Справа №490/4398/13-ц 31.03.2014 31.03.2014 31.03.2014
Провадження №22-ц/784/846/14
Головуючий першої інстанції Алєйніков
Суддя-доповідач апеляційного суду
РІШЕННЯ

Іменем України

31 березня 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової
Т.В.,

при секретарі судового засідання
Руднік Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Акцент - Банк» на заочне рішення
Центрального районного суду міста
Миколаєва від 25 листопада 2013 року,
ухваленого за позовом Публічного
акціонерного товариства «Акцент -
Банк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Акцент - Банк» (далі - ПАТ
«Акцент - Банк») звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказував, що 22 липня 2008 року між банком
та ОСОБА_2 укладено кредитно - заставний
договір №АВ3XRС23080074, за умовами якого
банк передав позичальнику кредитні
кошти у розмірі 11 413 грн. 73 коп. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 1.0% у місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом та
щомісячної винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 182
грн. 62 коп., строком до 22 липня 2010 року
включно.

Посилаючись на вказані обставини, а
також на те, що відповідач виконував
свої зобов'язання за договором щодо
повернення кредитних коштів
неналежним чином, внаслідок чого
виникла заборгованість, яка станом на 27
березня 2013 року складає 118 511 грн. 27 коп.,
у тому числі: 10 561 грн. 17 коп. -
заборгованість за тілом кредиту, 1 151
грн. 85 коп. - заборгованість за
процентами за користування кредитними
коштами, 2 739 грн. 30 коп. - заборгованість
по комісії, 97 939 грн. 37 коп. - пеня, 500 грн.
00 коп. - штраф (фіксована частина) та 5 619
грн. 58 коп. - штраф (процентна складова),
позивач просив суд стягнути з
відповідача вказану заборгованість та
1 185 грн. 11 коп. судових витрат.

Заочним рішенням Центрального
районного суду міста Миколаєва від
25 листопада 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ПАТ «Акцент - Банк» 10 561 грн.
17 коп. - заборгованості за тілом
кредиту, 1 151 грн. 85 коп. - заборгованості
за процентами за користування
кредитними коштами, 2 739 грн. 30 коп. -
заборгованості по комісії,а всього 14
452 грн. 32 коп. на виконання зобов'язань
за кредитним договором та
229 грн. 40 коп. судових витрат. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача вказує на безпідставність
відмови судом у стягненні з
відповідача неустойки і просить
рішення суду в частині позовних вимог
про стягнення пені та штрафу змінити,
задовольнивши ці вимоги в повному
обсязі, а в іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Перевіривши правильність рішення суду
в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково із таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
між сторонами існують договірні
правовідносини, умови якого порушив
відповідач, а тому, відповідно до
ст.ст.525-526,530,551,611,615,625,
1046-1050,1054,1055 ЦК України, заяви
позичальника та умов кредитного
договору він повинен відповідати за
неналежне виконання зобов`язання і
нести негативні наслідки таких його
дій, а саме, сплатити: заборгованість за
тілом кредиту, заборгованість по
сплаті процентів за користування
кредитними коштами та по комісії.
Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог в частині стягнення неустойки
суд першої інстанції вважав, що
відсутність доказів підписання
позичальником Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам є підставою
для відмови у задоволенні названої
вимоги.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у повній мірі з
цим не погоджується, висновки суду щодо
стягнення заборгованості за тілом
кредиту, визначення розміру процентів
та комісії - вважає помилковими,
необґрунтованими й незаконними.

За ст. 11 ЦК України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту,
є підставою виникнення цивільних прав
та обов'язків.

В силу ст.ст.251,253,509,525-526,598,610,611,616,622,631 ЦК
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості і виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов'язанню повинні
сприяти одна одній у належному його
виконанні, а у разі виникнення
труднощів у однієї із сторін - всіляко
сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зобов'язання припиняється повністю або
частково на підставах, встановлених
договором або законом.

Особа, яка порушила зобов'язання (не
виконала його, або виконала з
порушенням умов) повинна нести
негативні наслідки такої поведінки, а
саме, сплатити в межах позовної
давності неустойку і відшкодувати
збитки.

При цьому, сторона не
звільняється від виконання
зобов'язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і
кредитних зобов'язань, які не виконані
належним чином.

Разом з наведеним, слід мати на увазі,
що вирішуючи спори даної категорії,
слід беззастережно дотримуватися
положень цивільно-процесуального
законодавства.

Так, судовий розгляд, яким цивільна
справа вирішується по суті,
закінчується ухваленням рішення суду.

В силу ст.ст.10,59,60, 213 ЦПК України та
постанови Пленуму Верховного Суду
України за №14 від 18 грудня 2009 року «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення суду у цивільні справі, як
найважливіший акт правосуддя,
покликаний забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини і наповнити
реальністю принцип верховенства права,
повинен ухвалюватися за неухильного
додержання вимог чинного
процесуального законодавства про його
законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги
цивільно-процесуального
законодавства, вирішив справу згідно
із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до
уваги, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності
судового розгляду цивільних справ
(ст.159 ЦПК України), рішення може бути
обґрунтоване лише доказами, одержаними
у визначеному законом порядку та
дослідженими в тому судовому
засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог
ст.ст.58 - 59, ч.3 ст.61, 212 ЦПК України за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть вважатися
встановленими в цивільній справі, якщо
такі засоби доказування відсутні.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із ст.60 ЦПК України,
обов'язок доказування певних обставин
лежить на стороні, яка посилається на
них як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності
яких наполягає позивач - є підставою
для відмови у позові; а у разі, якщо на
тому наполягає відповідач - для
відхилення його заперечень проти
позову, а, відповідно, для задоволення
вимог позивача.

Оскаржене рішення місцевого суду
не у повній мірі відповідає виписаному.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 22 липня 2008 року
між Закритим акціонерними товариством
«Акцент - Банк», правонаступником якого
є позивач, та ОСОБА_2 (позичальник)
укладено договір, за умовами якого банк
надав позичальнику кредитні кошти у
розмірі 11 413 грн. 73 коп. на
придбання товару, зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 1.0%
на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом на строк 24
місяців, тобто з 22 липня 2008 року по 22
липня 2010 року включно. Сторони
домовились, що заява позичальника,
Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
«Стандарт) (далі - Умови) разом з
Тарифами складають кредитно-заставний
договір.

В договорі, сторони також домовилися,
що у разі прострочки виконання
грошового зобов'язання позичальник
сплачує банку штраф, розмір якого
визначається сумою фіксованої
складової у розмірі 250 (двісті
п'ятдесят) грн. 00 коп. і змінної
складової, розмір якої становить 5% від
суми позову; і крім того, пеню, розмір
якою визначається виходячи з
відсоткової ставки 0,5 % від суми
простроченої заборгованості по
кредиту за кожний день прострочки, але
не менше 1 гривні.

Відповідач неналежно виконував умови
договору, оскільки проводив оплату
нерегулярно та не в повному обсязі. Із
виписки банку по рахункам та судового
наказу Центрального районного суду
міста Миколаєва від 06
квітня 2009 року, який набрав законної
сили 28 квітня 2009 року, слідує, що з
ОСОБА_2 достроково стягнуто 10 561 грн. 17
коп. - заборгованості за тілом кредиту,
518 грн. 66 коп. - заборгованості за
процентами за користування кредитними
коштами, 913 грн. 10 коп. - заборгованості
по комісії, 2 791 грн. 10 коп. - пені, 500 грн. 00
коп. - штраф (фіксована сума), 739 грн. 20
коп. - штраф (процентна складова), а
всього 16 023 грн. 23 коп. заборгованості,
яка виникла станом на 27 лютого 2009 року.

Вказане судове рішення відповідач не
виконав. 10 червня 2010 року державним
виконавцем Центрального відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції винесена постанова про
повернення виконавчого документа
стягувачеві.

Відповідно до наданого позивачем суду
апеляційної інстанції розрахунку на
підтвердження заборгованості за
вказаним кредитним договором, станом
на 27 березня 2013 року утворилося 29 522
грн. 68 коп. заборгованості за кредитом,
із яких:

- 633 грн. 19 коп. - заборгованість по
процентам за користування кредитом,

- 1 826 грн. 20 коп. - заборгованість по
щомісячній комісії за користування
кредитом,

- 27 063 грн. 29 коп. - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за період з 27
лютого 2009 року по 27 березня 2013 року.

Колегія суддів виходить із даного
розрахунку заборгованості, оскільки
він відповідає умовам укладеного
договору та обставинам справи, з чим
також погодився і позивач.

З урахуванням викладеного, позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню.

При цьому, суд першої інстанції
помилково дійшов висновку про
відсутність підстав для стягнення з
відповідача пені та штрафу.

За змістом ст.611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Відповідно до ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання
(ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК
України).

Виходячи з аналізу зазначених правових
норм пенею є неустойка, що обчислюється
у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання,
тобто встановлює певні юридичні
наслідки у вигляді обов'язку сплатити
визначену суму, яка залежить не тільки
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання, а й від часу
такого невиконання.

Відповідно до укладеного сторонами
договору передбачено нарахування пені
та штрафу.

Так, згідно з п.5.1 Умов у випадку
несвоєчасного погашення
заборгованості по кредиту, позичальник
сплачує банку пеню у розмірі 0,5% від
суми простроченої заборгованості по
кредиту за кожний день прострочки, але
не менше 1 гривні.

За правилами п.5.5. Умов термін позовної
давності по вимогах про стягнення
кредиту, процентів за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за даним договором
встановлюється тривалістю п'ять років.

При цьому, помилковим є висновок суду в
частині відмови у стягненні неустойки
через відсутність доказів підписання
позичальником Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам.

Так, згідно з вимогами ст.1055 ЦК України,
кредитний договір укладається в
письмовій формі. Кредитний договір,
укладений з недодержанням письмової
форми є нікчемним.

В письмовій заяві позичальника від 22
липня 2008 року (факт підписання якої ним
особисто відповідач не оспорював)
зазначено, що позичальник погоджується
з тим, що ця заява разом із
запропонованими банком Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт), й
Тарифами складає кредитний договір.

Відповідно до ст.203 ЦК України, чинним є
правочин зміст якого не суперечить
Цивільному кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Крім того, особа, яка
вчиняє правочин, має необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину є вільним і
відповідає його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом та бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 204 ЦК України встановлює, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Укладена між сторонами угода не
суперечить чинному законодавству.
Окремого позову чи зустрічного позову
про оспорювання укладеного сторонами
кредитного договору відповідач не
заявляв.

Таким чином, відповідно до вимог
закону, обумовлений кредитний договір
укладений сторонами у
простій письмовій формі правомірно,
дійсність цього договору сторони не
оспорювали.

З урахуванням наведеного, посилання на
те, що оскільки позичальник не
підписував Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), а тому правовідносини між
сторонами з приводу кредитування
регулюються тільки Заявою
позичальника, в якій не узгоджувалась
відповідальність позичальника за
порушення грошових зобов'язань,
колегія суддів вважає юридично не
обґрунтованими.

До того ж, зі змісту договору
вбачається, що підписання сторонами
заяви позичальника є незаперечною і
достатньою правовою підставою
правомірного укладення ними вказаної
кредитної угоди з дотриманням належної
встановленої діючим законодавством
письмової форми. Тому, підписання
сторонами будь-яких інших документів
на підтвердження цього не
потребується.

Крім того, виходячи з положень
ст.ст.640,1054,1055 ЦК України, кредитний
договір є укладеним з моменту
досягнення сторонами згоди за всіма
істотними умовами шляхом підписання
письмового договору, формою якого в
даному випадку є заява позичальника.
При цьому підпис позичальника в такій
заяві є свідченням згоди з умовами, які
пропонує кредитодавець.

Відмовляючи у стягненні неустойки, суд
не звернув уваги на вказані обставини
та положення закону. Відповідно до
розрахунку розмір пені становить 27 063
грн. 29 коп., які і підлягали стягненню з
відповідача.

Оскільки районний суд відмовив
стягнути пеню та штраф, то її слід
довести до виписаного вище, рішенням
апеляційної інстанції.

Разом з тим, розмір штрафу підлягає
відповідному корегуванню.

Так, враховуючи положення п.5.3 Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам, в редакції, яка діяла на час
укладення договору кредиту, розмір
фіксованої складової штрафу повинен
становити 250 (двісті п'ятдесят) грн. 00
коп., а не 500 (п'ятсот) грн. 00 коп., як
визначив позивач у позовній заяві суд,
а плаваючої складової штрафу 5% від суми
позову, тобто 1 476 (одна тисяча
чотириста сімдесят шість) грн. 13 коп. (29
522 грн. 68 коп. х 5% /100).

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК
України слід провести й розподіл
судових витрат, понесених позивачем в
обох судових інстанціях. Оскільки
загальна сума, яка підлягає стягненню з
відповідача на користь банку становить
31 248 (тридцять одна тисяча двісті сорок
вісім) грн. 81 коп., тобто 26 % від
заявлених позовних вимог, отже
відповідач повинен сплатити на користь
позивача судові витрати сплачені при
подачі позовної заяви в розмірі
308 (триста вісім) грн. 13 коп., а також
319 (триста дев'ятнадцять) грн. 97 коп.
судовий збір сплачений при подачі
апеляційної скарги, а всього - 628
(шістсот двадцять вісім) грн. 10 коп.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга в межах її
доводів, на підставі ст.308 ЦПК України,
підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,309,316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Акцент -
Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Центрального районного
суду міста Миколаєва від 25
листопада 2013 року скасувати та
ухвалити у справі нове рішення.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Акцент -
Банк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Акцент - Банк» 31 248 (тридцять одна
тисяча двісті сорок вісім) грн. 81 коп.
заборгованості за кредитно-заставним
договором від 22 липня 2008 року
станом на 27 березня 2013 року, з яких: 633
(шістсот тридцять три) грн. 19 коп. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 1 826 (одна тисяча
вісімсот двадцять шість) грн. 20 коп. -
заборгованість по комісії, 27 063
(двадцять сім тисяч шістдесят три) грн.
29 коп. - пеня, 250 (двісті п'ятдесят) грн. 00
коп. - штраф (фіксована частина), 1 476
(одна тисяча чотириста сімдесят шість)
грн. 13 коп. - штраф (процентна складова).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариств
«Акцент - Банк» 628 (шістсот двадцять
вісім ) грн. 10 коп. на відшкодування
судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу протягом двадцяти днів може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді: