У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді:
Гордійчук С.О.

суддів : Боймиструка
С.В., Буцяка З.І.

секретар судового
засідання : Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Рівному апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Здолбунівського районного суду
Рівненської області від 19 березня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третіх осіб, що не заявляють
самостійних вимог:Управління
Держземагенства у Здолбунівському
районі, Реєстраційної служби
Здолбунівського районного управління
юстиції в Рівненській області про
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку та
скасування його державної реєстрації.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
що з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги колегія суддів

в с т а н о
в и л а :

Рішенням Здолбунівського районного
суду Рівненської області від 19 березня
2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третіх осіб, що не заявляють
самостійних вимог: Управління
Держземагенства у Здолбунівському
районі, Реєстраційної служби
Здолбунівського районного управління
юстиції в Рівненській області про
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку та
скасування його державної реєстрації -
відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі позивач вказує на його
незаконність, оскільки висновки суду
не відповідають дійсним обставинам
справи. Судом не враховано, що її
покійному батькові ОСОБА_3, належало
42/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1
на підставі договору дарування від
26.08.2004 року і він мав, відповідно до
рішення Здолбунівської міської ради
№207 від 08.06.2011 року, у власності
земельну ділянку площею 0,0265 га. Їй як
спадкоємиці рішенням Здолбунівської
міської ради від 10.11.2012 року надано
дозвіл на розроблення технічної
документації із землеустрою по
складанню державного акту на право
власності на земельну ділянку прощею
0,0265га для обслуговування
успадкованого домоволодіння за
рахунок земель, що перебували у
власності ОСОБА_3

Крім того, судом не враховано, що
зовнішні межі земельної ділянки
суміжного землевласника ОСОБА_2 на
місцевості накладаються на її земельну
ділянку біля будинку у зв'язку з чим
вона не має доступу до свого будинку,
колодязя та відсутній вільний проїзд
на подвір'я.

Вважає, що відповідач скористалася
смертю ОСОБА_3 та без погодження меж
земельної ділянки незаконно
зареєструвала технічну документацію і
отримала акт на право власності на
земельну ділянку, що порушує її права
власника на користування та вільне
розпорядження приватною власністю.

Суд безпідставно прийняв до уваги
покази свідка ОСОБА_4, оскільки він є
зацікавленою особою так як при
виготовленні документації для
відповідачів допустивши ряд порушень.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення позову.

В запереченні на апеляційну
скаргу відповідач вказує, що рішення
суду законне та обгрунтованне, просить
залишити його без зміни.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог суд першої інстанції
правильно виходив з того, що позивач не
довела суду порушення її прав
землекористувача відповідачем.

На підтвердження такого висновку в
рішенні наведені відповідні мотиви та
докази з якими погоджується і
апеляційний суд.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч.1 і 2 ст.152 ЗК
України, держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Згідно із частиною 1 статті 155 ЗК
України у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

Цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК
України. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається і
це встановлено судом, що рішенням
Здолбунівської міської ради №303 від
05.10.2011 року відповідачу передано у
власність земельну ділянку загальною
площею 0,0376 га. На підставі вказаного
рішеня відповідачу видано державний
акт на право приватної власності на
землю.

Державний акт на право власності
на земельну ділянку є
правовстановлюючим документом, який
видається на підставі рішення
відповідного органу місцевого
самоврядування, тому вимога про
скасування державного акта на право
приватної власності на земельну
ділянку є похідною й залежить від
доведеності незаконності рішення
органу місцевого самоврядування, на
підставі якого виданий оспорюваний
державний акт.

Проте, із позовними вимогами про
визнання недійсним відповідного
рішення органу виконавчої влади чи
місцевого самоврядування про передачу
земельної ділянки у власність
позивачем не пред'явлено.

Частиною 1 статті 116 ЗК України,
встановлено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом .

Однак, рішення органу місцевого
самоврядування про виділення позивачу
в користування земельної ділянки для
обслуговування успадкованого будинку
не приймалось.

Таким чином, позивач не довела, що
виданим ОСОБА_2 Державним актом від
05.10.2011 року порушенні її права як
користувача чи власника земельної
ділянки.

Апеляційний суд вважає, що суд
правильно оцінив докази, що надані
сторонами, та дав їм належну правову
оцінку.

Доводи викладені у апеляційній
скарзі, не спростовують правильності
висновків суду.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції були правильно, всебічно і
повно встановлені обставини справи,
характер правовідносин, які виникли
між сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення підлягає залишенню без змін, як
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Здолбунівського
районного суду Рівненської області від
19 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: