Провадження № 22ц/790/1810/14
Головуючий 1 інст. - Шмадченко
Справа №640/6103/13-ц
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А.,

Кіся П.В.,

при секретарі - Кузьменко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Київського районного суду
м. Харкова від 21 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Харківської міської ради, третя особа -
Інспекція державного архітектурно -
будівельного контролю у Харківській
області про визнання права власності,

встановила:

11.04.2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовною заявою до відповідачів , яку в
ході судового розгляду справи уточнила
та просила визнати за нею право
власності на самочинно побудовані
житловий будинок літ. "В-2" та сарай літ.
«Н», які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивачка
посилалася на те, що їй та відповідачу
ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом від 20.01.1993 року
належить на праві власності по 1/2
частині кожному житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.
Земельна ділянка у розмірі 900 кв.м. була
відведена їх спадкодавцеві ОСОБА_5
радгоспом «Кутузівка» на підставу
наказу № 44 від 28.03.1962 р. для будівництва
житлового будинку та ведення
присадибного господарства.

За вказаною адресою у житловому
будинку літ. «А-1» проживає її брат -
відповідач по справі ОСОБА_4 разом зі
своєю сім'єю. Вона разом зі своїми двома
синами, невісткою та онуком проживають
в літній кухні літ.»Б». З метою
покращення умов проживання своєї сім'ї
та зі згоди брата, вона у 2008 році за
власні кошти самочинно побудувала
двоповерховий житловий будинок літ.
«В-2», загальною площею 99.9 кв.м.,
житловою площею 57,8 кв.м. та сарай
літ.»Н». Згідно зі звітами про
проведення технічного обстеження
будівельних конструкцій та інженерних
мереж об'єктів виготовленого TOB
«Харківбудніпроект» зазначені об'єкти
відповідають вимогам надійності та
безпечної експлуатації.

В судовому засіданні позивачка та її
представник ОСОБА_6 підтримали позовні
вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник
ОСОБА_7 позовні вимоги позивачки не
визнали, надали письмові заперечення
на позов. Відповідач зазначив, що
позивачка у 2008 році самочинно без його
згоди знесла належний їм в рівних
частках гараж літ.»Е» та на його місці
почала будувати житловий будинок
літ.»В-2». Він не згоден з висновком
звіту TOB «Харківбудніпроект», оскільки
у ньому не вказаний процент готовності
побудови. В даному будинку не закінчені
роботи по будівництву міжповерхового
перекриття, відсутня стеля 1-го і
підлога 2-го поверху, відсутні сходи на
2-й поверх, не підведене світло та не
встановлений прилад опалення. Таким
чином житловий будинок літ.»В-2» є
незакінченим об'єктом самочинного
будівництва і визнання на нього права
власності не допустимо.

Представник Харківської міської ради
та представник Інспекції державного
архітектурно- будівельного контролю У
Харківській області в судове засідання
не з'явилися, про явку в судове
засідання повідомлялися належним
чином.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 21 листопада 2013 року у
позові ОСОБА_2 про визнання права
власності на самочинно побудовані
житловий будинок літ. В-2 та сарай літ. Н,
розташованих в АДРЕСА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити її позов, ,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, оскільки суд
безпідставно не узяв до уваги, що вона
була позбавлена в позасудовому порядку
вирішити питання про визнання за нею
права власності на самовільно
побудовані споруди.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Статтями 10, 11, 57, 60, 179 ЦПК України
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Предметом доказування під час
судового розгляду є факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше значення
для вирішення справи (причини
пропуску строку позовної давності
тощо) і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення.

Згідно ч.2 ст. 331 ЦК України
визначено, що право власності на
новостворене нерухоме майно і житлові
будинки виникає з моменту завершення
будівництва. Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Згідно частин 1,3 ст. 22 Закону України
„Про основи містобудування" забудова
земельних ділянок, що надаються для
містобудівних потреб, здійснюється
після виникнення права власності чи
права користування земельною ділянкою
в порядку, передбаченому законом, та
отримання дозволу на виконання
будівельних робіт. Право на забудову
(будівництво ) полягає у можливості
власника, користувача земельної
ділянки здійснювати на ній у порядку,
встановленому законом, будівництво
об'єктів містобудування, перебудову чи
знесення будинків та споруд.

Статтею 18 Закону України „Про основи
містобудування" визначено, що
закінчені будівництвом об'єкти
підлягають прийняттю в експлуатацію в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України. Експлуатація не
прийнятих у встановленому законом
порядку об'єктів забороняється.

Відповідно до ст. 30-1 ЗУ „Про планування
і забудову територій" прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів здійснюється приймальними
комісіями. Порядок прийняттям
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів визначається Кабінетом
Міністрів України відповідно до
закону.

До 01.01.2009 р. був чинним Порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів , затверджених
постановою KM Увід 22.09. 2004 р. № 1243, яким
визначалися основні вимоги та умови
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів незалежно від
джерел фінансування їх будівництва.
Починаючи з 01.01.2009 р. механізм та умови
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів затверджено
постановою КМУ від 08.10.2008 р. № 923.

Рішення суду першої інстанції
обґрунтоване встановленням таких
фактів та відповідних їм
правовідносин.

Позивач ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1
самочинно побудувала житловий будинок
»літ. В-2», загальною площею 99.9 кв.м.,
житлової площею 57,8 кв.м. та сарай
літ.»Н». Земельна ділянка у розмірі 900
кв.м. відведена радгоспо «Кутузівка» на
підставу наказу № 44 від 28.03.1962 р. для
будівництва житлового будинку і
ведення присадибного господарства.

Визнання судом права власності на
самочинно збудований житловий будинок
та сарай можливе лише втому разі, якщо в
прийнятті таких об'єктів в
експлуатацію було незаконно
відмовлено та; умови дотримання
визначених законом вимог, необхідних
для прийняття в експлуатації
закінченого будівництвом об'єктів.

Суд вважав, що матеріали справи
свідчать про те, що позивачка
зверталася до Харківської міської ради
заявою про надання дозволу на
збереження самочинно збудованого
житлового будинку та сараю, але не
надала суду відповіді, чи було їй
відмовлено у задоволенні її заяви, а
звернення до суду з позовом про
визнання права власності на самочинне
будівництво повинно мати місце при
наявності даних про те, що порушене
питання було предметом розгляду
компетентного державного органу,
рішення якою чи його відсутність дають
підстави вважати про наявність спору
про право.

Отже, суд вважав, що позивач ОСОБА_2 не
довела свого позову, що є її обов'язком
відповідно до засад змагальності
процесу згідно ст. 10 ЦПК України,
оскільки доказів звернення до
відповідного державного органу з
приводу узаконення вищевказаного
нерухомого майна або прийняття цим
органом рішення про відмову у видачі
відповідного правовстановлюючого
документу, позивачкою не надано.

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка. Правильно
встановивши юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки та не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи не відносяться до тих
підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення відносно скасування
чи зміни оскаржуємого судового рішення
і висновків суду першої інстанції не
спростовують, в її задоволенні
належить відмовити на підставі ст.308
ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317,
319, 321, 322, 324, 325 ЦПК України, судова
колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 21 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: