є підтвердженням пропуску
позивачем ОСОБА_7 строку позовної
давності для звернення до суду з
зазначеним позовом.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає,
що висновок суду про те, що спірна
квартира не є спільною сумісною
власністю померлого ОСОБА_10 та
відповідача ОСОБА_2 та позивачем
пропущено трирічний строк позовної
давності для звернення до суду з
позовом, є помилковим.

Колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_7
підлягає задоволенню, підлягає
встановленню факт належності ОСОБА_10,
померлому ІНФОРМАЦІЯ_1, за життя 12
частки квартири АДРЕСА_1, загальною
площею 48.1 кв.м. та визнанню недійсним
договору купівлі-продажу ВМЕ №271205 від
21.05.2009 року, квартири АДРЕСА_1, загальною
площею 48.1 кв.м., укладеного між ОСОБА_2
та ОСОБА_4, посвідченого приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
зареєстрованого у реєстрі за №1152.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підлягає стягненню, в
рівних частинах, на користь ОСОБА_7
судовий збір у сумі 114.71 грн. та витрати
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у сумі 120 грн.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду не відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим,
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, рішення суду - скасуванню
на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову та встановлення
факту належності ОСОБА_10, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_1, за життя 12 частки квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 48.1 кв.м. та
визнання недійсним договору
купівлі-продажу ВМЕ №271205 від 21.05.2009
року, квартири АДРЕСА_1, загальною
площею 48.1 кв.м., укладеного між ОСОБА_2
та ОСОБА_4, посвідченого приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
зареєстрованого у реєстрі за №1152.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст.
313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, яка діє за
довіреністю в інтересах ОСОБА_7
задовольнити.

Рішення Саксаганського районного
суду м.Кривого Рогу від 26 листопада 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову ОСОБА_7.

Встановити факт належності ОСОБА_10,
померлому ІНФОРМАЦІЯ_1, за життя 12
частки квартири АДРЕСА_1 загальною
площею 48.1 кв.м..

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу ВМЕ №271205 від 21.05.2009
року, квартири АДРЕСА_1, загальною
площею 48.1 кв.м., укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, посвідчений приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
зареєстрований у реєстрі за №1152.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних
частинах на користь ОСОБА_7 судовий
збір у сумі 114.71 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у сумі 120 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: