АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1155/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 41 Черниш Т. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
Пономаренко В. В. УХВАЛА
12 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоПономаренко В. В.
суддівВишня Н. В. , Ювшин В. І. при
секретаріЯремич В.І., Анкудінові О.І. за
позивача ОСОБА_7
представника позивача ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційні
скарги ОСОБА_9 та ОСОБА_10, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
малолітнього ОСОБА_11, на рішення
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 03 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_10, що
діє в своїх інтересах та інтересах
ОСОБА_11, до ОСОБА_9, треті особи: орган
опіки та піклування Уманської міської
ради, Уманське міське управління
житлового господарства - орган
приватизації житла, КП РЕУ-3, про
визнання приватизації житла недійсною,
вселення та усунення перешкод в
користуванні житлом з реєстрацією
в с т а н о в и л а :
У жовтні 2013 року ОСОБА_10 звернулась до
суду із вказаним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що вони з відповідачем
перебували у зареєстрованому шлюбі з
16.09.2000 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 року у них
народився син ОСОБА_11 В грудні 2007 року
їх сім'я вселилась у квартиру АДРЕСА_1.
Протягом 2012 року стосунки у сім'ї
погіршились, відповідач припинив
утримувати сім'ю та брати участь у
26 серпня 2012 року ОСОБА_9 самовільно
виселив позивачку із сином із вказаної
квартири, виніс їх речі з квартири та
змінив замок у вхідних дверях квартири.
06 червня 2012 року ОСОБА_10 стало відомо,
що відповідач приватизував спірну
квартиру, не зазначивши позивачку та
малолітнього ОСОБА_11 як членів своєї
сім'ї, позбавивши їх цим права на житло.
Враховуючи наведене, позивачка просила
суд вселити її та малолітнього ОСОБА_11
в квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати
відповідача не чинити перешкод у
вселенні та проживанні вказаних осіб
та передати їм ключі від вхідних дверей
вказаної квартири; скасувати
розпорядження органу приватизації №
квартири у власність ОСОБА_9; визнати
незаконним свідоцтво про право
власності № 286846 від 11.02.2011 року, видане
на ім'я відповідача, передавши квартиру
на баланс РЕУ-3 м. Умань; зобов'язати
РЕУ-3 м. Умань зареєструвати позивачку
та неповнолітнього ОСОБА_11 у спірній
Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 03 березня
2014 року позов задоволено частково.

Вселено ОСОБА_10 та її малолітнього сина
ОСОБА_11 у зазначену квартиру.

Зобов'язано ОСОБА_9 не чинити перешкоди
ОСОБА_10 та малолітньому ОСОБА_11 у
вселенні та проживанні у спірній
квартирі, та передати ОСОБА_10 ключі від
вхідних дверей квартири.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в своїх інтересах і в
інтересах малолітнього ОСОБА_11 подали
апеляційні скарги.

ОСОБА_9 просить скасувати рішення суду
першої інстанції в частині вселення і
усунення перешкод в користуванні
житлом та відмовити в задоволенні цих
позовних вимог.

ОСОБА_10 просить суд скасувати рішення
суду першої інстанції та постановити
нове рішення по суті позовних вимог. У
разі, якщо суд апеляційної інстанції
дійде до висновку про те, що
постановлене Уманським міськрайонним
судом рішення в частині незаконно
проведеної приватизації житла, видачі
свідоцтва про право власності на
квартиру на ім'я ОСОБА_9, суперечить
вимогам Конституції України,
законодавству України, то оскаржуване
рішення в цій частині просить змінити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційні скарги не
підлягають до задоволення виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 16.09.2000 року
сторони уклали шлюб (а.с. 19). ІНФОРМАЦІЯ_4
року у сторін народився син ОСОБА_11 (а.с.
20).

З матеріалів справи вбачається та не
заперечується сторонами, що вони з їх
малолітнім сином ОСОБА_11 з 2008 по
вересень 2012 року проживали в квартирі
АДРЕСА_2. Даний факт також
підтверджується довідками
Навчально-виховного комплексу № 1 м.
Умань від 26.06.2013 року (а.с. 24), Уманської
дитячої міської лікарні від 26.06.2013 року
(а.с. 25).

Вказана квартира відповідно до ордера
№ 02463 серія А від 07.05.2008 року була надана
ОСОБА_13 на підставі рішення виконкому
від 24 квітня 2008 року № 192. До складу
сім'ї наймача квартири входив її син
ОСОБА_9 (а.с. 104).

Рішенням Уманської міської ради № 502
від 23.09.2010 року було погоджено
переоформлення договору найму на
вказану квартиру ОСОБА_9 у зв'язку з
виїздом з міста матері ОСОБА_13, на
підставі поданої заяви (а.с. 103). Дане
рішення є чинним.

Розпорядженням органу приватизації №
14102 від 25.01.2011 року задоволено заяву
ОСОБА_9 про приватизацію квартири
АДРЕСА_1 та передано вказану квартиру в
приватну власність (а.с. 27).

11.02.2011 року ОСОБА_9 видано свідоцтво про
право власності серія САС № 286846 на
зазначену квартиру на підставі
вказаного розпорядження органу
приватизації (а.с. 106).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог щодо скасування розпорядження
органу приватизації про передачу
спірної квартири у приватну власність
відповідача та визнання незаконним
свідоцтва про право власності на
квартиру, суд першої інстанції вірно
виходив із положень ЦК України, ЖК УРСР,
Закону України « про приватизацію
державного житлового фонду», а також
Положення про порядок передачі квартир
(будинків), жилих приміщень у
гуртожитках у власність громадян,
затвердженого Наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України від 16 грудня 2009
року № 396.

