№ 2/269/30/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 січня 2014 року Совєтський районний суд
м. Макіївки Донецької області у складі:

головуючого судді
Мельника Ю.А.

при секретарі
Кондратьєвій І.О.

за участю представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Макіївки
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний
нотаріус Макіївського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, про
визнання договору дарування недійсним,
витребування майна з чужого
незаконного володіння та визнання
права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду в серпні 2013
року із даним позовом та просить
визнати договір дарування від 17.10.2011
року в частині дарування ? частини
житлового будинку недійним,
витребувати у відповідача ОСОБА_4 ?
частину будинку та скасувати державну
реєстрацію права власності за
відповідачем ОСОБА_4 на ? частину
будинку, визнавши за ним право
власності на ? частину спірного
помешкання.

В обґрунтування вимог зазначив, що він
є власником ? частини житлового будинку
за адресою: АДРЕСА_1, - на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 05.10.2006 року. ? частина
цього будинку відповідно до свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від
03.07.2006 року належить ОСОБА_5 На підставі
рішення Совєтського районного суду
м.Макіївки від 11.06.2009 року за ОСОБА_5
було визнано право власності на усе
спірне помешкання та зобов'язано
останнього сплатити 30349.50 гривень на
його користь в якості компенсації.
Рішенням Апеляційного суду Донецької
області від 28.05.2013 року було скасовано
рішення місцевого суду, і в задоволені
позовних вимог ОСОБА_5 було відмовлено
в повному обсязі. На даний час право
власності на спірне помешкання
зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі
укладеного договору дарування від
17.10.2011 року, що посвідчений нотаріально,
згідно якого ОСОБА_5 подарував спірний
житловий будинок з господарськими
спорудами ОСОБА_4 Оскільки на даний час
рішення суду, що надавало право
дарувати ОСОБА_5 усе домоволодіння
ОСОБА_4, скасоване, тому вважає що
договір дарування в цій частині
підлягає визнанню недійсним. Причиною
недійсності правочину позивач
зазначив - недодержання вимог ст. 203 ЦК
України під час укладення договору
дарування. Наявний договір дарування
позбавляє його права володіти,
користуватись та розпоряджатись
майном. Отже, вважає, що безпідставно
набуте майно ОСОБА_4 потребує
витребуванню.

В наданих доповненнях до позовної
заяви позивач зазначив, що у
відповідності вимог ст. 399 ЦК України
право володіння припиняється у разі: 1)
відмови володільця від володіння
майном; 2) витребування майна від
володільця власником майна або іншою
особою. Згідно ст.ст. 1212, 1213 ЦК України
ОСОБА_4 набула права власності на ?
частину спірного помешкання на
законних підставах, проте після
скасування рішення суду ці підстави
відпали, тому вважає:

- що зазначений нотаріально
посвідчений договір дарування від
17.10.2011 року у частині дарування ?
частини житлового будинку АДРЕСА_1, -
підлягає визнанню недійсним;

- ? частина спірного будинку, що
перебуває у володінні ОСОБА_4, підлягає
витребуванню на його користь,
зобов'язавши ОСОБА_4 повернути цю
частину в натурі як безпідставно
набуту;

- скасувати державну реєстрацію права
власності ОСОБА_4 на ? частину житлового
будинку АДРЕСА_1, - визнавши за ним право
власності на цю частину. /а.с.27-28/

В судовому засіданні позивач підтримав
заявлені вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримала заявлені вимоги,
в обґрунтування своєї позиції
зазначила, що право власності на спірне
домоволодіння в наступний час
зареєстроване за відповідачем ОСОБА_4
на підставі договору дарування, що був
укладений 17.10.2011 року між нею та
відповідачем ОСОБА_5 Правовою
підставою укладення цього договору
було рішення місцевого суду від 11.06.2009
року про визнання за відповідачем
ОСОБА_5 права власності на житловий
будинок, що в рівних частках належав
останньому та позивачу на підставі
свідоцтв про право на спадщину за
заповітом. Проте це рішення було
скасовано і рішенням Апеляційного суду
Донецької області від 28.05.2013 року в
задоволені позовних вимог відповідача
ОСОБА_5 було відмовлено. При зверненні в
2013 році до суду з заявою про поворот
виконання рішення від 11.06.2009 року
місцевим судом було відмовлено.
Позивач відповідно до свідоцтва про
право на спадщину за заповітом отримав
у спадок ? частину спірного помешкання,
зазначене свідоцтво було
зареєстроване в КП «БТІ м.Макіївки».
Укладений договір дарування підлягає
визнанню недійсним, оскільки
відповідач ОСОБА_5 не мав повноважень
на його укладення. Тому державна
реєстрація прав власності на спірне
помешкання за ОСОБА_4 підлягає
скасуванню, а укладений договір
дарування ?? частини спірного
помешкання підлягає визнанню судом
недійсним. Оскільки право позивача не
визнається, тому за ним необхідно
визнати право власності на ? частину
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, що
належить йому на підставі не
скасованого свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 05.10.2005 року, а
зазначене майно потребує витребуванню
у сьогоденного володільця ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_4 проти позовних вимог
заперечує в повному обсязі, вважає, що
немає законних підстав для визнання
договору дарування від 17.10.2011 року
недійсним, скасування державної
реєстрації за нею на спірне помешкання
та витребування цього майна. Вона не
заперечує проти користування
спадковим майном за позивачем. За час
проживання нею за власні кошти було
покращено житловий будинок, зроблено
капітальний ремонт. За рішенням суду
від 11.06.2009 року її син ОСОБА_5 був
зобов'язаний сплатити 30000 гривень на
користь позивача, проте останній
ухилявся від отримання цієї суми.

Представник відповідача в судовому
засіданні пояснила, що стороною
позивачів не надано жодного доказу
визнання недійсним укладеного
договору дарування від 17.10.2011 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 На час підписання
правочину відповідач ОСОБА_5 мав
правові підстави для укладення
договору: рішення місцевого суду, які
були діючими. Вимоги до правової форми
при укладенні правочину були
дотримані: договір дарування будинку
був складений у письмовій формі,
нотаріально посвідчений та
зареєстрований у державного
реєстратора. Крім того, при укладенні
договору правовстановлюючими
документами, що підтверджували право
власності відповідача ОСОБА_5 було не
тільки рішення місцевого суду від
11.06.2009 року про визнання за останнім
права власності на житловий будинок, що
в майбутньому було скасоване, - а і
рішення місцевого суду від 19.08.2011 року
про визнання права власності за ОСОБА_5
на самовільно зведені господарські
споруди, яке є діючим та не скасоване.
Отже, правових підстав для визнання
договору дарування ? частини
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 -
немає. Вимоги позивача про скасування
державної реєстрації виходить за межі
заявлених позовних вимог цивільного
судочинства, тому також не потребують
задоволенню. Щодо заявлених вимог про
витребування майна, то вважає їх
похідними від попередніх заявлених
позовних вимог, тому також не
потребують задоволенню.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явився, належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи неодноразово, про що свідчить
поштове повідомлення про отримання
судового виклику.

Третя особа - приватний нотаріус
Макіївського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, - в судове засідання не
з'явилась, надала письмову заяву про
розгляд справи у її відсутності,
покладається на розсуд суду, судові
надала копію нотаріальної справи про
посвідчення договору дарування від
17.10.2011 року. /а.с.41-48/

Суд вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи встановив
наступне:

17.10.2011 року між відповідачем ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 було укладено договір дарування
житлового будинку. Зазначений договір
був укладений у письмовій формі,
посвідчений приватним нотаріусом
Макіївського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 За умовами договору
відповідач ОСОБА_5 передав у власність
ОСОБА_4 безоплатно наступне майно:
житловий будинок «А-1» загальною площею
55.20 кв. м, житловою 31.30 кв. м, з надвірними
побудовами: літньою кухнею «Б», навісом
«Д», сараями «Ж», «З», вбиральнею «И»,
водогоном, огорожею, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1. За договором вказаний
житловий будинок належить відповідачу
ОСОБА_5 на підставі рішень суду, виданих
Совєтським районним судом м.Макіївки
11.06.2009 року та 19.08.2011 року,
зареєстрованих в КП «БТІ м.Макіївки»
17.12.2010 року та 02.09.2011 року. /а.с.42/ Згода
дружини відповідача ОСОБА_5 також була
надана, про що нотаріусом була
відібрана заява від останньої /а.с.48/

За даними нотаріальної справи
правовстановлюючими документами, що
надавали змогу в момент укладення
правочину (тобто 17.10.2011 року)
відповідачу укладати угоду стосовно
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, -
було:

1) рішення Совєтського районного суду
м.Макіївки від 11.06.2009 року про визнання
за ОСОБА_5 права власності на будинок
АДРЕСА_1, - та стягнення на користь
ОСОБА_3 з ОСОБА_5 в якості компенсації
30303.49 гривень, яке зареєстроване в КП
«БТІ м.Макіївки» 17.12.2010 року /а.с.44-45/;

2) рішення Совєтського районного суду
м.Макіївки від 19.08.2011 року про визнання
за ОСОБА_5 права власності на
самовільно зведені споруди: літню
кухню «Б», тамбур «б», сараї «Ж», «З», за
адресою: АДРЕСА_1, - яке зареєстроване в
КП «БТІ м.Макіївки» 02.09.2011 року /а.с.46-47/.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру
прав власності на нерухоме майно від
08.08.2013 року, право власності на
домоволодіння, до складу якого входить
- житловий будинок, літня кухня, навіс,
сараї, вбиральня, водогін, огорожа, - що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, -
зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі
договору дарування від 17.10.2011 року
/а.с.15/

За даними КП «БТІ м.Макіївки» право
власності на нерухоме майно, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, -
зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі
договору дарування від 17.10.2011 року
посвідченого нотаріально. /а.с.14/.

Відповідно до наданих стороною
позивачів доказів, позивач ОСОБА_3 є
спадкоємцем за заповітом майна у
вигляді ? частини домоволодіння, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, - після
смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.
Зазначене встановлене на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, що видане 05.10.2006 року
державним нотаріусом Другої
макіївської державної нотаріальної
контори. До складу спадкового майна
входить: житловий будинок «А1»
загальною площею 55.20 кв. м, житловою
площею 31.30 кв. м, з відповідними
надвірними будівлями та спорудами:
вбиральнею «Е1», водогоном 1, огорожею
№1. /а.с.6, 73/

Витяг про реєстрацію в Спадковому
реєстрі від 05.10.2006 року свідчить про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за заповітом на ім'я ОСОБА_3 державним
нотаріусом Другої макіївської
державної нотаріальної контори. /а.с.75/

Реєстрація зазначеного свідоцтва про
право на спадщину за заповітом у
державного реєстратора на той час КП
«БТІ м.Макіївки» підтверджує витяг з
Реєстру про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 17.07.2007 року /а.с.74/

? частина спірного помешкання
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 03.07.2006 року
належить відповідачу ОСОБА_5. /а.с.7/
Зазначене свідоцтво зареєстроване в КП
«БТІ м.Макіївки 26.07.2006 року. /а.с.8/

В 2009 році відповідач ОСОБА_5 звернувся
до Совєтського районного суду
м.Макіївки з позовом до ОСОБА_3 про
розподіл між власниками будинку за
адресою: АДРЕСА_1. При проведені
судово-будівельної експертизи було
встановлено, що розподілити цей
будинок в натурі неможливо, тому
рішенням суду від 11.06.2009 року за
відповідачем ОСОБА_5 було визнано право
власності на житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1, зобов'язавши
останнього сплатити на користь
позивача ОСОБА_3 в якості компенсації
30349.50 гривень. /а.с.9-10/

Позивач ОСОБА_3 не погодився з рішенням
місцевого суду від 11.06.2009 року та
оскаржив його в апеляційній інстанції.
28.05.2013 року Апеляційним судом
м.Макіївки було скасовано рішення
Совєтського районного суду м.Макіївки
від 11.06.2009 року, в задоволені позовних
вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розподіл
будинку між власниками було відмовлено
в повному обсязі. /а.с.11-13/

Ухвалою Совєтського районного суду
м.Макіївки від 20.08.2013 року було
відмовлено в повороті виконання
рішення Совєтського районного суду
м.Макіївки від 11.06.2009 року. /а.с.72/

Зазначені правовідносини регулюються
главою 55 ЦК України та главою 16 ЦК
України, тобто є предметом розгляду
справ, що розглядаються в межах
цивільного судочинства.

Стаття 717 ЦК України передбачає, що за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

В статті 719 ЦК України визначена форма
договору дарування житлового будинку:
договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

В підтвердження укладеного договору
дарування приватним нотаріусом був
наданий письмовий договір дарування
житлового будинку від 17.10.2010 року, що
був посвідчений останньою та
зареєстрований в КП «БТІ м.Макіївки».

Тобто вимоги, передбачені
законодавством щодо форми правочину
дарування дотриманні.

Згідно роз'яснень пункту 8 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»: відповідно до
частини першої статті 215 ЦК підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені статтею 203 ЦК, саме на
момент вчинення правочину. Не може бути
визнаний недійсним правочин, який не
вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно
правильно визначати момент вчинення
правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо).
Зокрема, не є укладеними правочини
(договори), у яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для
їх укладення (відсутня згода за всіма
істотними умовами договору; не
передано майно, якщо відповідно до
законодавства для вчинення правочину
потрібна його передача тощо).
Встановивши ці обставини, суд
відмовляє в задоволенні позову про
визнання правочину недійсним. Вимога
про визнання правочину (договору)
неукладеним не відповідає можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів, передбачених законом.

Отже, за ствердженнями представника
позивача підставою недійсності
правочину (договору дарування) є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Зазначені частини статті 203 ЦК України
передбачають, що зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

При дослідженні нотаріальної справи
судом було встановлено, що договір
дарування від 17.10.2011 року, укладений між
відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4, не
суперечить ЦК України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. ОСОБА_5 на момент
укладення договору мав необхідний
обсяг цивільної дієздатності, тобто
був власником у відповідності до
діючого законодавства майна, яке
передавав у власність обдарованому,
оскільки рішення Совєтського
районного суду м.Макіївки від 11.06.2009
року та 19.08.2011 року були не скасовані,
набули законної сили та були
зареєстровані у державного
реєстратора -КП «БТІ м.Макіївки» /а.с.43/.
Волевиявлення сторін правочину
дарування було вільним і відповідало
волі кожного, договір дарування був
направлений на реальне настання
правових наслідків, що обумовлено
передачею житлового будинку
відповідачу ОСОБА_4.

Тому суд дійшов висновку про
необґрунтованість заявлених позовних
вимог ОСОБА_3 про визнання договору
дарування від 17.010.2011 року ? частини
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 19 Закону України від 01
липня 2004 року № 1952-IV «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», в редакції яка
діє з 01 січня 2013 року, до передбачених
підстав для державної реєстрації прав
та їх обтяжень віднесено, в тому числі
рішення суду, що набрало законної сили,
щодо права власності та інших речових
прав на нерухоме майно. Відповідно до
частини 1 ст. 26 зазначеного Закону
записи до Державного реєстру прав
вносяться на підставі прийнятого
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень. З набранням з 01 січня 2013
року законної сили Законом України від
01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» в редакції Закону
України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI із
змінами, внесеними згідно із Законом
України від 09 грудня 2011 року № 4152-VI,
змінився законодавчий підхід до
порядку скасування державної
реєстрації прав. Так, на відміну від
попередньої редакції Закону, за якою
державна реєстрація речових прав
скасовувалася в разі, зокрема,
винесення судом відповідного рішення,
про що вносилися дані до Реєстру прав
власності на нерухоме майно, відтепер
частиною другою статті 26 чинної
редакції Закону (у редакції Закону
України від 04 липня 2012 року № 5037-VI)
передбачено внесення до Державного
реєстру прав на нерухоме майно запису
про скасування державної реєстрації
прав «у разі скасування на підставі
рішення суду рішення про державну
реєстрацію прав». Скасування рішення
реєстратора (органу державної влади)
про державну реєстрацію права
власності на ім'я ОСОБА_4, на підставі
якого було прийнято рішення
реєстратора про державну реєстрацію
права власності, з 01 січня 2013 року є не
можливим, оскільки вирішення цього
питання виходить за межі предмету
позову, що розглядається в межах
цивільного судочинства.

Тому в задоволені позовних вимог про
скасування державної реєстрації права
власності за ОСОБА_4 на ? частину
житлового будинку АДРЕСА_1, - необхідно
відмовити.

Витребування майна у вигляді ? частини
будинку АДРЕСА_1, у відповідача ОСОБА_4
та зобов'язання відповідача ОСОБА_4
повернути ? частину зазначеного
будинку позивачу - є похідними вимогами
від первісних (про визнання договору
дарування недійсним), отже, при відмові
в задоволені первісних позовних вимог,
похідні позовні вимоги також не
підлягають задоволенню.

Проте відповідно до наданих письмових
доказів, а саме свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, що видане 05.10.2006
року державним нотаріусом Другої
макіївської державної нотаріальної
контори, позивач ОСОБА_3 є спадкоємцем
за заповітом майна у вигляді ? частини
домоволодіння, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, - після смерті ОСОБА_7,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. До складу
спадкового майна входить: житловий
будинок «А1» загальною площею 55.20 кв. м,
житловою площею 31.30 кв. м, з
відповідними надвірними будівлями та
спорудами: вбиральнею «Е1», водогоном 1,
огорожею №1. /а.с.6, 73/ Свідоцтво є чинним
та зареєстроване у державного
реєстратора, на той час КП «БТІ
м.Макіївки, що підтверджує витяг з
Реєстру про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 17.07.2007 року /а.с.74/.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема з
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо
випливає з закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Частина 2 ст. 328 ЦК України встановлює
презумпцію правомірності набуття
права власності.

Таким чином, факт неправомірності
набуття права власності, якщо це не
випливає з закону, підлягає
доказуванню, а правомірність набуття
права власності включає в себе
законність та добросовісність такого
набуття.

Сторони не оспорюють наявність діючого
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, що видане на ? частину
спірного помешкання на ім'я позивача.
Тому суд у відповідності вимог ст. 61 ЦПК
України визнає цей факт доведеним.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України,
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно «Порядку державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
року №703 від 22.06.2011 року державну
реєстрацію прав шляхом внесення
записів до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно проводять орган
державної реєстрації прав та нотаріус
як спеціальний суб'єкт, на якого
покладаються функції державного
реєстратора прав на нерухоме майно.
Орган державної реєстрації прав
проводить зокрема державну реєстрацію
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно за місцем
розташування такого майна. Пункт 25
зазначеного порядку закріплює, що у
разі проведення державної реєстрації
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно заінтересованою
особою є власник (власники), інший
правонабувач (правонабувачі), сторона
(сторони) правочину, відповідно до
якого виникло право власності та інше
речове право. Серед документів, на
підставі яких державний реєстратор
оформлює право власності, є рішення
суду.

З матеріалів справи вбачається, що
право власності позивача на ? частину
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 не
визнається, хоча останній набув права
власності законно у відповідності до
діючого законодавства шляхом
прийняття спадщини, право спільної
часткової власності на спірний будинок
не припинено, отже, позивач є власником
того майна, що належить йому на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 05.10.2006 року.
Тому в цій частині позовних вимог суд
вважає за необхідне задовольнити
позовні вимоги позивача, визнавши за
ним право власності на ? частину
житлового будинку «А1» загальною
площею 55.20 кв. м, житловою 31.30 кв. м з
надвірними будівлями та спорудами:
вбиральню «Е1», водогін 1, огорожу №1, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213- 215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третя особа - приватний нотаріус
Макіївського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, про визнання договору
дарування недійсним, витребування
майна з чужого незаконного володіння
та визнання права власності -
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ?
частину житлового будинку «А1»
загальною площею 55.20 кв. м, житловою 31.30
кв. м з надвірними будівлями та
спорудами: вбиральню «Е1», водогін 1,
огорожу №1, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення проголошене і може бути
оскаржене в Апеляційний суд Донецької
області, через даний суд протягом
десяти днів із дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
рішення, мають право його оскаржити
протягом 10 днів з моменту отримання
копії цього рішення.

Суддя
Ю. А. Мельник