22-ц/775/355/2014(м)
Головуючий у 1-й інстанції Шатілова Л.Г.
Суддя-доповідач Сорока Г.П.
03 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
головуючого -
суддів - Сорока
Г.П., Гаврилової Г.Л.,
при секретарі -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 11 грудня 2013 року
по справі за заявою ОСОБА_3 про
роз'яснення судового рішення по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів та
додаткових витрат на утримання
неповнолітньої дитини,
Рішенням Жовтневого районного суду
м.Маріуполя від 25 квітня 2006 року
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання доньки ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 500грн. з усіх
видів заробітку щомісячно, починаючи з
30.03.2006 року та до повноліття дитини, але
не менш, ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави
державне мито у розмірі 51грн.

Також допущено до негайного виконання
рішення суду в частині стягнення
аліментів у межах суми платежу за один
місяць.

02 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із заявою про роз'яснення рішення
Жовтневого районного суду м.Маріуполя
Донецької області від 25 квітня 2006 року
в частині зобов'язання ОСОБА_2
сплачувати аліменти в твердій грошовій
сумі з урахуванням індексації, зокрема,
щодо зобов'язання платника аліментів
сплачувати аліменти з урахуванням
індексації в порядку, передбаченому
Законом України «Про індексацію
грошових доходів населення».

Ухвалою Жовтневого районного суду
м.Маріуполя Донецької області від 11
грудня 2013 року заяву ОСОБА_3 про
роз'яснення судового рішення
задоволено. Роз'яснено, що рішенням
Жовтневого районного суду м.Маріуполя
Донецької області від 25.04.2006 року
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання доньки ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 500 грн. з усіх
видів його заробітку щомісяця
починаючи з 30.03.2006 року та до повноліття
дитини, але не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, з індексацією
відповідно до закону, яка підлягає
стягненню, якщо має місце зростання цін
більш як на 1% у місяці, за який
проводиться стягнення.

Не погодившись із вказаною ухвалою
суду першої інстанції, ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі просить ухвалу
скасувати та винести нову ухвалу, якою
у задоволенні заяви ОСОБА_3 про
роз'яснення судового рішення
відмовити, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4, які
доводи апеляційної скарги підтримали,
просили апеляційну скаргу
задовольнити, скасувати ухвалу суду
першої інстанції та постановити нову
ухвалу про відмову у задоволенні заяви
про роз'яснення судового рішення,
заперечення ОСОБА_3 та її представника
ОСОБА_5, які просили апеляційну скаргу
відхилити, ухвалу суду залишити без
зміни, перевіривши матеріали справи в
межах апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно вимог ст.312 ЦПК України
розглянувши апеляційну скаргу на
ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд: 1) відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалу без зміни, якщо
судом першої інстанції постановлено
ухвалу з додержанням вимог закону; 2)
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування; 3) скасовує
ухвалу і передає питання на новий
розгляд до суду першої інстанції, якщо
останній порушив порядок, встановлений
для його вирішення.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3, суд першої
інстанції, керуючись положеннями ч.1
ст.221 ЦПК України, п.21 Постанови ПВСУ від
18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у
цивільній справі», ч.2 ст.184 СК України,
ч.3 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження»,
ст.4 ЗУ «Про індексацію грошових
доходів населення» від 03.07.1991 р.,
виходив з того, що визначений судом у
твердій грошовій сумі розмір аліментів
підлягає індексації відповідно до
закону, а тому дійшов до висновку, що
індексацію слід проводити у
відповідності із Законом «України «Про
індексацію грошових доходів
населення» у разі, коли величина
індексу споживчих цін перевищила поріг
індексації, який встановлюється в
розмірі 101 відсотка, і таку індексацію
необхідно проводити з 30.03.2006 року,
оскільки ця дата вказана у рішенні
суду, з якої необхідно починати
стягнення аліментів.

Однак, з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може.

Відповідно до ст.221 ЦПК України якщо
рішення суду є незрозумілим для осіб,
які брали участь у справі, або для
державного виконавця, суд за їх заявою
постановляє ухвалу, в якій роз'яснює
своє рішення, не змінюючи при цьому
його змісту.

Подання заяви про роз'яснення рішення
суду допускається, якщо воно ще не
виконане або не закінчився строк,
протягом якого рішення може бути
пред'явлене до виконання.

Заява про роз'яснення рішення суду
розглядається протягом десяти днів.
Неявка осіб, які брали участь у справі,
і (або) державного виконавця не
перешкоджає розгляду питання про
роз'яснення рішення суду.

Зі справи вбачається, що рішенням
Жовтневого районного суду м.Маріуполя
від 25 квітня 2006 року стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 аліменти на
утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
у розмірі 500грн. з усіх видів заробітку
щомісячно, починаючи з 30.03.2006 року та до
повноліття дитини, але не менш, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави
державне мито у розмірі 51грн.

Також допущено до негайного виконання
рішення суду в частині стягнення
аліментів у межах суми платежу за один
місяць.

В судовому засіданні апеляційного суду
сторони визнали, що рішення суду після
набрання законної сили звернуто до
примусового виконання в 2006 році,
виконавче провадження знаходиться в
провадженні Жовтневого ВДВС, за
рішенням суду аліменти сплачуються.
Протягом тривалого часу, починаючи з 2006
року, у державного виконавця та сторін
не виникало питань щодо виконання
рішення та правильності сплати
аліментів.

Звертаючись до суду 02 грудня 2013 року із
заявою про роз'яснення рішення,
стягувачка просила роз'яснити рішення
суду в частині зобов'язання ОСОБА_2
сплачувати аліменти в твердій грошовій
сумі з урахуванням індексації, тобто,
щодо зобов'язання платника аліментів
сплачувати аліменти з урахуванням
індексації в порядку, передбаченому
Законом України «Про індексацію
грошових доходів населення».

Розглядаючи заяву про роз'яснення
рішення, суд в своїй ухвалі зазначив, що
сторони були належним чином
повідомлені про час та місце судового
засідання.

Однак, у справі відсутні повідомлення
про отримання сторонами, зокрема
відповідачем (боржником) ОСОБА_2,
судового повідомлення про час та місце
судового засідання з питання про
роз'яснення рішення суду, що свідчило б
про те, що він був належним чином у
відповідності з вимогами ст.ст.74,76 ЦПК
України повідомленим про час та місце
судового засідання.

Таким чином, оскільки відповідач не був
повідомлений про час та місце судового
засідання з розгляду питання про
роз'яснення рішення суду, чим порушено
його права на участь у судовому
засіданні та наведення своїх пояснень
чи заперечень з винесеного на розгляд
суду питання, колегія суддів вважає, що
ухвала суду про роз'яснення рішення
постановлена у порушення
встановленого законом порядку
розгляду заяви про роз'яснення рішення.
Тому така ухвала не може бути визнана
законною та підлягає скасуванню.

Крім того, незважаючи на те, що в
провадженні державного виконавця
Жовтневого ВДВС знаходиться відкрите
виконавче провадження з примусового
виконання рішення суду, на його адресу
взагалі не направлялось ніяких
повідомлень, хоча він є
заінтересованою особою при вирішенні
питання щодо роз'яснення рішення.

Також колегія суддів вважає за
необхідне звернути увагу суду першої
інстанції, що відповідно до ч.1 ст.221 ЦПК
України, п.21 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№ 14 "Про судове рішення у цивільній
справі" роз'яснення рішення суду
можливе тоді, коли воно не містить
недоліків, що можуть бути усунені лише
ухваленням додаткового рішення, а є
незрозумілим, що ускладнює його
реалізацію. Зазначене питання
розглядається судом, що ухвалив
рішення, і в ухвалі суд викладає більш
повно та ясно ті частини рішення,
розуміння яких викликає труднощі, не
вносячи змін у суть рішення і не
торкаючись питань, які не були
предметом судового розгляду.
Роз'яснення рішення не допускається,
якщо воно виконане або закінчився
установлений законом строк, протягом
якого рішення може бути пред'явлене до
виконання. Якщо фактично порушено
питання про зміну рішення або внесення
в нього нових даних, у тому числі й
роз'яснення мотивів ухваленого
рішення, суд ухвалою відмовляє в
роз'ясненні рішення.

Між тим, на дані вимоги суд першої
інстанції уваги не звернув, роз'яснюючи
рішення, фактично вніс у резолютивну
частину рішення зміни, відобразивши
обставини, які не були предметом
судового розгляду при ухваленні
рішення.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що ухвала суду першої
інстанції як така, що постановлена з
порушенням норм процесуального права
підлягає скасуванню з направленням
справи до суду першої інстанції на
новий розгляд питання про роз'яснення
рішення, у зв'язку з чим апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307,312 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 11
грудня 2013 року скасувати, матеріали
справи направити до суду першої
інстанції на новий розгляд питання про
роз'яснення судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :
Баркова Л.Л.

Судді :
Сорока Г.П.

Гаврилова Л.Л.