З матеріалів справи вбачається та не
заперечувалось ОСОБА_7 при розгляді
апеляційної скарги, що позивач
скористалась разом з сином правом на
приватизацію житла.

Так, згідно відмітки в паспорті ОСОБА_7
з 18.02.1994 року місце її проживання
зареєстроване по АДРЕСА_1 (а.с. 30 зворот).

У свідоцтві про народження
малолітнього ОСОБА_11 вказано, що ним
було використано право на безоплатну
приватизацію житла в обсязі 7,4 кв.м. при
нормі 24,3 кв.м. загальної площі (а.с. 20).

Згідно даних реєстраційної служби
Уманського міськрайонного управління
юстиції право власності на квартиру
АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_10 та
ОСОБА_11

Колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку щодо
відповідності вимогам закону
проведеної приватизації квартири.

У зв'язку з тим, що судом не встановлено
порушень набуття відповідачем права
власності на спірну квартиру позовна
вимога про визнання незаконним
свідоцтва про право власності також не
підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про вселення
позивачки з малолітньою дитиною до
спірної квартири та зобов'язання
відповідача не чинити перешкоди у
користуванні квартирою, колегія суддів
виходить із наступного.

Відповідно до ст. 64 ч. 2 ЖК УРСР до членів
сім'ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням.

За змістом статей 64, 65 ЖК наймач і члени
сім'ї, що проживають разом з ним,
набувають права користування одним
жилим приміщенням у будинку державного
або громадського житлового фонду,
особа, яка вселилась до наймача як член
сім'ї, не набуває права користування
займаним ним жилим приміщенням, якщо
вона зберігає за собою право
користування іншим жилим приміщенням у
будинку державного чи громадського
житлового фонду або якщо є інші докази
того, що вона при цьому не змінювала
свого постійного місця проживання.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в Постанові Пленуму Верховного Суду
УРСР, від 12.04.1985 року №2 "Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України" вирішуючи спори про право
користування жилим приміщенням осіб,
які вселилися до наймача, суд повинен
з'ясувати, чи дотриманий встановлений
порядок при їх вселенні, зокрема: чи
була письмова згода на це всіх членів
сім'ї наймача, чи приписані вони в
даному жилому приміщенні, чи було це
приміщення постійним місцем їх
проживання, чи вели вони з наймачем
спільне господарство, тривалість часу
їх проживання, чи не обумовлювався
угодою між цими особами, наймачем і
членами сім'ї, що проживають з ним,
певний порядок користування жилим
приміщенням. При цьому, як роз'яснив
Пленум Верховного Суду України в п. 15
постанови від 1 листопада 1996 року №9
"Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя", наявність
чи відсутність прописки сама по собі не
може бути підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилась
туди як член сім'ї наймача (власника)
приміщення, або ж для відмови їй у
цьому. Однак відсутність письмової
згоди членів сім'ї наймача на вселення
сама по собі не свідчить про те, що
особи, які вселилися, не набули права
користування жилим приміщенням, якщо
за обставинами справи безспірно
встановлено, що вони висловлювали таку
згоду.

З матеріалів справи вбачається та не
заперечується сторонами, що вони з їх
малолітнім сином ОСОБА_11 з 2008 по
вересень 2012 року проживали в квартирі
АДРЕСА_2, це приміщення було їх
постійним місцем проживання.
Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що позивачка та малолітній син
сторін правомірно проживали у спірній
квартирі як члени сім'ї відповідача і
на даний час вони не втратили право на
користування зазначеною квартирою.

Колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
задоволення позовних вимог в частині
вселення ОСОБА_10 та її малолітнього
сина ОСОБА_11 у зазначену квартиру,
зобов'язання ОСОБА_9 не чинити
перешкоди ОСОБА_10 та малолітньому
ОСОБА_11 у вселенні та проживанні у
спірній квартирі, та передачі ОСОБА_10
ключів від вхідних дверей квартири.

Дана правова позиція узгоджується з
висновками Верховного Суду України,
викладеними у рішеннях, прийнятих за
результатами розгляду заяв про
перегляд судового рішення з підстав,
передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України
(лист Верховного Суду України від
01.03.2013 року).

Вимоги в частині відмови судом першої
інстанції в задоволенні позову щодо
зобов'язання РЕУ-3 м. Умань
зареєструвати позивачку та
неповнолітнього ОСОБА_11 у спірній
квартирі позивачем не підтримувались.

З огляду на викладене, оскільки судом
першої інстанції ухвалено рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
апеляційні скарги ОСОБА_9 та ОСОБА_10
відхиляє, а рішення суду першої
інстанції залишає без змін.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313,314,315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_9 та ОСОБА_10,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітнього ОСОБА_11 -
відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 03 березня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_10, що
діє в своїх інтересах та інтересах
ОСОБА_11, до ОСОБА_9, треті особи: орган
опіки та піклування Уманської міської
ради, Уманське міське управління
житлового господарства - орган
приватизації житла, КП РЕУ-3, про
визнання приватизації житла недійсною,
вселення та усунення перешкод в
користуванні житлом з реєстрацією
місця проживання - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності одразу після
проголошення але може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :