АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 674/754/13-ц
Провадження № 22-ц/792/778/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В.,
Юзюка О.М.,

при
секретарі Шевчук Ю.Г.,

з участю
позивачки ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

представника відповідачів
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення
позики, процентів від суми позики та
процентів від простроченої суми за
апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_5 на рішення Дунаєвецького
районного суду Хмельницької області
від 11 лютого 2014 року,

встановила:

У травні 2013 року ОСОБА_1
звернулася до суду з доповненим у
подальшому позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_5, в якому позивачка просила суд
стягнути з останніх на свою користь
суми позики, зокрема: з ОСОБА_2 - 4000 євро;
з ОСОБА_4 - 1500 євро; з ОСОБА_4, ОСОБА_2
солідарно - 5000 євро і 30000 грн.; з ОСОБА_4,
ОСОБА_2, ОСОБА_5 солідарно - 14400 євро.
Також ОСОБА_1 заявила вимогу про
стягнення з відповідачів на свою
користь 8111,42 євро процентів від суми
позики та 2121,92 євро процентів від
простроченої суми.

ОСОБА_1 зазначила, що протягом
2009-2012 років вона позичила відповідачам
грошові кошти на певний строк, а саме: 4
січня 2009 році - ОСОБА_4 14400 євро до 15
травня 2010 року; 4 січня 2009 року - ОСОБА_4,
ОСОБА_2 30000 грн. до 1 січня 2010 року; 1
жовтня 2010 року - ОСОБА_2 2000 євро до 1
жовтня 2012 року; 1 березня 2011 року -
ОСОБА_2 2000 євро до 1 липня 2011 року; 4
травня 2011 року - ОСОБА_4 1500 євро до 15
червня 2011 року; 29 лютого 2012 року - ОСОБА_2
5000 євро до 26 грудня 2012 року. На
підтвердження укладення сторонами
договорів позики відповідачі видали їй
розписки. ОСОБА_4 поручилась перед
позивачкою за повернення ОСОБА_2 5000
євро до 26 грудня 2012 року, а ОСОБА_2 і
ОСОБА_5 - за повернення ОСОБА_4 14400 євро
до 15 травня 2010 року. Відповідно до ст. 1048
ЦК України вона має право на одержання
від відповідачів процентів від суми
позики в розмірі облікової ставки
Національного банку України, а ОСОБА_4,
ОСОБА_2, ОСОБА_5 зобов'язані сплатити
позивачці названі проценти за весь
період користування чужими грошовими
коштами (до 31 січня 2014 року включно).
Відповідачі прострочили виконання
грошового зобов'язання, тому на
підставі ст. 625 ЦК України вони мають
сплатити позивачці три проценти річних
від простроченої суми станом на 31 січня
2014 року включно.

Рішенням Дунаєвецького районного
суду Хмельницької області від 11 лютого
2014 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1500
євро боргу, що еквівалентно 17627 грн.; 303,93
євро процентів від суми позики, що
еквівалентно 3571 грн.; 118,48 євро
процентів від простроченої суми, що
еквівалентно 1392 грн. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 4000 євро боргу, що
еквівалентно 47006 грн.; 928,96 євро
процентів від суми позики, що
еквівалентно 10915 грн. 28 коп.; 235,74 євро
процентів від простроченої суми, що
еквівалентно 2769 грн. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_1 14400 євро боргу, що
еквівалентно 169220 грн.; 6185 євро
процентів від суми позики, що
еквівалентно 72688 грн.; 1604,96 євро
процентів від простроченої суми, що
еквівалентно 18860 грн.; 1000 грн. судового
збору. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4,
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 євро боргу,
що еквівалентно 58757 грн.; 693,05 євро
процентів від суми позики, що
еквівалентно 8144 грн.; 162,74 євро
процентів від простроченої суми, що
еквівалентно 1913 грн. В решті позову
відмовлено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь
держави 3654 грн. судового збору.

Суд виходив з того, що відповідачі
в установлений строк не повернули
ОСОБА_1 кошти за договорами позики, не
виплатили останній проценти за
користування цими коштами та
прострочили виконання грошового
зобов'язання, внаслідок чого вони мають
сплатити позивачці вказану
заборгованість і нести
цивільно-правову відповідальність
перед ОСОБА_1 за неналежне виконання
свого грошового зобов'язання. Також суд
дійшов висновку, що 4 січня 2009 року
позивачка не передавала ОСОБА_4 і
ОСОБА_2 позику в сумі 30000 грн., тому ці
кошти не можуть бути стягнуті з
останніх на користь ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
ОСОБА_2, ОСОБА_5 просять скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення
про відмову в позові посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної
скарги, позивачка ОСОБА_1 зазначила, що
рішення суду є законним та
обґрунтованим, а тому відсутні
підстави для його скасування.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Суд першої інстанції не в повній
мірі з'ясував обставини, якими
обґрунтовувались позовні вимоги та
заперечення сторін, не застосував
закон (ст.ст. 192, 559 ЦК України), який
підлягав застосуванню, неправильно
витлумачив застосований закон (ст.ст.
524, 533 ЦК України) та не дотримався
приписів ст. 88 ЦПК України, ч. 2 ст. 4
Закону України від 8 липня 2011 року №
3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон №
3674-VI).

У зв'язку з неповним з'ясуванням
судом обставин, що мають значення для
справи, порушенням судом норм
матеріального та процесуального права
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Встановлено, що 4 січня 2009 році
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали два договори
позики, за умовами яких позивачка
передала у власність останньої 7200 євро
за кожним договором, а ОСОБА_4
зобов'язалась до 15 травня 2010 року
повернути ОСОБА_1 вказані суми грошових
коштів. За договором поруки ОСОБА_2 і
ОСОБА_5 поручилися перед позивачкою за
виконання ОСОБА_4 цього зобов'язання.

1 жовтня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
уклали договір позики, за умовами якого
позивачка передала у власність
останньої 2000 євро, а ОСОБА_2
зобов'язалась до 1 жовтня 2012 року
повернути ОСОБА_1 вказану суму грошових
коштів.

1 березня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
уклали договір позики, за умовами якого
позивачка передала у власність
останньої 2000 євро, а ОСОБА_2
зобов'язалась до 1 липня 2011 року
повернути ОСОБА_1 вказану суму грошових
коштів.

4 травня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4
уклали договір позики, за умовами якого
позивачка передала у власність
останньої 1500 євро, а ОСОБА_4
зобов'язалась до 15 червня 2011 року
повернути ОСОБА_1 вказану суму грошових
коштів.

29 лютого 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
уклали договір позики, за умовами якого
позивачка передала у власність
останньої 5000 євро, а ОСОБА_2
зобов'язалась до 26 грудня 2012 року
повернути ОСОБА_1 вказану суму грошових
коштів. За договором поруки від 6 жовтня
2012 року ОСОБА_4 поручилась перед
позивачкою за виконання ОСОБА_2 цього
зобов'язання.

Передачу ОСОБА_1 відповідачам
грошових коштів посвідчено розписками
останніх.

На теперішній час ОСОБА_4 і ОСОБА_2
не повернули позивачці позичені кошти.

Зазначені обставини визнані
сторонами та підтверджуються наявними
у справі письмовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України
встановлено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовим ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 1050 ч. 1 ЦК України
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Частиною 2 статті 625 ЦК України
визначено, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Досліджені у справі докази
вказують на те, що ОСОБА_1 передала
ОСОБА_4 і ОСОБА_2 грошові кошти в борг, а
останні видали їй розписки про
одержання цих коштів.

Оригінали розписок знаходяться у
ОСОБА_1, що свідчить про неповернення
відповідачами останній сум позики.

За таких обставин суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що ОСОБА_4 і ОСОБА_2 не виконали свій
обов'язок з повернення ОСОБА_1 сум
позики та сплати позивачці процентів
від цих сум. Також суд правомірно
дійшов висновку, що оскільки
відповідачі прострочили виконання
грошового зобов'язання, то вони мають
сплатити позивачці три проценти річних
від простроченої суми.

При цьому суд обґрунтовано
виходив з безпідставності вимог ОСОБА_1
про стягнення з ОСОБА_4 і ОСОБА_2 на свою
користь 30000 грн., оскільки позивачка не
передавала останнім указаних коштів.

Твердження відповідачів, що
ОСОБА_4 не позичала у ОСОБА_1 7200 євро за
однією з виданих нею розписок, не
відповідають фактичним обставинам
справи.

Розписка ОСОБА_2 від 1 жовтня 2010
року містить абревіатуру (символ) євро
(€). Це свідчить, що ОСОБА_1 позичила
ОСОБА_2 грошові кошти саме в указаній
валюті. Доводи ОСОБА_2 про передачу
позивачкою їй грошових коштів у
національній валюті (2000 грн.) є
безпідставними.

ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 не довели
повернення ними ОСОБА_1 сум позики.
Надані відповідачами письмові докази
достовірно не вказують на цю обставину.

Посилання відповідачів на те, що
виконання зобов'язання ОСОБА_4 і ОСОБА_2
з повернення ОСОБА_1 позичених грошових
коштів не забезпечено порукою,
суперечать фактичним обставинам
справи та нормам діючого
законодавства.

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі. Правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання,
вчинений із недодержанням письмової
форми, є нікчемним (ч. 1 ст. 546, ст. 547 ЦК
України).

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК
України правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Як передбачено ч. 1 ст. 553, ч. 2 ст. 554
ЦК України, за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Поручитель
відповідає перед кредитором у тому ж
обсязі, що і боржник, включаючи сплату
основного боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Із змісту розписок (т. 2 а.с. 160, 161)
вбачається, що ОСОБА_2 і ОСОБА_5
зобов'язалися виконати зобов'язання
ОСОБА_4 з повернення ОСОБА_1 14400 євро у
строк, установлений у цих розписках,
тобто до 15 травня 2010 року.

Відповідно до розписки від 29
лютого 2012 року (т. 2 а.с. 155) ОСОБА_4 взяла
на себе обов'язок повернути ОСОБА_1
позичені ОСОБА_2 5000 євро до 26 грудня 2012
року.

Названі договори поруки вчинені у
письмовій формі та підписані
відповідно ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 До
того ж, відповідачі в суді визнали, що
вони поручалися перед ОСОБА_1 за
повернення позичальниками сум позики.

Суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
укладені сторонами договори поруки є
дійсними. Ці договори не встановлюють
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителів, тому в
разі порушення позичальниками
зобов'язання за договорами позики
боржники та поручителі мали
відповідати перед ОСОБА_1 як солідарні
боржники.

За таких обставин суд правомірно
стягнув солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_2 на
користь позивачки заборгованість за
договором позики від 29 лютого 2012 року.

В цій частині рішення суду
ґрунтується на повно і всебічно
досліджених обставинах справи та
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Разом із тим, стягуючи з усіх
відповідачів на користь ОСОБА_1
заборгованості за договорами позики
від 4 січня 2009 року суд припустився
помилки. З договорів
поруки (т. 2 а.с. 160, 161) убачається, що в
них не встановлено строку припинення
поруки, тому в цьому випадку підлягають
застосуванню положення ч. 4 ст. 559 ЦК
України про припинення поруки, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Кінцевим терміном виконання
ОСОБА_4 зобов'язання з повернення
позивачці 14400 євро було 15 травня 2010
року.

ОСОБА_1 мала право пред'явити
вимогу до поручителів ОСОБА_2 і ОСОБА_5
про виконання порушеного боржником
ОСОБА_4 грошового зобов'язання протягом
наступних шести місяців від цієї дати.

Натомість, ОСОБА_1 не пред'являла
такої вимоги до поручителів, а подала
даний позов до суду 13 травня 2013 року (т. 1
а.с. 1), тобто вже після спливу
встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України
шестимісячного строку.

Отже, порука ОСОБА_2 і ОСОБА_5
припинена, внаслідок чого ОСОБА_4 має
самостійно відповідати за
зобов'язаннями, що випливають з
договорів позики від 4 січня 2009 року.

За таких обставин виконання
зобов'язання за договорами позики від 4
січня 2009 року та 4 травня 2011 року має
бути покладено на ОСОБА_4, за договорами
позики від 1 жовтня 2010 року та 1 березня
11 року - на ОСОБА_2, за договором позики
від 29 лютого 2012 року - солідарно на
ОСОБА_4 і ОСОБА_2

Доводи відповідачів щодо
пропущення ОСОБА_1 позовної давності є
безпідставними.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено,
що загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

ОСОБА_4 зобов'язалась повернути
ОСОБА_1 суми позики: за договорами від 4
січня 2009 року - до 15 травня 2010 року, за
договором від 4 травня 2011 року - до 15
червня 2011 року. В свою чергу, ОСОБА_2
мала повернути позивачці позичені
грошові кошти: за договором від 1 жовтня
2010 року - 1 жовтня 2012 року, за договором
від 1 березня 2011 року - 1 липня 2011 року, за
договором від 29 лютого 2012 року - 26
грудня 2012 року.

Названі договори не визначають
строки сплати позичальниками
процентів від суми позики, внаслідок
чого ОСОБА_4 і ОСОБА_2 могли сплатити ці
проценти в останній день строку
виконання основного зобов'язання за
договорами позики.

ОСОБА_1 пред'явила позов до суду 13
травня 2013 року, тобто в межах
трирічного строку, тому позовна
давність не сплила.

У відповідності до положень ст. 192
ЦК України законним платіжним засобом,
обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, є грошова одиниця України -
гривня. Іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

В силу ст. 524 ЦК України
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Частиною 3 статті 533 ЦК України
передбачено, що використання іноземної
валюти, а також платіжних документів в
іноземній валюті при здійсненні
розрахунків на території України за
зобов'язаннями допускається у
випадках, порядку та на умовах,
встановлених законом.

Враховуючи правову природу
процентів від суми позики, які є платою
за користування чужими грошовими
коштами, та процентів від простроченої
суми, які є особливою мірою
відповідальності боржника за
прострочення грошового зобов'язання,
їх стягнення має здійснюватись
виключно у національній валюті
України.

Натомість, суд першої інстанції
всупереч указаних норм стягнув з
відповідачів на користь ОСОБА_1 ці
проценти в іноземній валюті.

Також суд не навів усіх
розрахунків, з яких він виходив при
задоволенні грошових вимог, і допустив
помилку при обчисленні процентів.

З урахуванням суми позики, часу,
протягом якого ОСОБА_4 і ОСОБА_2
користувалися чужими грошовими
коштами, та розміру облікової ставки
Національного банку України, розмір
процентів станом на 31 січня 2014 року
включно складає:

- за договором від 4 січня 2009 року
(7200 євро):

з 4 січня 2009 року до 14 червня 2009 року
включно (162 дні; 12% річних) - 383,47 євро
(7200х12:100х162:365);

з 15 червня 2009 року до 11 серпня 2009 року
включно (58 днів; 11% річних) - 125,85 євро
(7200х11:100х58:365);

з 12 серпня 2009 року до 7 червня 2010 року
включно (300 днів; 10,25% річних) - 606,58 євро
(7200х10,25:100х300:365);

з 8 червня 2010 року до 7 липня 2010 року
включно (30 днів; 9,5% річних) - 56,22 євро
(7200х9,5:100х30:365);

з 8 липня 2010 року до 9 серпня 2010 року
включно (33 дні; 8,5% річних) - 55,33 євро
(7200х8,5:100х33:365);

з 10 серпня 2010 року до 22 березня 2012 року
включно (591 день; 7,75% річних) - 903,50 євро
(7200х7,75:100х591:365);

з 23 березня 2012 року до 9 червня 2013 року
включно (444 дні; 7,5% річних) - 656,88 євро
(7200х7,5:100х444:365);

з 10 червня 2013 року до 12 серпня 2013 року
включно (64 дні; 7% річних) - 88,37 євро
(7200х7:100х64:365);

з 13 серпня 2013 року до 31 січня 2014 року
включно (172 дні; 6,5%) - 220,54 євро
(7200х6,5:100х172:365), а всього - 3096,74 євро

(383,47+125,85+606,58+56,22+55,33+903,50+656,88+88,37+220,54);

- за договором від 4 січня 2009 року
(7200 євро):

з 4 січня 2009 року до 14 червня 2009 року
включно (162 дні; 12% річних) - 383,47 євро
(7200х12:100х162:365);

з 15 червня 2009 року до 11 серпня 2009 року
включно (58 днів; 11% річних) - 125,85 євро
(7200х11:100х58:365);

з 12 серпня 2009 року до 7 червня 2010 року
включно (300 днів; 10,25% річних) - 606,58 євро
(7200х10,25:100х300:365);

з 8 червня 2010 року до 7 липня 2010 року
включно (30 днів; 9,5% річних) - 56,22 євро
(7200х9,5:100х30:365);

з 8 липня 2010 року до 9 серпня 2010 року
включно (33 дні; 8,5% річних) - 55,33 євро
(7200х8,5:100х33:365);

з 10 серпня 2010 року до 22 березня 2012 року
включно (591 день; 7,75% річних) - 903,50 євро
(7200х7,75:100х591:365);

з 23 березня 2012 року до 9 червня 2013 року
включно (444 дні; 7,5% річних) - 656,88 євро
(7200х7,5:100х444:365);

з 10 червня 2013 року до 12 серпня 2013 року
включно (64 дні; 7% річних) - 88,37 євро
(7200х7:100х64:365);

з 13 серпня 2013 року до 31 січня 2014 року
включно (172 дні; 6,5%) - 220,54 євро
(7200х6,5:100х172:365), а всього - 3096,74 євро

(383,47+125,85+606,58+56,22+55,33+903,50+656,88+88,37+220,54);

- за договором від 1 жовтня 2010 року
(2000 євро):

з 1 жовтня 2010 року до 22 березня 2012 року
включно (539 днів; 7,75% річних) - 228,89 євро
(2000х7,75:100х539:365);

з 23 березня 2012 року до 9 червня 2013 року
включно (444 дні; 7,5% річних) - 182,47 євро
(2000х7,5:100х444:365);

з 10 червня 2013 року до 12 серпня 2013 року
включно (64 дні; 7% річних) - 24,55 євро
(2000х7:100х64:365);

з 13 серпня 2013 року до 31 січня 2014 року
включно (172 дні; 6,5%) - 61,26 євро
(2000х6,5:100х172:365), а всього - 497,17 євро

(228,89+182,47+24,55+61,26);

- за договором від 1 березня 2011
року (2000 євро):

з 1 березня 2011 року до 22 березня 2012 року
включно (388 днів; 7,75% річних) - 164,77 євро
(2000х7,75:100х388:365);

з 23 березня 2012 року до 9 червня 2013 року
включно (444 дні; 7,5% річних) - 182,47 євро
(2000х7,5:100х444:365);

з 10 червня 2013 року до 12 серпня 2013 року
включно (64 дні; 7% річних) - 24,55 євро
(2000х7:100х64:365);

з 13 серпня 2013 року до 31 січня 2014 року
включно (172 дні; 6,5%) - 61,26 євро
(2000х6,5:100х172:365), а всього - 433,05 євро

(164,77+182,47+24,55+61,26);

- за договором від 4 травня 2011 року
(1500 євро):

з 4 травня 2011 року до 22 березня 2012 року
включно (324 дні; 7,75% річних) - 103,19 євро
(1500х7,75:100х324:365);

з 23 березня 2012 року до 9 червня 2013 року
включно (444 дні; 7,5% річних) - 136,85 євро
(1500х7,5:100х444:365);

з 10 червня 2013 року до 12 серпня 2013 року
включно (64 дні; 7% річних) - 18,41 євро
(1500х7:100х64:365);

з 13 серпня 2013 року до 31 січня 2014 року
включно (172 дні; 6,5%) - 45,95 євро
(1500х6,5:100х172:365), а всього - 304,40 євро

(103,19+136,85+18,41+45,95);

- за договором від 29 лютого 2012 року
(5000 євро):

з 29 лютого 2012 року до 22 березня 2012 року
включно (23 дні; 7,75% річних) - 24,42 євро
(5000х7,75:100х23:365);

з 23 березня 2012 року до 9 червня 2013 року
включно (444 дні; 7,5% річних) - 456,16 євро
(5000х7,5:100х444:365);

з 10 червня 2013 року до 12 серпня 2013 року
включно (64 дні; 7% річних) - 61,37 євро
(5000х7:100х64:365);

з 13 серпня 2013 року до 31 січня 2014 року
включно (172 дні; 6,5%) - 153,15 євро
(5000х6,5:100х172:365), а всього - 695,10 євро

(24,42+456,16+61,37+153,15).

З урахуванням розміру та періоду
прострочення ОСОБА_4 і ОСОБА_2 грошового
зобов'язання станом на 31 січня 2014 року
розмір трьох процентів річних від
простроченої суми становить:

- за договором від 4 січня 2009 року
(7200 євро; з 16 травня 2010 року до 31 січня 2014
року - 1357 днів) - 803,05 євро (7200х3:100х1357:365);

- за договором від 4 січня 2009 року
(7200 євро; з 16 травня 2010 року до 31 січня 2014
року - 1357 днів) - 803,05 євро (7200х3:100х1357:365);

- за договором від 1 жовтня 2010 року
(2000 євро; з 2 жовтня 2012 року до 31 січня 2014
року - 487 днів) - 80,05 євро (2000х3:100х487:365);

- за договором від 1 березня 2011
року (2000 євро; з 2 липня 2011 року до 31
січня 2014 року - 945 днів) - 155,34 євро
(2000х3:100х945:365);

- за договором від 4 травня 2011 року
(1500 євро; з 16 червня 2011 року до 31 січня 2014
року - 961 день) - 118,48 євро (1500х3:100х961:365);

- за договором від 29 лютого 2012 року
(5000 євро; з 27 грудня 2012 року до 31 січня 2014
року - 401 день) - 164,79 євро (5000х3:100х401:365).

Таким чином, враховуючи принцип
диспозитивності цивільного
судочинства (ст. 11 ЦПК України) та межі
заявлених ОСОБА_1 вимог, з ОСОБА_4 і
ОСОБА_2 на користь позивачки слід
стягнути:

- з ОСОБА_4 - 15900 євро (7200+7200+1500) суми
позики, що за курсом Національного
банку України еквівалентно 227245 грн. 63
коп.; 92747 грн. 80 коп. процентів від суми
позики (3092,74+3092,74+303,93)х14,292178); 24631 грн. 71
коп. трьох процентів річних від
простроченої суми (802,48+802,48+118,48)х14,292178).

- з ОСОБА_2 - 4000 євро (2000+2000) суми
позики, що за курсом Національного
банку України еквівалентно 57168 грн. 71
коп.; 13276 грн. 86 коп. процентів від суми
позики (496,53+432,43)х14,292178); 3364 грн. 24 коп.
трьох процентів річних від
простроченої суми (80,05+155,34)х14,292178).

- з ОСОБА_4 і ОСОБА_2 солідарно - 5000
євро суми позики, що за курсом
Національного банку України
еквівалентно 71460 грн. 89 коп.; 9905 грн. 19
коп. процентів від суми позики
(693,05х14,292178); 2325 грн. 91 коп. трьох
процентів річних від простроченої суми
(162,74х14,292178).

В позові до ОСОБА_5 слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл
судових витрат при частковому
задоволенні позову ОСОБА_1, суд не
дотримався правил пропорційності
сплати судового збору та присудив з
відповідачів судовий збір у розмірі (4654
грн.), що перевищує максимальний розмір
даного виду судових витрат,
передбачений п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону №
3674-VI (3441 грн.).

Матеріали справи не містять
достатніх даних щодо необ'єктивності
та упередженості суду першої
інстанції, які б давали підстави суду
для задоволення заявленого
відповідачами відводу, а недоплата
ОСОБА_1 судового збору при пред'явленні
позову та прийняття судом під час
судових дебатів розрахунку грошових
вимог не є підставою для скасування або
зміни рішення суду.

При розподілі судових витрат, суд
враховує пропорційність задоволених
вимог. Позов заявлено з ціною 532131 грн. 95
коп. (35133,34х14,292178)+30000) і задоволено на
суму 502126 грн. 95 коп. (35132,99х14,292178), тобто
на 94,36 % (502126,95х100:532131,95).

Таким чином, на відповідачів
ОСОБА_4 і ОСОБА_2 слід покласти судовий
збір у розмірі 3246 грн. 93 коп. (3441х94,36:100), а
на ОСОБА_1 - 194 грн. 07 коп. (3441х(100-94,36):100).

При подачі позову ОСОБА_1 сплатила
1000 грн. судового збору, з яких їй має
бути відшкодовано відповідачами 805 грн.
93 коп. (1000-194,07). Інші 2441 грн. (3441-1000) слід
стягнути з ОСОБА_4 і ОСОБА_2 в дохід
держави.

Позов задоволено: щодо ОСОБА_4 - на
68,63% (227245,63+92747,80

+24631,71)х100:502126,95); щодо ОСОБА_2 - на 14,7%
(57168,71+13276,86+3364,24)х100:502126,95), щодо ОСОБА_4 і
ОСОБА_2 - на 16,67% (71460,89+9905,19+2325,91)х100:502126,95).

Отже, судовий збір слід стягнути:
з ОСОБА_4 - 2228 грн. 37 коп. (3246,93х68,63:100), з
них 805 грн. 93 коп. на користь ОСОБА_1, 1422
грн. 44 коп. на користь держави; з ОСОБА_2 -
477 грн. 30 коп. (3246,93х14,7:100) на користь
держави; з ОСОБА_4 і ОСОБА_2 солідарно - 541
грн. 26 коп. (3246,93х16,67:100) на користь
держави.

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Дунаєвецького районного
суду Хмельницької області від 11 лютого
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 15900 євро суми позики, що за
курсом Національного банку України
еквівалентно 227245 грн. 63 коп., 92747 грн. 80
коп. процентів від суми позики, 24631 грн.
71 коп. трьох процентів річних від
простроченої суми, а всього 15900 євро та
117379 грн. 51 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 4000 євро суми позики, що за курсом
Національного банку України
еквівалентно 57168 грн. 71 коп., 13276 грн. 86
коп. процентів від суми позики, 3364 грн. 24
коп. трьох процентів річних від
простроченої суми, а всього 4000 євро та
16641 грн. 10 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4,
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 євро суми
позики, що за курсом Національного
банку України еквівалентно 71460 грн. 89
коп., 9905 грн. 19 коп. процентів від суми
позики, 2325 грн. 91 коп. трьох процентів
річних від простроченої суми, а всього
5000 євро та 12231 грн. 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 805 грн. 93 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
держави 1422 грн. 44 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави 477 грн. 30 коп. судового збору.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4,
ОСОБА_2 на користь держави 541 грн. 26 коп.
судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
О.І. Ярмолюк

________________________________________________________________________
_______Головуючий у першій інстанції -
Кучерява А.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І.
Категорія 19, 27