Апеляційний суд міста Києва
Головуючий у 1-й інстанції Савицький
Доповідач Волошина В.М.
28 січня 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду міста Києва
Суддів
Котули Л.Г., Слюсар Т.А.
Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою Токара
Ярослава Миколайовича - представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Житловий Альянс» на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 12 червня 2013 року по
цивільній справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Житловий Альянс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, про розірвання договору та
стягнення коштів за договором, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Житловий Альянс»,
про визнання договору недійсним, та за
позовом ОСОБА_5 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Житловий
Альянс», ОСОБА_2, про визнання договору
недійсним та відшкодування збитків.

Заслухавши доповідь судді
Волошиної В.М., перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -

В с т а н
о в и л а :

07.12.2007 року ТОВ "Житловий Альянс"
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2,
в якому просило стягнути з
відповідачки борг за Договором № 001920
від 06.09.2005 року в розмірі 48286,54 грн.,
передбачений договором штраф за
неналежне виконання зобов'язань в
розмірі 9657,3 грн., всього разом 57943,84 грн.,
а також судові витрати - 579,44 грн.
судового збору та 30 грн. витрат на ІТЗ.

Під час розгляду справи судом, ТОВ
«Житловий Альянс», 20.09.2010 року подало до
суду заяву від 09.09.2010 року про уточнення
позовних вимог (Т.1 а.с. 110 - 112), яка була
прийнята судом до розгляду в даній
справі (Т.1 а.с. 127), про розірвання
договору та стягнення грошової суми. У
вказаній заяві ТОВ «Житловий Альянс»,
крім вимог до ОСОБА_2, боржниці за
грошовим зобов'язанням, пред'явив
вимоги до поручителів за її
зобов'язаннями, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як
солідарних боржників у грошовому
зобов'язанні.

Свої вимоги ТОВ «Житловий Альянс»
мотивував тим, що 06.09.2005 року між
позивачем та ОСОБА_2 було укладено
Договір № 001920 з Додатками до нього №№
1, 2, 3, відповідно до якого відповідачу
було надано послуги на придбання
товару. Позивач, за вказаним договором,
зобов'язаний здійснити оплату товару
на користь відповідачки, або надати
відповідну суму в позику для придбання
товару самою відповідачкою.
Відповідачка, за цим договором,
сплатила реєстраційний платіж, один
повний платіж, а позивач сформував
групу учасників системи Альянс та
включив до неї відповідачку. На
виконання умов основного договору
позивач надав позику відповідачці для
придбання товару нею самостійно,
відповідно до Договору позики від
09.06.2006 р. у розмірі 75000 грн.

Крім того, 09.06.2006 року між позивачем та
відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
було укладено договір поруки,
відповідно до якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4
виступили поручителями за виконання
зобов'язань ОСОБА_2 за договором позики
перед ТОВ "Житловий Альянс". Оскільки
відповідачі не виконали належним чином
умови договору позики, позивач просив
розірвати договір № 001920 від 06.09.2005 року,
укладений між ТОВ ЖитловийАдьянс" та
ОСОБА_2, і стягнути з відповідачів
солідарно на його користь
заборгованість за договором в розмірі
40668,23 грн. та штраф в розмірі 9657,31 грн., а
всього 50325,54 грн.

Заперечуючи позовні вимоги
позивача відповідачка ОСОБА_2 подала
зустрічний позов до ТОВ «Житловий
Альянс» про визнання недійсним
Договору № 11920 від 06.09.2005 року
укладеного між ТОВ «Житловий Альянс»
та ОСОБА_2 і додатків до цього Договору,
обгрунтовуючи його тим, що спірний
договір містить несправедливі умови по
відношенню до неї та суперечить
Законам України «Про захист прав
споживачів» і «Про захист від
недобросовісної конкуренції», а тому
відповідно до вимог ЦК України цей
договір має бути визнано недійсним

09.06.2011 року було об'єднано в одне
провадження з даною справою, справу за
позовом ОСОБА_5 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Житловий
Альянс», ОСОБА_2 про визнання недійсним
Договору № 001920 від 06.09.2005 року
укладеного між ТОВ «Житловий Альянс»
та ОСОБА_2 і додатків до цього Договору
та відшкодування збитків в розмірі
половини від сплачених ОСОБА_2 за
вказаним договором коштів в сумі 4740
грн.

Свої позовні вимоги ОСОБА_5
обгрутовував тим, що при укладанні
спірного договору та підписанні
додатків до нього, його дружина ОСОБА_2
мала отримати його письмову згоду на
укладання такого договору згідно ст.ст.
60, 65 СК України, а тому відповідно до
ст.ст. 203, 204, 215, 369 ЦК України цей договір
має бути визнано недійсним. Оскільки за
вказаним договором ОСОБА_2 сплатила 9480
грн., які є спільними коштами подружжя,
то в порядку реституції, половина цих
коштів, в розмірі 4740 грн., підлягає
стягненню на користь ОСОБА_5

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 12 червня 2013 року позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Житловий Альянс» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розірвання
договору та стягнення коштів за
договором, задоволено
частково.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Житловий Альянс» 37260
грн. 52 коп. В решті позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Житловий Альянс»
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Житловий Альянс» про визнання
договору недійсним, задоволено.
Визнано недійсним Договір від 06
вересня 2005 року № 001920 укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Житловий Альянс» і
ОСОБА_2 та додатки до нього № 1 від
06.08.2005р., № 2 від 06.08.2005р., № 3 від 08.06.2006р.
Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Житловий Альянс» на
користь ОСОБА_2 18532 грн. В решті
зустрічних позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

Відмовлено ОСОБА_5 в задоволенні позову
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Житловий Альянс»,
ОСОБА_2 про визнання договору недійсним
та відшкодування збитків.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Житловий Альянс» на
користь держави 193 грн. 82 коп.

Не погодившись із рішенням суду Токар
Я. М. - представник Товариства з
обмеженою відповідальністю «Житловий
Альянс» подав на нього апеляційну
скаргу, посилаючись на порушення судом
норм процесуального та матеріального
права, що призвело до постановлення
незаконного та необґрунтованого
рішення, просив рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким задовольнити
вимоги ТОВ «Житловий альянс», а у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 відмовити. Зокрема зазначав, що
суд першої інстанції прийшов до
хибного висновку щодо створення
позивачем пірамідальних схем та
порушення норм ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів».
Натомість представник позивача вважав,
що суд повинен був застосувати норми
закону, які були прийняті пізніше,
незалежно від часу виникнення між
сторонами правовідносин. При цьому
вказував, що матеріали справи не
містять жодного доказу, який би свідчив
про його нечесну підприємницьку
діяльність спрямовану на створення
«пірамідальних схем» і введення
споживачів в оману. Окрім того,
акцентував свою увагу щодо пропуску
строків позовної давності стороною
відповідачки.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

При ухваленні рішення про часткове
задоволення позовних вимог ТОВ
«Житловий альянс», задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 за зустрічним
позовом та відмовляючи у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_5, суд першої
інстанції вважав встановленими
наступні обставини.

Так, 06.09.2005 року між ТОВ "Житловий
Альянс" та ОСОБА_2 було укладено Договір
№ 001920, а також підписані до нього
Додаток № 1 від 06.09.2005 року, Додаток № 2
від 06.09.2005 року, Додаток № 3 від 08.06.2006
року.

Відповідно до ст. 1 Договору його
предметом є надання Учаснику Системи
(ОСОБА_2.) послуг, спрямованих на
придбання Товару, зазначеного в
Додатку № 1 до даного Договору, через
Систему «Альянс», організовану Фірмою
(ТОВ «Житловий Альянс»), в тому числі: -
сформувати групу Учасників Системи; -
організувати та проводити розподіли
фонду групи, щодо надання учаснику
системи права на купівлю товару; -
здійснити оплату товару на користь
учасника системи чи надати відповідну
суму в позику, для придбання товару
самим учасником системи; - інші послуги,
зазначені в умовах діяльності системи
«Альянс», чи які були додатково
погоджені з учасником системи.

Учасник системи, в свою чергу, повинен
одноразово здійснити реєстраційний
платіж, який визначений в Додатку № 1 до
Договору, що підлягає сплаті під час
підписання договору, та
адміністративний платіж, який також
визначається Додатком № 1, на умовах та
в порядку передбаченому Додатком № 2,
для отримання товару підписати Додаток
№ 3 до Договору, а також щомісячно
сплачувати чисті платежі, за рахунок
яких відповідач здійснює оплату
товару, та адміністративні витрати -
плата за послуги відповідача, що
пов'язані з наданням послуг за
договором.

Перед підписанням Договору, на
виконання підпункту а) статті 3.1.1
ОСОБА_2 сплатила на користь ТОВ
«Житловий Альянс» 5400 грн.
реєстраційного платежу, який згідно ст.
1 Умови діяльності Системи «Альянс»
(Додаток №2 до Договору) визначається
як одноразова плата, що підлягає
внесенню учасником Системи в момент
підписання договору і є узгодженими
сторонами витратами Фірми, пов'язаними
з включенням учасника Системи до
Системи «Альянс».

Отже, сторони Договору приступили до
виконання своїх зобов'язань,
передбачених ним, а саме ОСОБА_2
сплатила реєстраційний платіж, один
повний платіж, а ТОВ «Житловий Альянс»
сформував групу учасників системи
Альянс, включив до неї ОСОБА_2 та провів
перший і наступні розподіли групи, до
якої була включена ОСОБА_2 За
результатами розподілу фонду групи
ОСОБА_2 було надано право на придбання
товару.

На виконання умов основного Договору №
001920 та Додатків до нього, між ТОВ
«Житловий Альянс» та ОСОБА_2 був
укладений Договір позики від 09.06.2006
року №166, відповідно до якого
Товариство надало ОСОБА_2 позику в
розмірі 75000 грн., для придбання товару
нею самостійно, замість передбачених
Додатком № 1 до Договору № 001920, 150000 грн.

На час укладання між ТОВ «Житловий
Альянс» та ОСОБА_2 Договору № 001920 від
06.09.2005 р. такий договір не суперечив
передбаченій статутом Товариства
діяльності. Також, як вбачається з
листів Державної комісії з регулювання
ринків фінансових послуг України,
наданих представником ТОВ «Житловий
Альянс», станом на 06.09.2005 року, дане
товариство не відносилося до
фінансової установи, а оспорюваний
договір не підпадав під визначення
фінансової послуги, та тому дана
діяльність не потребувала
спеціального ліцензування.

Разом з тим, згідно ч.І ст. 12 Закону
України «Про захист прав споживачів», в
редакції чинній на час укладання між
ТОВ «Житловий Альянс» та ОСОБА_2
Договору № 001920 від 06.09.2005 р., споживач
має право вимагати від продавця
(виробника, виконавця), щоб якість
придбаного ним товару (виконаної
роботи, наданої послуги) відповідала
вимогам нормативно - правових актів та
нормативних документів, умовам
договорів, а також інформації про товар
(роботу, послугу), яку надає продавець
(виробник, виконавець).

Частиною 1 ст. 18 Закону, в тій же
редакції, споживач має право на
одержання необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про товари (роботи, послуги), що
забезпечує можливість їх свідомого і
компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги). Інформація про товари
(роботи, послуги) повинна містити: назву
товару; зазначення нормативних
документів, вимогам яких повинні
відповідати вітчизняні товари (роботи,
послуги); дані про основні властивості
товарів (робіт, послуг), а щодо
продуктів харчування - про склад
(включаючи перелік використаної у
процесі їх виготовлення сировини, в
тому числі харчових добавок),
номінальну кількість (масу, об'єм тощо),
харчову та енергетичну цінність, умови
використання та застереження щодо
вживання їх окремими категоріями
споживачів, а також іншу інформацію, що
поширюється на конкретний продукт.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що
інформація, передбачена пунктом 1 цієї
статті, доводиться до відома
споживачів виробником (виконавцем,
продавцем) у супровідній документації,
що додається до товарів (наслідків
робіт, послуг), на етикетці, а також
маркуванням чи іншим способом (у
доступній наочній формі), прийнятим для
окремих видів товарів (робіт, послуг)
або в окремих сферах обслуговування.

Відповідно до ч.І ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Встановлено, що представником ТОВ
«Житловий Альянс» не було надано суду
доказів того, що вказані в Договорі
витрати, а саме реєстраційний платіж,
адміністративний платіж, а також
щомісячні платежі за адміністративні
витрати, будь-яким чином з ОСОБА_2
узгоджувались, також ці витрати нічим
не підтверджені, а тому висновок суду
про те, що умова Договору та Додатків до
нього, що встановлює вказані платежі є
несправедливою стосовно ОСОБА_2, як
споживача є вірними, оскільки вказані
кошти, сплачені нею на користь
відповідача, отримані останнім, шляхом
включення в договір декларативних
умов, які не мають під собою реального
виконання будь-яких обов'язків,
забезпечених цими оплатами.

Крім того, згідно ст.8 Додатку №2 до
Договору, розірвання вказаного
договору на паритетних правах можливе
лише протягом 10 днів з моменту його
підписання. У разі виявлення бажання
учасником Системи розірвати договір
після зазначеного терміну, відповідач
і учасник Системи звільняються від
своїх зобов'язань щодо виконання умов
договору і в такому разі відповідач не
відшкодовує учаснику Системи «Альянс»
сплачений ним реєстраційний платіж.
Вказана умова договору, з мотивів яких
виходив суд першої інстанції, порушує
принцип рівності сторін договору,
учасником якого виступала ОСОБА_2 в
якості споживача послуг, а відтак вона
є несправедливою відносно позивачки.

Окрім зазначеного, в умовах договору та
додатках до нього, на ОСОБА_2, як
учасника системи покладено обов'язок
за договором сплачувати повні
щомісячні платежі в розмірі 1088,33 грн.,
(п. 3.1 умови діяльності системи
«Альянс»), які складаються з чистого
платежу в розмірі 833,33 грн. і 255,00 грн.
адміністративних витрат. Загальна сума
сплачених ОСОБА_2 повних щомісячних
платежів станом на січень 2007 року
складає 53246,47 грн., крім того, нею було
сплачено реєстраційний платіж в
розмірі 5400 грн. та адміністративний
платіж також в розмірі 5400 грн., що не
заперечувалось сторонами та
підтверджується письмовими доказами,
що містяться в матеріалах справи.

ТОВ «Житловий Альянс», згідно умов
Договору формує групу учасників
системи та відповідно до п.4.1 додатку №
2 (умови діяльності системи «Альянс») до
договору здійснює розподіл фонду групи
або надає позику на користь інших
учасників системи.

Ст. 1 та п. 5.1 статті 5 додатку № 2 ( умови
діяльності системи «Альянс») до
договору передбачено, що право на
купівлю товару, отриманого учасником
системи за результатами розподілу
фонду групи, є підставою для придбання
за рахунок фонду групи товару для
учасника системи.

Таким чином, керуючись додатком № 2 до
договору, Товариство формує групу
учасників системи, надалі створює фонд
даної групи за рахунок чистих
щомісячних платежів, сплачених
учасниками групи, тобто, за кошти
учасників системи (ст. 1 умови
діяльності системи «Альянс»), а потім
один раз на місяць розподіляє фонд
групи між учасниками системи ( п. 4.1
умови діяльності системи «Альянс»), але
право на купівлю товару отримують не
всі учасники системи, а тільки ті
учасники системи які зробили найбільшу
кількість авансових чистих щомісячних
платежів та задекларували найбільшу
кількість чистих щомісячних платежів
(п. п. 4.7,4.9 та 4.10 умови діяльності
системи «Альянс»). Отже, розподіл фонду
групи проходить по пірамідальній
схемі, а саме коли один учасник системи
за свої власні кошти без інвестування
коштів відповідача оплачує товар
іншому учаснику системи. При цьому,
право на купівлю товару, що передається
у власність учасника системи є
компенсацією за рахунок коштів інших
учасників системи, залучених до умови
діяльності системи «Альянс».

Згідно ч.І ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина 1 ст. 229 цього Кодексу), такий
правочин визнається судом недійсним.
Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкоджати вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування

Положенням ч.4 ст. 338 ЦПК України
визначено, що висновки і мотиви, з яких
скасовані рішення є обов'язковими для
суду першої чи апеляційної інстанції
при новому розгляді справи.

Зазначена справа розглядалась судами
неодноразово.

Відповідно до ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28.11.2012 року постановленої в
даній цивільній справі, встановлено, що
сплата коштів не за сам товар, а за
можливість одержання права на купівлю
товару, формування особою без
залучення власних коштів групи
клієнтів, за рахунок коштів яких
здійснювалася передача права на
купівлю товару одному з учасників
групи, що є компенсацією за рахунок
коштів інших учасників групи,
залучених до умов діяльності системи, є
такою, що вводить споживача в оману.

Враховуючи вищевикладене в зазначеній
ухвалі та оскільки судом встановлено,
що при укладенні 06.09.2005 року між ТОВ
«Житловий Альянс» та ОСОБА_2 Договору №
001920, та до нього Додатків №№ 1, 2, З, ТОВ
«Житловий Альянс» ввело ОСОБА_2 в оману,
внаслідок чого остання підписала
вказаний Договір та Додатки до нього,
суд першої інстанції вірно прийшов до
висновку, що цей Договір та Додатки до
нього слід визнати недійсними.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України встановлено,
що недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержана на
виконання цього правочину.

За таких обставин, у зв'язку з визнанням
судом Договору № 001920 від 06.09.2005 року та
Додатків до нього недійсними, кожна зі
сторін цього Договору зобов'язана
повернути другій стороні все, що вона
одержала на виконання цього правочину,
а тому з ТОВ «Житловий Альянс» на
користь ОСОБА_2 підлягають до стягнення
18495 грн., сплачених нею на виконання
цього договору, за вирахуванням коштів,
які нею сплачувалися на погашення
боргу за договором позики (64046,47 грн.
(сплачено всього) - 37933,16 грн. (чисті
внески) - 7618,31 грн. (сплачені додатково з
червня по грудень 2006 року)).

Судом встановлено, що з січня 2007
року ОСОБА_2 перестала виконувати свої
зобов'язання за Договором № 001920, в
результаті чого у неї утворилася
заборгованість за Договором позики від
09.06.2006 року № 166, відповідно до якого ТОВ
«Житловий Альянс» надало ОСОБА_2 позику
в розмірі 75000 грн.

Статтею 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається.

Згідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до умов Договору позики
від 09.06.2006 року № 166, ОСОБА_2 мала
повернути борг на користь ТОВ
«Житловий Альянс» до 15.01.2010 року.

Як вбачається з наданого ТОВ
«Житловий Альянс» до позову розрахунку
платежів ОСОБА_2, а також фінансових
документів на підтвердження факту
отримання ОСОБА_2 позики та сплати нею
коштів на рахунок ТОВ «Житловий
Альянс», остання отримала 75000 грн., на
погашення яких нею було сплачено 37933,16
грн., що становили чисті внески за
Договором № 001920, а також додатково на
погашення вказаного боргу за Договором
позики від 09.06.2006 року № 166, нею в період
з червня по грудень 2006 року було
сплачено 7618,31 грн.

Отже враховуючи встановлені
обставини, суд правильно встановив, що
ОСОБА_2 мала заборгованість перед ТОВ
«Житловий Альянс» за Договором позики
в розмірі 29448,53 грн., яка і підлягає
стягненню з ОСОБА_2 на користь ТОВ
«Житловий Альянс».

Відповідно до п.5 Договору позики
від 09.06.2006 року № 166, за неналежне
виконання умов цього договору ОСОБА_2
має сплатити штраф в розмірі 20% від суми
боргу, а оскільки станом на червень 2006
року, її борг становив 37066,84 грн., сума
штрафу становить 7413,37 грн. (37066,84 X 20%),
який також підлягає до стягнення на
користь ТОВ «Житловий Альянс».

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Оскільки суд прийшов до висновку,
що Договір № 001920 від 06 вересня 2005 року,
укладений між ТОВ «Житловий Альянс» та
ОСОБА_2 слід визнати недійсним, то і
відсутні у суду правові підстави для
задоволення вимог ТОВ «Житловий
Альянс» про його розірвання, оскільки
недійсний правочин фактично не має
будь якої юридичної сили.

Правильний висновок суду щодо
відмови в задоволенні позовних вимог
ТОВ «Житловий Альянс» до ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, як солідарних боржників за
Договором позики.

Так, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, виступили
поручителями перед ТОВ «Житловий
Альянс» за виконання зобов'язань
ОСОБА_2 за Договором позики від 09.06.2006
року №166, відповідно до Договору поруки
від 09.06.2006 року, строк дії якого, як і
Договору позики визначено до 15 січня 2010
року.

Позовні вимоги ТОВ «Житловий
Альянс» пред'явило до ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
як поручителів за виконання
зобов'язань ОСОБА_2 за Договором позики
від 09.06.2006 року № 166, відповідно до
Договору поруки від 09.06.2006 року, тільки
20.09.2010 року.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ст. 598 ЦК України,
зобов'язання припиняється частково або
в повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Згідно ч.4 ст. 559 ЦК України, порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
відповідно до частини четвертої статті
559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. При цьому сама по
собі умова договору про дію поруки до
повного виконання позичальником
зобов'язання перед кредитодавцем або
до повного виконання поручителем
взятих на себе зобов'язань не може
розглядатися як установлення строку
дії поруки, оскільки це не відповідає
вимогам статті 252 ЦК України, згідно з
якою строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами.
Термін визначається календарною датою
або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати.

Оскільки строк дії Договору позики
та Договору поруки встановлено до
15.01.2010 року, а позов до поручителів ТОВ
«Житловий Альянс» пред'явило лише
20.09.2010 року, то зобов'язання ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, перед ТОВ «Житловий Альянс» за
виконання зобов'язань ОСОБА_2, на час
пред'явлення до них вимоги були
припиненні у зв'язку із припиненням
поруки, а тому відсутні правові
підстави для стягнення з них коштів
солідарно з ОСОБА_2, як поручителів за
її зобов'язаннями перед ТОВ «Житловий
Альянс», про що і було ухвалено
відповідне рішення.

Обгрунтованим та законним є
рішення суду і в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про
визнання недійсним спірного договору
та відшкодування збитків.

Статтею 15 ЦК України передбачено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа також має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного судочинства.

Отже, об'єктом захисту є порушене,
невизнане або оспорюване право чи
цивільний інтерес, саме вони є
підставою для звернення особи за
захистом свого права із застосуванням
відповідного способу захисту. Такі
способи захисту передбачені статтею 16
ЦК України.

Оспорюваний договір є правочином
щодо надання послуг і не створює
обов'язків для другого із подружжя, а
лише для сторони договору. Крім того
цей Договір укладається у простій
письмовій формі, не потребує
нотаріального посвідчення, а отже,
вимоги статті 65 СК України не можуть
застосовуватися до даних
правовідносин, у зв'язку з чим позовні
вимоги ОСОБА_5 задоволенню не
підлягають, як такі, що не ґрунтуються
на вимогах закону.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 5 ЦК
України , акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ними чинності;
акт цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи; якщо
цивільні відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Згідно ст. 58 Конституції України
Закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Розглядаючи спір суд першої
інстанції в межах доводів позову повно
і всебічно дослідив обставини спору,
дав належну оцінку зібраним по справі
доказам, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює і у відповідності з
вимогами закону прийшов до
правильного висновку про те, що позовні
вимоги за основним та зустрічним
позовами підлягають частковому
задоволенню, а в позові ОСОБА_5 слід
відмовити.

Доводи, викладені в апеляційній
скарзі, були предметом дослідження в
суді першої інстанції, отримали
належну оцінку і висновків суду не
спростовують.

Таким чином, судова колегія вважає,
що доводи апеляційної скарги є не
суттєвими і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення цього спору.

Оскільки рішення ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального закону, колегія суддів
вважає, що підстав до його скасування
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315,
317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

У х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу Токара
Ярослава Миколайовича - представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Житловий Альянс»
відхилити.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 12 червня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: