Справа № 464/5235/13-ц
пр.№ 2/464/47/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2014
м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого Тімченко О. В.

за участі: секретаря Соколової О.О.

представника позивача Хамуляка О.Б.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
цивільну справу за позовом ТзОВ
"Кредитні ініціативи" до ОСОБА_4 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, -

в с т а н о в и в :

позивач ТзОВ «Кредитні
ініціативи» звернулося до суду з
позовом, в якому просить звернути
стягнення на предмет іпотеки, а саме
квартиру АДРЕСА_1, що належить
відповідачу ОСОБА_4 на підставі права
приватної власності, на користь
позивача в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№1301/0308/71-035 від 26.03.2008 р., яка станом на
01.03.2013 р. складає 666097,38 грн., а саме: за
кредитом - 623821,68 грн.; по відсотках - 31370,45
грн.; пеня - 10905,25 грн., шляхом проведення
прилюдних торгів згідно з Законом
України «Про виконавче провадження»,
встановивши початкову ціну предмету
іпотеки на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна.
Обґрунтовує позовні вимоги тим, що
28.11.2012 р. між ПАТ «Сведбанк», який
виступає правонаступником АКБ
«ТАС-Комерцбанк» та факторинговою
компанією «Вектор-Плюс» укладено
договір факторингу. Разом з тим, між
ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТзОВ
«Кредитні ініціативи» укладено
договір факторингу. Внаслідок
укладення вказаних договорів
відбулася заміна кредитора, а саме ТзОВ
«Кредитні ініціативи» набуло нового
статусу кредитора/стягувача за
договором від 26.03.2008 р. №1301/0308/71-035,
позичальником згідно з яким є ОСОБА_4
26.03.2008 р. АКБ «ТАС-Комерцбанк»
(правонаступник ВАТ «Сведбанк», який, в
свою чергу, виступає правонаступник -
ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_4 уклали
кредитний договір №1301/0308/71-035 з
подальшим внесенням змін та доповнень.
Відповідно до умов вищевказаного
кредитного договору банк
зобов'язується надати боржнику кредит
у сумі 89600 грн., а відповідач
зобов'язується повернути наданий
кредит і сплатити проценти за
користування в сумі, строки та на
умовах, що передбачені кредитним
договором. Банк (кредитор) свої
зобов'язання за кредитним договором
виконав в повному обсязі, надавши
відповідачу кредит у сумі 89600 грн. В
свою чергу відповідач неналежно взяті
на себе зобов'язання, грубо порушує
істотні умови кредитного договору, в
результаті чого станом на 01.03.2013 р. має
прострочену заборгованість: за
кредитом - 78046 дол. США, що за курсом НБУ
на дату розрахунку складає 623821,68 грн.;
по відсотках - 3924,74 дол. США, що за
офіційним курсом НБУ на дату
розрахунку складає 31370,45 грн.; у зв'язку
з систематичним порушенням боржником
своїх зобов'язань зі сплати кредиту,
відповідно до норм чинного
законодавства та діючого кредитного
договору йому була нарахована
неустойка - пеня - 1364,35 дол. США, що по
курсу НБУ на дату розрахунку складає
10905,25 грн. З метою забезпечення
належного виконання зобов'язання за
кредитним договором, АКБ
«ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ВАТ
«Сведбанк», який в свою чергу виступає
правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та
ОСОБА_4 уклали іпотечний договір,
відповідно до якого останній передав
банку в іпотеку наступне майно, а саме
квартиру АДРЕСА_1, що належить
відповідачу ОСОБА_4 на підставі права
приватної власності; сторони оцінили
даний предмет іпотеки в 502770,38 грн. Таким
чином, зважаючи на невиконання
відповідачем (боржником) зобов'язання
стосовно умов поверненя кредиту,
позивач вправі вимагати стягнення
заборгованості по кредиту, за
відсотками, за пенею з останнього, за
рахунок предмету іпотеки.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, просить
такий задоволити та дав пояснення,
аналогічні змісту позовної заяви.
Ствердив суду, що у позивача немає
ліцензії на здійснення фінансових
послуг, всі докази, необхідні для
задоволення позову, наявні в
матеріалах справи.

Представник відповідача у
судовому засіданні згідно з письмовими
запереченнями проти позову заперечив з
підстав відсутності підтвердження
переходу права вимоги звернення
стягнення на предмет іпотеки в рахунок
погашення боргу за кредитним договором
у позивача.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та з'ясувавши її дійсні обставини
справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, з врахуванням положень
ст.ст.57-59 ЦПК України.

Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів. При цьому дані докази
повинні бути належними та допустимими,
як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України.

Установлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд повинен
свої дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право вимоги
до третьої особи (боржника).

28.11.2012 р. між ПАТ «Сведбанк», який
виступає правонаступником ВАТ
«Сведбанк», який, в свою чергу, виступає
правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк»,
та ТзОВ «Факторингова компанією
«Вектор-Плюс» укладено договір
факторингу №15. Також 28.11.2012 р. між ТзОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
та ТзОВ «Кредитні ініціативи» укладено
договір факторингу.

У ст.1079 ЦК України встановлено, що
сторонами у договорі факторингу є
фактор і клієнт. Клієнтом у договорі
факторингу може бути фізична або
юридична особа, яка є суб'єктом
підприємницької діяльності. Фактором
може бути банк або інша фінансова
установа, яка відповідно до закону має
право здійснювати факторингові
операції.

Згідно із свідоцтвом серії ФК №214
від 18.09.2008 р., виданим Державною
комісією з регулювання ринків
фінансових послуг України, ТзОВ
«Кредитні ініціативи» є фінансовою
установою.

За умовами ст.ст.4, 5 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
фінансові установи надають фінансові
послуги, якими, зокрема, є факторинг.
Послуги з факторингу фінансові
установи мають право надавати з
урахуванням вимог Цивільного кодексу
України та цього Закону.

Законом України «Про ліцензування
певних видів господарської
діяльності» передбачено, що відповідно
до спеціальних законів ліцензуванню
підлягають, зокрема, такий вид
господарської діяльності як із надання
фінансових послуг.

Так, статтею 34 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
визначено обов'язковість ліцензування
з надання фінансових послуг, тобто
ліцензуванню підлягає діяльність з
надання будь-яких фінансових послуг, що
передбачають пряме або опосередковане
залучення фінансових активів від
фізичних осіб.

Фінансовими активами є кошти, цінні
папери, боргові зобов'язання та право
вимоги боргу, що не віднесені до цінних
паперів (ст.1 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових
послуг»).

Позивач покликається на те, в
результаті укладеного між ТзОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
та ним договору факторингу, до
останнього перейшло право грошової
вимоги до відповідача ОСОБА_4 як
позичальника за кредитним договором
№1301/0308/71-035 від 26.03.2008 р.

Аналізуючи наведене, суд приходить до
висновку про необхідність отримання
позивачем як фактором ліцензії,
оскільки в даному випадку під час
надання фінансової послуги -
факторингу він залучає фінансові
активи від фізичної особи, однак таку
суду не надано, а представником
позивача в суді підтверджено, що така у
позивача взагалі відсутня. Також,
відповідно до договору факторингу між
ПАТ «Сведбанк та ТзОВ «Факторингова
компанією «Вектор-Плюс», де останнє
також виступає фактором, була
необхідність у отриманні ліцензії,
проте така суду також не надана.

У ст.1083 ЦК України передбачено, що
наступне відступлення грошової вимоги
третій особі не допускається, якщо інше
не встановлено договором факторингу.

Так, у першому договорі факторингу між
ПАТ «Сведбанк та ТзОВ «Факторингова
компанією «Вектор-Плюс», зокрема у п.2.6
визначено, що окрім випадків,
передбачених у п.2.6.5 нижче, наступне
відступлення (або будь-яке інше
відчуження, в т.ч. передача в заставу)
фактором прав вимоги заборгованості до
боржників (як в цілому, так і будь-якої
її частини) будь-яким третім особам
допускається виключно за умови
отримання фактором від банку
попереднього письмового дозволу
(погодження) Спостережної Ради банку.
Для цілей реалізації цього підпункту
цього договору запит фактор надає
банку виключно шляхом особистого
вручення банку з отриманням відмітки
банку про підтвердження факту його
отримання. З дня отримання банком
запиту фактора щодо зазначеного
дозволу, банк надає попередній дозвіл
або письмову відмову в наданні дозволу
протягом 3 (трьох) місяців, при цьому
банк приймається до уваги, визначені
договором умови. Попередній письмовий
дозвіл може бути використаний фактором
для наступного відступлення прав
вимоги заборгованості до боржників
протягом (30 тридцяти) календарних днів
з дати його отримання відповідно до
умов зазначених в ньому. У випадку
нездійснення наступного відступлення
прав вимоги заборгованості до
боржників на користь третіх осіб у
вказаний строк, такий попередній
письмовий дозвіл втрачає дійсність
(2.6.4). Письмовий дозвіл від банку не
потрібен, якщо особа має намір придбати
у фактора право вимоги заборгованості
від боржників, є банківською установою
або фінансовою установою (у тому числі
факторинговою компанією), яка пов'язана
відносинами контролю з банківською
установою, або, якщо з моменту
укладення цього договору пройшов 1
(один) рік і більше, за умови, що особа,
що має намір придбати у фактора право
вимоги заборгованості від боржників,
має бездоганну ділову репутацію та
відповідає усім вимогам, вказаним у
п.п.2.6.1, 2.6.2, 2.6.3даного договору, а фактор
повідомив банк про можливе
відступлення права вимоги не менш, як
за 5 (п'ять) робочих днів до такого
продажу (відступлення). Відносинами
контролю, згаданими вище, відповідно до
договору вважається повне, пряме або
непряме володіння банківською або
фінансовою установою, не менш, ніж на 50%
особою, яка має намір придбати права
вимоги заборгованості від боржників.
При цьому для цілей цього договору
достатнім і належним доказом наявності
відносин контролю (прямих або
опосередкованих) між фінансовою
установою та банківською установою є
лист відповідної банківської установи
про підтвердження таких відносин,
підписаний її уповноваженою особою та
скріплений її печаткою.

Однак, ні позивачем, ні його
представником в суді, всупереч вимогам
ст.ст.10, 60 ЦПК України, не доведено
дотримання вимог ст.1083 ЦК України та
умов наведеного договору.

Також, виходячи з приписів ст.ст.10, 60 ЦПК
України, саме позивач повинен був
довести купівлі права грошової вимоги
у відповідача ОСОБА_4 за кредитним
договором №1301/0308/71-035 від 26.03.2008 р., однак
в наявних суду матеріалах взагалі
відстуні дані, що за договором
факторингу №15 між ПАТ «Сведбанк» та
ТзОВ «Факторингова компанією
«Вектор-Плюс» до останнього перейшло
право вимоги саме до відповідача
ОСОБА_4 за згаданим вище кредитним
договором.

Крім того, позивачем належно не
обґрунтовано та не підтверджено право
вимоги щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
саме в розмірі 666097,38 грн., за
відсутності даних про те, в якому
розмірі відступалось право вимоги до
боржника по кредитному договору
№1301/0308/71-035 від 26.03.2008 р. від ПАТ
«Сведбанк», а потім від ТзОВ
«Факторингова компанією «Вектор-Плюс».

Враховуючи вищенаведене та незважаючи
на роз'яснення судом ч.4 ст.10 ЦПК
України, позивачем не наведено
достатніх підстав та не надано
належних та допустимих доказів
відповідно до ст.ст.57-59 ЦПК України в
підтвердження права вимоги з
відповідача як боржника за кредитним
договором та звернення стягнення на
предмет іпотеки за іпотечним
договором, укладеним на забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором, а тому в позові слід
відмовити в повному обсязі.

Також, згідно із ст.88 ЦПК України
позивачеві не підлягають до
присудження понесені ним судові
витрати при подачі позову до суду у
разі відмови судом у задоволенні
позовних вимог.

На підставі ст.ст.1077-1079, 1083 ЦК
України, Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг», Закону України
«Про ліцензування певних видів
господарської діяльності» та
керуючись ст.ст.10, 60, 57-59, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК
України, с у д , -

в и р і ш и в :

відмовити в позові ТзОВ "Кредитні
ініціативи" до ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
через Сихівський районний суд м.Львова
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особою, у відсутності
якої таке було проголошено, - в той же
строк з дня отримання його копії.

Головуючий