АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/999/14
інстанції - Панаід І.В.
Справа № 2036/4497/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Пилипчук Н.П.,

суддів:
Трішкової І.Ю.,

Кірсанової Л.І.,

при секретарі -
Черепаха С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Чугуївського міського суду
Харківської області від 11 грудня 2013
року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання права власності на 1/2
частину квартири та розподіл майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом посилаючись на те,
що під час шлюбу з відповідачкою вони
придбали 2-х кімнатну квартиру,
побутову техніку та речі домашнього
вжитку щодо розподілу яких після
розірвання шлюбу не можуть дійти згоди.
Просить визнати за ним право власності
на 1/2 частини квартири розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, а також поділити в
натурі спільно набуте майно сторін:
газову піч «Атон» вартістю 3000 тис. грн..
водонагрівач бойлер вартістю 800 грн..
швацьку машинку вартістю 1000 грн.,
пилосос LG вартістю 500 грн..
мікрохвильова піч LG вартістю 500 грн.,
телевізор LG вартістю 3300 грн.,
холодильник BOSH вартістю 1000 грн..
пральну машину LG вартістю 3100 грн.,
душовий бокс 3000 грн.. та
електром'ясорубка вартістю 568 грн.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову
заперечувала, зазначала, що не згодна з
вартістю майна, переліком речей,
зазначених в позовній заяві, про
розподіл яких позивач просить суд, та
наголошувала, що частина речей
належить їй особисто, а частина
належить її батькам, крім того,
посилаючись на те, що кредит на
придбання квартири виплачено нею,
позивач участі в матеріальному
забезпеченні сім'ї не приймав, просила
в задоволенні позову відмовити.

Рішенням Чугуївського міського суду
Харківської області від 11 грудня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.
Вирішено визнати за ним право
власності на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1, залишивши за ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частки даної квартири;
визнати за ОСОБА_3 право власності на
газову піч «Атон» вартістю 3000 грн.,
водонагрівач бойлер вартістю 800 грн.,
швацьку машинку вартістю 1000 грн.,
пилосос LG вартістю 500 грн.,
мікрохвильову піч LG вартістю 500 грн.;
визнати за ОСОБА_2 право власності на
телевізор LG вартістю 3300 грн.,
холодильник BOSH вартістю 1000 грн.,
пральну машину LG вартістю 3100 грн.,
душовий бокс вартістю 3000 грн.,
електром'ясорубку вартістю 568 грн.;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
грошову компенсацію в сумі 2584,00грн.,
витрати на правову допомогу в сумі 3600
грн., та судовий збір в сумі 705,84 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати вказане рішення суду,
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_3
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
посилається на неповне з'ясування
обставин справи, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення норм права. Вказує, що
перебування в шлюбі само по собі не є
достатньою підставою для того, щоб
майно, набуте за рахунок коштів і праці
лише одного з подружжя, стало спільним
і могло бути поділено в рівних частках.
Зазначає, що протягом подружнього
життя ОСОБА_3 ніде постійно не працював,
не мав доходу, не виявляв турботи про
сім'ю, зловживав спиртними напоями,
тому підстав для задоволення його
позову немає. Наполягає на тому, що речі
які вирішив розподілити суд за спільні
сумісні кошти подружжя не купувалося,
частина речей належить їй особисто, а
частина належить її батькам

У відповідності до статті 303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги. Вислухавши доповідь судді,
пояснення учасників процесу, що
з'явились, обговоривши доводи
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, не заперечується
сторонами, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі у
період з 19.09.1998 року до 03 травня 2012 року.

08.06.2007 року, тобто в період шлюбу, на
підставі договору купівлі-продажу на
ім*я ОСОБА_2 була придбана квартира
розташована за адресою: Харківська
область. АДРЕСА_1.

З кредитного договору від 08.06.2007 року №
НАDGКО1270055, укладеного між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_2, вбачається, що
банк надав позичальнику кредитні кошти
у розмірі 3 240, 38 доларів США., з кінцевим
терміном повернення 07.06.2012 року, на
придбання двокімнатної квартири за
адресою: АДРЕСА_1, та на сплату сукупних
витрат. Виконання умов даного договору
забезпечувалось договором поруки №
НАDGКО 1270055/1 від 08.06.2007 року, згідно якого
ОСОБА_3 поручився перед кредитором за
виконання ОСОБА_2 зобов'язань за
договором кредиту та несе солідарну
відповідальність перед банком в тому ж
обсязі, що і боржник, включаючи
повернення кредиту, сплату процентів,
штрафних санкцій та відшкодування
збитків ( а.с. 16)

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено,
що у разі поділу майна, що є обєктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Крім того, згідно із ч. 3 ст. 61 СК України,
якщо одним із подружжя укладено
договір в інтересах сімї, то гроші, інше
майно, у тому числі гонорар, виграш, які
були одержані за цим договором, є
обєктом права спільної сумісної
власності подружжя. Отже, за загальним
правилом майно, придбане подружжям у
кредит, є спільною сумісною власністю
чоловіка та дружини.

Згідно положення ст. 65 СК України,
згідно з яким договір, укладений одним
із подружжя в інтересах сім*ї, створює
обов*язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сімї. Це
означає, що дружина та чоловік
незалежно від припинення шлюбу мають
рівні права та обовязки щодо спільно
нажитого у шлюбі майна, оскільки
розірвання шлюбу не звільняє подружжя
від зобов*язань за кредитом.

Таким чином, у результаті придбання
подружжям квартири в кредит боргові
зобов'язання перед позикодавцем несуть
як чоловік, так і дружина, а не тільки
той із подружжя, хто підписав кредитний
договір.

З*ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами судова колегія
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про те, що договір
купівлі-продажу спірної квратири та
кредитний договір були укладені ОСОБА_2
в інтересах сім'ї, що вона не надала
належних та допустимих доказів того, що
придбала спірну квартиру за власні
кошти. За таких обставин, рішення суду
першої інстанції в частині спірної
квартири залишається без змін.

За змістом ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними. Присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених ЦК України.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди, присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК
України) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п.п. 22, 23, 24 постанови Пленум у
Верховного Суду України №11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» поділ спільного майна
подружжя здійснюється за правилами,
встановленими ст.ст. 69-72 СК України та
ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи із
дійсної вартості на час розгляду
справи. Вирішуючи спори між подружжям
про майно, необхідно встановити обсяг
спільного майна, наявного на час
припинення спільного господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу, включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Позивач посилався також на те, що в
період шлюбу з ОСОБА_2, за спільні
сумісні кошти ними були придбані
газова піч «Атон» вартістю 3000 грн.,
водонагрівач бойлер вартістю 800 грн.,
швацьку машинку вартістю 1000 грн.,
пилосос LG вартістю 500 грн.,
мікрохвильову піч LG вартістю 500 грн.,
телевізор LG вартістю 3300 грн.,
холодильник BOSH вартістю 1000 грн.,
пральну машину LG вартістю 3100 грн.,
душовий бокс вартістю 3000 грн.,
електром'ясорубку вартістю 568 грн.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції ОСОБА_3 уточнив, що у шлюбі
придбано газову піч «Ардо» вартістю 3000
грн., а «Атон» це газовий котел, який
залишився в квартирі і є його
складовою, тому поділу окремо не
підлягає.

Суд першої інстанції вважав доведеним,
що вказане позивачем майно придбано в
період шлюбу за спільні сумісні кошти
подружжя, однак такі доводи позивача на
думку судової колегії не в повній мірі
підтверджені належними та допустимими
доказами.

Так, судова колегія вважає доведеним
придбання сторонами в період шлюбу
пральної машинки LG, електром'ясорубки
BOSH, плоскопанельного телевізора LG,
електроводонагрівач Chaffoteaux, оскільки
докази щодо цього, а саме касові чеки на
придбання містяться в матеріалах
справи.

Факт придбання нею в період шлюбу
швацької машинки відповідач не
заперечувала, доказів того, що придбала
її за власні кошти суду не надала, тому
зазначене майно також підлягає поділу.

Факт придбання решти майна за спільні
сумісні кошти подружжя відповідач
заперечувала, пояснила, що протягом
більш ніж десяти років вони з чоловіком
проживали разом з її батьками у
належній батькам квартирі,
користувалися побутовими речами
батьків частину з яких батьки надали
подружжю в користування й після
придбання власного житла. Належними та
допустимими доказами зазначені
твердження позивач не спростував.

Встановлюючи обсяг майна подружжя,
включивши в перелік газову піч,
пилосос, мікрохвильову піч,
холодильник, душовий бокс та
електром'ясорубку суд першої інстанції
покладався на пояснення свідків та
фото, однак зазначені докази не є
належними, з них не вбачається ким, коли
і за які кошти були придбані вказані
речі.

Таким чином, судова колегія не включає
до обсягу спільного сумісного майна
подружжя газову піч, пилосос LG,
мікрохвильову піч LG, холодильник BOSH,
душовий бокс та електром'ясорубку.

Поділу підлягає електроводонагрівача
Chaffoteaux 80л., вартістю 800грн., пральна
машинка LG вартістю 3100 грн.,
електром'ясорубки BOSH вартістю 568 грн.,
плоско панельного телевізора LG
вартістю 2999 грн., швацької машинки
вартістю 1000 грн., всього на загальну
суму 8467 грн. Таким чином на долю кожного
з подружжя припадає майна на 4233,5 грн.

З переліченого майна ОСОБА_3 просив
виділити йому у власність
електроводонагрівач (бойлер) Chaffoteaux та
швацьку машинку. Електроводонагрівач
судова колегія вважає можливим
виділити позивачу, а швацьку машинку
вважає доцільним виділити
відповідачці, яка переважно нею
користувалася.

Оскільки решту майна відповідач
вивезла вважаючи його своєю власністю,
судова колегія вважає доцільним
стягнути з відповідача на користь
позивача компенсацію його вартості 3433,5
грн. (4233,5 грн. - 800 грн.).

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне змінити рішення
суду першої інстанції в частині поділу
побутової техніки та речей домашнього
вжитку підставою для чого, згідно п. 3, п.
4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального права.

За змістом ст. 12 ЦПК України правова
допомога надається адвокатами або
іншими фахівцями у галузі права в
порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Так, граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється Законом України від 20
грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах».

Згідно зі ст. 1 цього закону розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза
судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

Витрати понесені позивачем на правову
допомогу підтверджені матеріалами
справи (а.с. 49, 86), з огляду на обсяг
наданої допомоги не перевищують межі
граничного розміру компенсації витрат
на правову допомогу встановлюється
Законом України від 20 грудня 2011 року №
4191-VI «Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах», тому в
цій частині рішення суду залишається
без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 218, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4
ч. І ст. 309, ст. 312, 313, ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Чугуївського міського суду
Харківської області від 11 грудня 2013
року змінити.

В порядку поділу майна подружжя
визнати за ОСОБА_3 право власності на
електроводонагрівач Chaffoteaux 80л.
вартістю 800 грн.

В порядку поділу майна подружжя
визнати за ОСОБА_2 право власності на
пральну машинку LG вартістю 3100 грн.,
електром'ясорубку BOSH вартістю 568 грн.,
плоскопанельний телевізор LG вартістю
2999 грн., швацьку машинку вартістю 1000
грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
грошову компенсацію в сумі 3433,5 грн.

В частині визнання за ОСОБА_2 та за
ОСОБА_3 права власності по 1/2 частці
квартири АДРЕСА_1 та стягнення витрат
на правову допомогу, витрат по сплаті
судового збору рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -