інстанції: Крупінська С.С. Провадження
№ 22-ц/773/299/14 Категорія: 41 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Подолюка В. А.,

при секретарі Губарик К. А.,

за участю представника
відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
усуненні перешкод у користуванні
житлом та вселення, за апеляційною
скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 2 грудня 2013 року,
-

В С Т А Н О В
И Л А:

В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд
із зазначеним позовом. Вказував на те,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 його мати ОСОБА_4
продала відповідачу ОСОБА_3 жилий
будинок з надвірними будівлями і
земельну ділянку по АДРЕСА_1. До того в
даному будинку він проживав з матір'ю
як член її сім'ї та зареєстрований у
даному жилому приміщенні.

Крім того позивач зазначав, що
відповідач, набувши право власності на
вказане будинковолодіння, чинить йому
перешкоди у користуванні цим житлом.

За таких обставин, вважаючи свої
житлові права порушеними, ОСОБА_2
просив суд зобов'язати відповідача
ОСОБА_3 не чинить йому перешкод у
користуванні даним жилим приміщенням й
надалі.

Під час розгляду справи в суді позивач
збільшив позовні вимоги та просив суд
прийняти рішення про вселення його в
даний жилий будинок.

2 грудня 2013 року рішення Луцького
міськрайонного суду в позові ОСОБА_2
відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі позивач ОСОБА_2 просить його
скасувати як незаконне прийняте з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення про задоволення його позову.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши обставини
справи та перевіривши їх доказами,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові
суд першої інстанції виходив з того, що
з припиненням права власності на
будинок ОСОБА_4, позивач, будучи членом
її сім'ї, втратив право користуватись
цим будинком, оскільки його права
похідні від прав колишнього власника
будинку. Новий власник будинку ОСОБА_3
може вимагати усунення будь-яких
порушень його права, хоч би ці
порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Зазначений висновок є правильний,
ґрунтується на матеріалах справи та
вимогах закону.

Встановлено, що садиба (земельна
ділянка, розташований на ній житловий
будинок з господарсько-побутовими
будівлями) по АДРЕСА_1 належала на праві
приватної власності матері позивача
ОСОБА_4 Позивач ОСОБА_2, будучи
зареєстрованим у вказаному будинку,
проживав у ньому як член сім'ї власника
даного житла (а. с. 3 - 4).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 продала
відповідачу ОСОБА_3 зазначений жилий
будинок разом із земельною ділянкою на
якій він розташований (а. с. 5 - 6). В той же
день право власності ОСОБА_3 на
присадибну земельну ділянку в АДРЕСА_1
було зареєстроване в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
(а. с. 23). З цього часу позивач, на вимогу
нового власника будинку, припинив
користуватись даним житлом (а. с. 19, 29).

Згідно ст. ст. 316, 317 ч. 1 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Власникові належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Об'єктом права власності особи може
бути, зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК
України).

Права власника жилого будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише на підставах,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом із ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником. Аналіз змісту
вказаних правових норм свідчить про те,
що право члена сім'ї власника будинку
(квартири) користуватися цим житлом
існує лише за наявності у власника
права приватної власності на це майно.

Із зазначеного випливає, що виникнення
права членів сім'ї власника будинку
(квартири) на користування цим будинком
та обсяг цих прав залежить від
виникнення у власника будинку права
власності на цей будинок, а отже,
припинення права власності особи на
будинок припиняє право членів її сім'ї
на користування цим будинком.

Таким чином, правильними є висновки
зроблені судом першої інстанції про те,
що права членів сім'ї власника будинку
на об'єкт власності є похідними від
права самого власника і з припиненням
права власності особи на жиле
приміщення члени його сім'ї також
втрачають право користування цим
приміщенням.

Зазначені висновки не суперечать
нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9
ЖК України, ст. 311 ЦК України,
враховуючи, що право на житло
(користування ним, усунення перешкод у
користуванні ним, вселення у нього)
підлягає захисту лише у випадку
порушення прав особи.

Встановивши наведені обставини та
давши їм вірну правову оцінку суд
першої інстанції правомірно вважав, що
своїми діями новий власник житла
жодним чином не порушує прав позивача
як члена сім'ї бувшого його власника на
користування цим житлом, а позовні
вимоги ОСОБА_2 є безпідставними.

Отже, рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, а тому
апеляційну скаргу відповідно до ст. 308
ЦПК України слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2
відхилити, рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 2 грудня 2013 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді