АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Болтунової Л.М., Петренко
І.О.,

при секретарі - Завідоновій К.Д.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 грудня 2013 року по справі

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Губиниської селищної ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області, відділу
Держкомзему у Новомосковському районі
Дніпроптеровської області, третя
особа: Дніпропетровська регіональна
філія Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» про
встановлення межі між суміжними
земельними ділянками, визнання
недійсними рішення Губиниської
селищеної ради, державного акту про
право приватної власності наи земельну
ділянку, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_2, Губиниської
селищної ради, Відділу Держкомзему у
Новомосковському районі
Дніпропетровської області, про
встановлення межі між суміжними
земельними ділянками, та визнання
недійсними рішення Губиниської
селищної ради, державного акту про
право приватної власності на земельну
ділянку, посилаючись на те, що 31 серпня
2006 року вона придбала будинок АДРЕСА_1
який розташований на земельній ділянці
площею 0,06 га місцевої селищної ради,
яка їй була виділена згідно рішення
Губиниської селищної ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області за № 8/45 від
28 жовтня 2006 року. В процесі підготовки
земельної ділянки до приватизації
виявилось, що частина її земельної
ділянки була приватизована сусідом
ОСОБА_2, у якого на підставі рішення
Губиниської селищної ради від 24
листопада 2009 року за № 20/25/V вже
виготовлено Державний акт про право
приватної власності на земельну
ділянку серії ЛК № 000141 від 11 червня 2012
року. Комплексним проведенням
топографічно-геодизичних робіт по
кадастровій зйомці земельної ділянки
встановлено, що загальна площа ділянки
складає 0,1390 га, натомість згідно
документації вона була площею 0,1410 га,
тобто відповідач самовільно зайняв її
земельну ділянку на 1 м 10 см та 1 м 20 см.
по межі. На її звернення до відповідача
з вимогою повернути межі земельних
ділянок відповідач відмовив, земельна
комісія також не знайшла компромісу
щодо спору, який виник між ними.

У зв'язку з чим просила визнати
недійсними рішення сесії Губиниської
селищної ради від 24 листопада 2009 року №
20/25/V в частині передачі в приватну
власність ОСОБА_2 земельної ділянки
площею 0,15 га., що знаходиться по АДРЕСА_2
та Державний акт на право приватної
власності на землю серії ЛК № 000141 від 11
червня 2012 року, виданий Губиниською
селищною радою на ім'я ОСОБА_2,
зареєстрованого в книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №00081 від 11
червня 2012 року, а також просила
зобов'язати відділ Держкомзему у
Новомосковському районі
Дніпропетровської області скасувати
державну реєстрацію даного Державного
акту, зобов'язавши ОСОБА_2 перенести
межу своєї земельної ділянки біля
будинку АДРЕСА_1 та будинку АДРЕСА_2 на 1
м 10 см та 1 м 20 см. згідно Плану земельної
ділянки садибного (індивідуального)
житлового будинку.

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпроптеровської
області від 03 грудня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі,
вказуючи на те, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
31 серпня 2006 року є власником
домоволодіння, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-15), а рішенням
Губиниської селищної ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області від 28 жовтня
2006 року за № 8/4/5 позивачу виділена
земельна ділянка, площею 0,09 га,
розташована за цією ж адресою (а.с.18).

Крім того, рішенням Губиниської
селищної ради Новомосковського району
Дніпропетровської області від 11
листопада 2004 року за № 134 ОСОБА_2
виділена земельна ділянка, площею 0,25 га
АДРЕСА_2 (а.с.16-17), а на підставі рішення
цієї ж ради від 24 листопада 2009 року за №
20/25/V ОСОБА_2 було видано Державний акт
про право приватної власності на
земельну ділянку серії ЛК № 000141 від 11
червня 2012 року (а.с.70).

Також, як вбачається з матеріалів
справи, акт встановлення меж земельної
ділянки та передачі межових знаків під
охорону, що передаються у власність від
14 травня 2008 року, який було оформлено
стосовно земельної ділянки АДРЕСА_2 яка
передавалася у власність ОСОБА_2 Цей
акт підписали крім інших також і
позивач ОСОБА_1 (а.с. 71).

Відповідно до ст. 14 Конституції України
право власності і землю гарантується,
це право набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами і
державою виключно відповідно до
закону.

Згідно ст. 41 Конституції України ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності, право приватної
власності є непорушним, примусове
відчуження об'єктів права приватної
власності може бути застосоване лише
як виняток з мотивів суспільної
необхідності, на підставі і в порядку,
встановлених законом, та за умови
попереднього і повного відшкодування
їх вартості. Примусове відчуження
таких об'єктів з наступним повним
відшкодуванням їх вартості
допускається лише в умовах воєнного чи
надзвичайного стану.

Відповідно до ч.1 ст.152 ЗК України
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю. Власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть,
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Відповідно до ст.126 ЗКУ право власності
на земельну ділянку посвідчується
державним актом. Право власності на
земельну ділянку виникає з моменту
державної реєстрації цих прав (ст.125
ЗКУ)

Порядок видачі державних актів про
право власності на земельну ділянку
регулюється Інструкцією про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженою Наказом Державного
КомітетуУкраїни по земельних ресурсах
4 травня 1999 року № 43, якою передбачено,
що складання державного акта на право
власності на земельну ділянку або
право постійного користування
земельною ділянкою при передачі або
наданні земельних ділянок громадянам,
підприємствам, установам, організаціям
та об'єднанням громадян всіх видів
проводиться після перенесення в натурі
(на місцевості) меж земельної ділянки
та закріплення їх довгостроковими
межовими знаками встановленого зразка
та затвердженим в установленому
законом порядку відведення цієї
ділянки. А також роботи зі складання
державного акта на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою виконуються в такій
послідовності: підготовчі роботи;
встановлення (відновлення) в натурі (на
місцевості) меж земельної ділянки та
меж обмежень на використання земельної
ділянки; складання кадастрового плану
земельної ділянки; заповнення бланка
державного акта (п.1.12, 2.1).

Як вбачається з матеріалів, справи
відповідачем ОСОБА_2 вищезазначена
процедура була при виготовленні та
отриманні Державного акту на право
приватної власності на землю була
дотримана, а також позивач, як
зазначалося вище, сама підписала Акт
погодження меж земельної ділянки, яка
виділялася відповідачу, без зауважень.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України та ч.1
ст. 16 ЦК України кожна особа має право в
порядку, встановленому законом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду із
вказаними позовними вимогами
посилалася на те, що під час підписання
вищевказаного акту погодження меж її
було введено в оману відповідачем,
проте таких доказів, відповідно до
вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, суду
надано не було

Крім того, доводи позивача про те, що на
її замовлення була проведена
кадастрова зйомка земельної ділянки,
розташованої АДРЕСА_1 району
Дніпропетровської області (а.с.19-28),
висновки якої, на думку позивача,
суперечать встановленим межам
суміжних земельних ділянок, також не
можуть бути прийняті, оскільки доказів
того, що відповідач ОСОБА_2 надавав
згоду на встановлення меж земельної
ділянки суду не надано, а також
клопотань про проведення
землевпорядної експертизи, сторонами
заявлено не було.

У зв'язку з чим колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позову обгрунтовано
виходив з того, що вимоги позивача є
необгрунтованими та непідтверджені
належними доказами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про
те, що у зв'язку з набуттям права
власності на будинок АДРЕСА_1 до неї,
відповідно до ст. 377 ЦК України,
перейшло і право користування
земельною ділянкою, площею 0,06 га, а
відповідачем порушено межі її
земельної ділянки, а тому її права
підлягають захисту, колегія суддів
вважає необгрунтованими, оскільки як
вбачається з матеріалів справи
земельна ділянка по АДРЕСА_1 на якій
знаходиться будинок позивача, не
оформлена, а також при оформлені акту
встановлення меж відповідачем, осатння
погодилася з межами сусідньої
земельної ділянки та підписала його
без зауважень, у зв'язку з чим доказів
того, що відповідач порушив межі
земельної ділянки позивача суду надано
не було, крім того суд першої інстанції
цим обставинам дав належну оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків,
зроблених районним судом та не містять
правових підстав для скасування
судового рішення.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що при розгляді справи,
судом першої інстанції були виконані
всі вимоги процесуального закону,
всебічно перевірено обставини, спір
вирішено у відповідності з нормами
матеріального права. Рішення є
обґрунтованим, з повним відображенням
обставин, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
правильними. Отже апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
оголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді