Справа №589/3518/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Євдокімова О. П.Номер
провадження 22-ц/788/203/14 Суддя-доповідач -
Лузан Л. В. Категорія - 27
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В., Сибільової Л.
О.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 27 серпня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4

про стягнення боргу за договором
позики,

в с т а н о в
и л а :

Рішенням суду від 27 серпня 2013 року
позов ОСОБА_3 задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
борг за договором позики від 30 березня
2012 року 33000 грн., моральну шкоду за
порушення умов Договору у сумі 960 грн.
та судовий збір у сумі 263,88 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_3
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави
судовий збір у сумі 2,05 грн.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про часткове скасування рішення суду і
постановлення нового рішення про
задоволення позовних вимог з тих
підстав, що судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, що у справі не були доведені
обставини, що мають значення для
справи, які суд визнав встановленими,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи та що судом були
порушені норми матеріального і
процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення особи, яка бере участь у
справі, вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається наступне.

30 березня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
був укладений договір позики (а.с.2).

Відповідно до названого договору
ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 гроші у сумі 35000
грн. з кінцевим строком повернення 30
серпня 2012 року.

Пунктом 6 зазначеного договору
передбачено, що відповідач повинен
сплачувати позивачу 10 відсотків від
суми позики щомісяця за користування
коштами.

Відповідно до п. 8-9 Договору при
неповерненні позики стягується
завдана моральна шкода в розмірі 3% від
суми боргу.

Встановлено, що ОСОБА_4 отримав від
ОСОБА_3 передбачені договором 35000 грн.,
проте повернув лише 2000 грн.(а.с.100, 101).

Частково задовольняючи позов та
стягуючи заборгованість за договором
позики в сумі 33000 грн. та моральну шкоду
за порушення умов договору у сумі 960
грн., суд першої інстанції виходив з
того, що зобов'язання має виконуватись
належним чином та у строк, встановлений
договором, а тому з відповідача
підлягає стягненню заборгованість за
договором позики та моральна шкода за
порушення умов договору.

В названій частині рішення суду не
оскаржується.

Відмовляючи в задоволенні позову про
стягнення відсотків за користування
коштами у розмірі 10 % щомісяця (тобто 120 %
річних) відповідно до п. 6 договору, суд
виходив з того, що позивач не довів
належними та допустимими доказами тих
обставин, на які він посилався як на
підставу своїх вимог. В цій частині
рішення суду оскаржується позивачем .

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову в
частині стягнення відсотків за
користування позикою, висновки суду в
цій частині відповідають матеріалам
справи та вимогам закону, а доводи
апеляційної скарги про протилежне не
можна визнати обґрунтованими. При
цьому виходить з наступного.

Як на підставу для задоволення позову
про стягнення відсотків за
користування коштами у розмірі 10 %
щомісяця ( тобто 120 % річних) позивач
посилався на положення п. 6 договору
позики.

Заперечуючи проти позову відповідач
посилався на те, що при укладенні і
підписанні договору позики між ним та
позивачем була домовленість про
безпроцентну позику. Загальні
положення договору були складені
ОСОБА_3 заздалегідь, а під час
підписання договору від руки були
внесені додаткові умови, зокрема, в п.6
договору було зазначено, що розмір
відсотків за користування позикою
складає « 0 % » .

З матеріалів справи та звукозапису
судового засідання вбачається, що під
час розгляду справи у суді першої
інстанції ОСОБА_3 визнав, що після
підписання договору позики він у п.6
дописав «1» і таким чином відсоток за
користування позикою став 10 % щомісяця (
тобто 120 % річних). Виправдовуючи свій
вчинок, позивач посилався на те, що
начебто таку дописку він зробив у
присутності відповідача і з його згоди.

Відповідач категорично заперечив факт
надання своєї згоди на зміну умов
договору. При цьому у судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
відповідач ОСОБА_4 пояснив, що він
ніколи б не погодився на укладення
договору позики під такий відсоток. Він
займається підприємницькою
діяльністю, неодноразово брав кредити
в банках і виплачував їх, а тому в разі
потреби він мав можливість взяти
позику у банку під значно менші
відсотки, аніж 120 % річних, як зазначив
без його згоди ОСОБА_3 у спірному
договорі.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дав вірну оцінку доказам у
справі і прийшов до обґрунтованого
висновку про недоведеність факту
укладення договору позики під 10 %
щомісяця ( тобто 120 % річних).

Колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги,
викладені в ній доводи не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308,
313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в
а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 27 серпня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -