Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/822/14
Головуючий у суді І-ї інстанції Комлач
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

26.03.2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Голованя А.М.

Гайсюка О.В.

при
секретарі Салабай М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу, за апеляційними
скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на рішення
Олександрівського районного суду від 31
січня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_3
звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу.

Зазначала, що відповідач ОСОБА_4
на порушення вимог ст.ст.65 СК, 228, 369 ЦК
України без її згоди продав спільно
нажите майно в період шлюбу, а саме
автомобіль «CHEVROLET AVEO SF 69Y», порушивши
публічний порядок, оскільки
спрямований на порушення її
конституційних прав. Тому і просила
визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 17 серпня 2011 року,
вчинений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, згідно
якого на підставі довідки-рахунку було
знято з обліку для реалізації та
перереєстровано спірний автомобіль.

Рішенням Олександрівського
районного суду від 31 січня 2014 року
позов задоволений.

Суд дійшов висновку про те, що
відповідач не надав суду достовірних
доказів отримання від позивача згоди
на відчуження автомобіля, продавши
автомобіль без згоди позивача,
порушивши вимоги ст.65 СК України,
ст.ст.13, 369 ЦК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
ставить питання про скасування рішення
суду через порушення норм
матеріального і процесуального права з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову. Зазначає,
зокрема, що договір купівлі-продажу
автомобіля було укладено в період
шлюбу і позивач знала про продаж і
давала на це згоду. Після продажу
автомобіля отримані кошти поділили
порівну. Позивачем на порушення вимог
ст.65 СК не надано доказів того, що
спірний договір було укладено стосовно
цінного майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
ставить питання про скасування рішення
суду з ухваленням нового про відмову у
задоволенні позову. Зазначає, зокрема,
що вона являється дружиною відповідача
ОСОБА_5, однак вона не була залучена до
участі у справі, у зв'язку із чим
порушені її права, як співвласника
автомобіля.

Сторони належним чином
повідомлені про час і місце розгляду
справи, про що свідчать повідомлення
про вручення поштового відправлення
(а.с.127-134), в судове засідання не
з'явилися, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК
України не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника відповідача ОСОБА_4, який
підтримував доводи скарги, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягають
відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами
справи підтверджується, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 з 13 жовтня 2005 року до 16 вересня
2011 року перебували у зареєстрованому
шлюбі (а.с.6, 7, 24).

Згідно копії свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу від
23 травня 2007 року ОСОБА_4 був власником
автомобіля «CHEVROLET AVEO SF 69Y», 2007 року
випуску (а.с.15,25).

Рішенням цього ж суду від 1
березня 2013 року було встановлено, що
сторони, перебуваючи у зареєстрованому
шлюбі, придбали спірний автомобіль,
який був в подальшому проданий (а.с. 16-17).

Згідно довідки-рахунку від 17
серпня 2011 року та повідомлень
начальника Управління ДАІ
автомобіль «CHEVROLET AVEO SF 69Y», 2007 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, 23 травня 2007 року був
зареєстрований на ім'я ОСОБА_4, а 17
серпня 2011 року вказаний автомобіль
було знято з обліку для реалізації та
перереєстровано на нового власника
ОСОБА_5 на підставі довідки-рахунку
№КІМ 589489 від 17 серпня 2011 року (а.с. 18, 44,
141,142).

Ці обставини, які свідчать про
придбання і відчуження автомобіля
«CHEVROLET AVEO SF 69Y» в період шлюбу,
відповідачами не спростовані.

Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку(доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя.

Відповідно до вимог п.п. 2,4 ст. 65
СК при укладенні договорів одним з
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Договір,
укладений одним з подружжям в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Названі норми матеріального
права припускають існування факту
спільної сумісної власності подружжя,
доки не доказано інше кимось із
подружжя.

За правилами ч.3 ст. 65 СК для
укладення одним з подружжя договорів,
які потребують нотаріального
посвідчення і(або) державної
реєстрації, а також договорів стосовно
цінного майна, згода другого з подружжя
має бути подана письмово.

Дружина, чоловік має право на
звернення до суду з позовом про
визнання договору недійсним як такого,
що укладений другим з подружжя без її,
його згоди, якщо цей договір виходить
за межі дрібного побутового (ч.2 ст. 65
СК).

Вирішуючи спір, суд правильно
врахував, що предметом договору
купівлі-продажу був спірний
автомобіль, проданий за 39 600 грн., що є
цінним майном, договір про його
відчуження виходить за межі дрібного
побутового, однак, як підтверджено
матеріалами справи і відповідачами не
спростовано, продаж автомобіля було
здійснено ОСОБА_4 без письмової згоди
ОСОБА_3, як дружини.

Суд першої інстанції належним
чином встановив обставини справи, дав
правильну оцінку наданим доказам і
відповідно до ст.ст.60, 63, 65 СК, 368, 369 ЦК
України дійшов обґрунтованого
висновку про те, що продаж спірного
автомобіля без згоди позивача є
підставою для визнання договору
купівлі-продажу недійсним.

Правильним є висновок суду і
відносно безпідставності посилання
позивача на ст.228 ЦК України щодо
порушення публічного порядку, що
спростовується положеннями ч.1 ст.633 ЦК
України.

Тому не ґрунтуються на законі та є
безпідставними доводи скарг, які не
містять посилань на докази, які б
спростовували висновки суду першої
інстанції, вони були предметом
розгляду в судовому засіданні і їм дана
належна оцінка.

Отже, безпідставними є і доводи
скарги ОСОБА_6, дружини відповідача
ОСОБА_5, щодо порушення її прав, як
співвласника автомобіля.

Посилання у скарзі ОСОБА_4 на
рішення цього ж суду від 1 березня 2013
року, яким ОСОБА_3 відмовлено у
задоволенні позову про поділ спірного
автомобіля із зазначенням про
відсутність доказів використання всіх
коштів від його продажу на власні
потреби висновків суду не спростовує.

Надані сторонами докази оцінені
судом відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 212
ЦПК України.

Інші доводи скарг також не дають
підстав для висновку про порушення або
неправильне застосування судом норм
матеріального або процесуального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, вимоги
матеріального і процесуального права
при розгляді справи додержано, а доводи
апеляційних скарг не є істотними. В
межах доводів апеляційних скарг
підстав для його скасування або зміни
не встановлено (стаття 308 ЦПК).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 відхилити, а рішення
Олександрівського районного суду від 31
січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуюча:

Судді: