АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/750/14
інстанції - Шишкін О.В.
Справа № 640/650/13-ц
Категорія - договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Пилипчук Н.П.,

суддів:
Трішкової І.Ю.,

Кірсанової Л.І.,

при секретарі -
Черепаха С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу

апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в
інтересах ОСОБА_3,

на рішення Київського районного суду м.
Харкова від 12 листопада 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ СК
«ВУСО», третя особа - ПАТ «Укрсоцбанк»
Новоолексіївське відділення про
стягнення суми страхового
відшкодування,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що 22.09.2008 року між ним і ЗАТ СК «ВУСО»
був укладений договір добровільного
страхування № -01. Згідно умов
договору він сплатив страховий платіж
у розмірі 12139,46 грн. Під страховий
захист був взятий автомобіль Хонда,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
страхова вартість майна склала 178500 грн.
21.06.2012 року внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
застрахованому автомобілю були
спричинені механічні пошкодження.
Водій ОСОБА_4, який на той час керував
автомобілем застрахованого
транспортного засобу викликав
працівників ДАІ, які склали відповідні
документи. Згідно постанови
Алуштинського міського суду від 03.07.2012
року ДТП мала місце з вини водія ОСОБА_4,
якого було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ознакою ст. 124 КУпАП. 26.06.2012 року він
звернувся до ПрАТ СК «ВУСО» із заявою
про настання страхового випадку та
виплату страхового відшкодування.
Проте, ПрАТ СК «ВУСО» виплати
страхового відшкодування не здійснила,
а повідомила йому про прийняте рішення
щодо відмови у виплаті страхового
відшкодування, так як страхувальником
не було повідомлено страховика
протягом 2-х годин з моменту настання
ДТП, а також у зв'язку з наданням
страхувальником неправдивих
відомостей про факт настання страхової
події. Не погодившись з прийнятим
страховою компанією рішенням, він
звернувся до суду для захисту свого
порушеного права. Просив суд стягнути
суму страхового відшкодування у
розмірі 125510,00 грн., пеню у сумі 16441,81 грн.,
нормативні витрати у сумі 3950,06 грн. В
ході судового розгляду справи доповнив
свої позовні вимоги та просив суд
визнати Договір добровільного
страхування наземного транспорту №
-01 від 22.09.08 р., укладений з ПРАТ СК
«ВУСО» припиненим у зв'язку з
порушенням страховиком умов договору,
стягнути суму страхового
відшкодування у розмірі 107222,34 грн., пеню
у сумі 20265,02 грн., страхові платежі за
період з 2008 року по 2011 у сумі 46370,09 грн.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 12 листопада 2013 року
відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в
інтересах ОСОБА_3, просить скасувати
вказане рішення суду, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі та
стягнути з ПрАТ СК «ВУСО» судові
витрати. Обґрунтовуючи апеляційну
скаргу, вказує на неповне з'ясування
обставин справи, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення норм права.
Посилається на ті самі обставини, якими
обґрунтовував позовні вимоги.

У відповідності до статті 303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги. Вислухавши доповідь судді,
пояснення учасників процесу, що
з'явились, обговоривши доводи
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд
першої інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом встановлено, що 22.09.2008 року між
позивачем та ЗАТ СК «ВУСО»
(реорганізованого у ПрАТ СК «ВУСО») був
укладений договір добровільного
страхування наземного транспорту №
033846- 02-21-01.

22.09.2009 року сторони уклали додаткову
угоду до Договору страхування №
-01. Об'єктом страхування є
автомобіль Хонда, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить страхувальнику ОСОБА_3

21.06.2012 р. з вини водія ОСОБА_4, який
керував застрахованим транспортом
сталася ДТП, внаслідок якої а/м Хонда,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
отримав механічні пошкодження.

26.06.2012 року ОСОБА_3 звернувся до
страхової компанії із заявою про
виплату страхового відшкодування на
підставі настання страхового випадку
згідно до умов Договору добровільного
страхування наземного транспорту. До
заяви додав копію посвідчення водія,
копію свідоцтва на автомобіль, копію
паспорта та коду страхувальника.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про
страхування» страховий випадок - подія,
передбачена договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої, виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування)

Згідно п. 8.1.2 договору страхування
страхувальник до зміни обставин події
(місця розташування учасників ДТП,
слідів настання страхового випадку і
т.д.), зобов'язаний не пізніше 2-х годин
повідомити страховика про настання
страхового випадку, виконувати його
інструкції, а також повідомити
державні органи, до компетенції яких
належить підтвердження факту настання
страхового випадку, пройти медичний
огляд на предмет алкогольного,
наркотичного або токсичного сп'яніння .
У випадку, якщо виконання вказаних
вимог неможливо, страхувальник
зобов'язаний надати підтвердження
наявності поважних причин.

Розділом 11 договору страхування
передбачені підстави для відмови у
виплаті страхового відшкодування,
зокрема у випадку якщо про подію не
було повідомлено в порядку та строки,
вказані в п. 8.1.2 , а саме не пізніше 2-х
годин з моменту ДТП.

Представник позивача наполягає на
тому, що позивач з поважних причин не
міг виконати умови п.8.1.2 договору,
повідомити страхову компанію протягом
2 годин про настання страхового
випадку, оскільки з місця ДТП потрапив
до лікарні, а договір добровільного
страхування наземного транспорту
знаходився у автомобілі Хонда, який
працівниками ДАІ був поставлений на
штрафмайданчик.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позивач не надав належних та
допустимих доказів того, що з поважних
причин не повідомив страхову компанію
про ДТП у встановлений договором строк.

Представник позивача пояснив, що
автомобілем на час ДТП керував не
позивач, а ОСОБА_4 Позивач ОСОБА_3 на час
ДТП в автомобілі взагалі не знаходився,
приїхав на місце ДТП після того, як
ОСОБА_4 його про це повідомив. ОСОБА_3
травмувався під час огляду місця ДТП.

Згідно з п.7.2.5 договору страхувальник
зобов'язаний довести до відома осіб,
які мають право на керування
застрахованим ТЗ умови Договору
страхування, недотримання умов
Договору страхування з боку цих осіб
надає право страхової компанії
відмовити у виплаті страхового
відшкодування.

Таким чином, ОСОБА_4, як особа, що
керувала автомобілем, повинен був і мав
можливість не пізніше 2-х годин з
моменту ДТП повідомити страховика про
настання страхового випадку.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно карти виїзду швидкої медичної
допомоги (а.с.74), довідки Алуштинської
центральної міської лікарні (а.с. 23,73) та
епікризу (а.с.24) ОСОБА_3 швидкою медичною
допомогою 21.06.2012 р. був доставлений у
лікарню з місця ДТП та знаходився у
лікарні у хірургічному відділенні з
21.06.2012 по 23.06.2012 з діагнозом: забій м'яких
тканин, алкогольне сп'яніння.

Відомостей про те, що ОСОБА_4 постраждав
в ДТП матеріали справи не містять, у
лікарню був доставлений лише для
проходження дослідження щодо вживання
алкоголю.

Той факт, що автомобіль, в якому
зберігався страховий поліс був
поставлений на штрафмайданчик і у
позивача не було до нього доступу 0 не
підтверджений належними та
допустимими доказами.

21.06.2012 р. застрахованим автомобілем
керував ОСОБА_4, який повідомив
страхову компанію про страховий
випадок лише 25.06.2012 р. о 13.36 год. про що
свідчить диск з записом телефонної
розмови.

ОСОБА_4

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4
ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, ОСОБА_3 та його представник
на надали суду доказів, що свідчили б
про поважність причин пропуску строку
звернення до страхової компанії.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про
страхування» визначено, що у разі
дострокового припинення за вимогою
Страхувальника Страховик повертає
йому страхові платежі за період, що
залишився до закінчення дії Договору, з
відрахуванням нормативних витрат на
ведення справи, визначених при
розрахунку страхового тарифу,
фактичних виплат страхового
відшкодування, що були здійснені за цим
Договором страхування. Якщо вимога
Страхувальника обумовлена порушенням
Страховиком умов Договору страхування,
то останній. Про намір достроково
припинити дію договору страхування
будь-яка сторона зобов'язана
повідомити іншу не пізніш як за 30
календарних днів до дати припинення
дії договору страхування, якщо інше ним
не передбачено.

Оскільки судом не встановлено
неправомірних дій страхової компанії,
то відсутні підстави й для припинення
дії договору страхування з поверненням
Страхувальнику сплачених ним
страхових платежів. Про намір
достроково припинити дію договору
страхування позивач страхову компанію
не повідомляв.

За таких обставин, правильним є
висновок суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Судом першої інстанції правильно
досліджені і оцінені обставини по
справі, доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу
необхідно відхилити, рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315,
317, 319 ЦПК України, судова колегія
судової палати,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в
інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 12 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -