Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/911/14
Головуючий у 1 інстанції Лисенко Л.І.
Суддя-доповідач Спас
У Х В А Л А

Іменем України

26 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 2 грудня 2013 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості

В С Т А Н О В
И Л А:

У листопаді 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості.

В позові зазначено, що 25.06.2010 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 був
укладений договір № ZPXRFS47370073, на
підставі якого ОСОБА_2 отримав кредит в
сумі 5 282,14 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,00 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») («Стандарт») складає між
ним і банком договір, про що свідчить
підпис відповідача у заяві. Відповідно
до умов укладеного договору погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку - щомісяця в період
сплати, позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією, а також інших
витрат згідно умов.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за
кредитним договором у ОСОБА_2 станом на
17.10.2013 року утворилася заборгованість в
сумі 25 180,22 грн., що складається з:
заборгованості за тілом кредиту - 4 518,67
грн., заборгованість по відсоткам - 1,60
грн., заборгованість по комісії за
користування кредитом 514,09 грн., пеня за
несвоєчасніть виконання за
користування кредитом - 18 470,61 грн., а
також штрафи відповідно до п.5.3 Умов та
правил надання банківських послуг: 500,00
- штраф (фіксована частина); 1175,25 грн.
штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ
КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з
ОСОБА_2 заборгованість в сумі 25 180,22 грн.,
а також витрати по оплаті судового
збору в сумі 251,80 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 2 грудня 2013 року позов
задоволено частково.

Суд взяв до уваги, що боржником
сплачено понад 7000грн., що він має
незадовільний стан здоров'я і
перебуває на обліку у лікаря психіатра
(а.с.30), є інвалідом за висновком МСЕК і
здатен лише до праці прибиральника
територій.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 6 777,55 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» витрати по оплаті
судового збору у сумі 251,80 грн. Суд
застосував ст. 551 ЦК України і зменшив
розмір неустойки.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ
«ПриватБанк» подав апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на незаконність,
порушення норм матеріального та
процесуального права, не відповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення суду змінити, та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити повному обсязі.
Судові витрати покласти на
відповідача.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
представника банку Якушева С.О.,
представника відповідача ОСОБА_4,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції встановив
наступні обставини справи та
правовідносини.

25.06.2010 року сторонами укладений
договір № ZPXRFS47370073, за яким відповідач
отримав кредит в сумі 5282,14 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов укладеного договору
погашення заборгованості здійснюється
щомісяця позичальник повинен
надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, відсотками, комісією, а також
інших витрат згідно умов.

Станом на 17.10.2013 року у відповідача
утворилася заборгованість в сумі 25180,22
грн., що складається з: заборгованості
за тілом кредиту - 4518,67грн.,
заборгованості по відсоткам - 1,60грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом 514,09грн., пені за
несвоєчасніть виконання за
користування кредитом - 18470,61грн., а
також штрафи відповідно до п.5.3 Умов та
правил надання банківських послуг:
500,00грн. - штраф (фіксована частина);
1175,25грн. штраф (процентна складова).

В частині часткового задоволення
позовних вимог та стягнення
заборгованості за тілом кредиту у сумі
4518,67грн., заборгованості по відсоткам
1,60грн., заборгованості по комісії за
користування кредитом 514,09грн., штрафів
відповідно до п.5.3 Умов та правил
надання банківських послуг: 500,00грн. -
штраф (фіксована частина); 1175,25грн.
штраф (процентна складова) рішення
суду першої інстанції в апеляційному
порядку не оскаржене, а тому у
відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України
та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 12 від 24
жовтня 2008 року „Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку" апеляційним
судом не перевіряється.

З матеріалів справи вбачається, що в
оскарженій частині рішення суд першої
інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212
- 215 ЦПК України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
питання про стягнення пені згідно з
законом, вирішивши питання наявності
обставин, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, суті
правовідносин, що випливають із
встановлених обставин, правильно
застосував правові норми до цих
правовідносин і дійшов вірного
висновку про часткове задоволення
вимог про стягнення пені.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. ст. 546, 553, 572 ЦК
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою,
порукою та заставою.

Неустойка визначається як пеня та
штраф і є грошовою сумою або іншим
майном, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
зобов'язання. Сплата неустойки є
правовим наслідком у разі порушення
зобов'язання (ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК
України).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки (штрафу, пені) може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує суму збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Істотними обставинами у розумінні ч. 3
ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема,
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу (наприклад,
відсутність негативних наслідків для
позивача через прострочення виконання
зобов'язання).

Положеннями ст. 616 ЦК України
передбачено право суду за певних умов
зменшити розмір збитків та неустойки,
які стягуються з боржника.

При цьому питання зменшення розміру
неустойки вирішується в конкретній
ситуації на підставі певних доказів і
розрахунків.

Як убачається з наданого позивачем
розрахунку, розмір основної
заборгованості становить 4518,67грн., а
розмір пені за несвоєчасне виконання -
18470,61грн., що свідчить про значне
перевищення її розміру над розміром
боргу, а про наявність збитків банком
жодних доказів не надано.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем дотримано високу ступінь
виконання зобов'язання. З витягу банку
№1072512 від 09.12.2013р. видно, що відповідач
отримав у кредит 5282,14грн. і погасив по
кредиту 6742,62грн. та 763,47 по тілу кредиту,
що складає 7506,09грн.

Відповідачем надані документи, які
підтверджують інші обставини, які
мають істотне значення. Зокрема це
довідка МСЕК про інвалідність за
психіатричним захворюванням та вкрай
обмежену можливість працевлаштування
за станом здоров'я - лише
прибиральником території.

З змісту апеляційної скарги видно, що
значна її частина не містить доводів на
спростування висновків рішення суду, а
полягає у повторенні обставин справи,
повторенні фактичних та правових
підстав позовних вимог, численному
цитуванні норм матеріального права
щодо свободи договору, зобов'язальних
правовідносин (а.с.56-59).

Надалі апелянт наводить ч. 3 ст. 551 ЦК
України і вважає, що суд не вказав
підстав зменшення розміру пені.

Вказаний довід спростовується
рішенням суду, в якому наведені
вищезазначені обставини, які дозволили
суду першої інстанції дійти висновку
про застосування цієї норми
матеріального права зі зменшенням
розміру пені.

Доводи апеляційної скарги щодо
неправильного застосування судом
першої інстанції норм ЦК України, які
регулюють питання строку позовної
давності та наслідків його пропуску є
неприйнятними, оскільки судом першої
інстанції такі питання не
обговорювалися, відповідні норми
матеріального права не
застосовувалися.

Доводи апеляційної скарги про
невідповідність рішення суду ч. 1 ст. 624
ЦК України, яка передбачає, якщо за
порушення зобов'язання встановлено
неустойку, то вона підлягає стягненню у
повному розмірі, незалежно від
відшкодування збитків не спростовують
рішення суду.

Дана норма матеріального права
передбачає стягнення штрафної
неустойки, на визначення розміру якої
не впливає відшкодування збитків.

Проте, ця норма матеріального права не
врегульовує правовідносини сторін у
справі при вирішенні питання про
застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка
надає суду право зменшити розмір
неустойки за певних умов, що і
відбулося у цій справі.

Доводи апеляційної скарги про
порушення ст. ст. 5, 10, 11, 60 ЦПК України не
містять обґрунтування, що саме в
рішення суду не відповідає цим нормам
процесуального права, як вплинуло на
ухвалення рішення. Зі справи та за
результатами апеляційного розгляду
видно, що ці доводи не підтверджуються,
а тому не дають підстав для висновку
щодо незаконності чи неправильності
зазначеного судового рішення.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 2 грудня 2013 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: