АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/822/2014
інстанції Заславець Н.В.
Доповідач: Приходько Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року березня місяця 27 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Приходько
Л.А.Суддів:Кузнєцової О.А. Борка А.Л.При
секретарі:Романовій Д.С.розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Херсоні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Цюрупинського районного суду
Херсонської області від 20 січня 2014
року у справі

за позовом

ОСОБА_5 до Міського відділу державної
виконавчої служби
Кам'янець-Подільського міськрайонного
управління юстиції Хмельницької
області та ОСОБА_6 про визнання права
власності на майно та звільнення майна
з-під арешту,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Цюрупинського районного суду
Херсонської області від 20 січня 2014 року
в задоволені позовних вимог ОСОБА_5 до
Міського відділу державної виконавчої
служби Кам'янець-Подільського
міськрайонного управління юстиції
Хмельницької області та ОСОБА_6 про
визнання права власності на майно та
звільнення майна з-під арешту -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність,
необґрунтованість, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просив рішення суду скасувати, та
ухвалити нове рішення яким
задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_5, приймаючи
участь в судовому засіданні в режимі
відеоконференції, апеляційну скаргу
підтримав в повному обсязі за
обставинами викладеними у скарзі.
Просив рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Представник МВДВС
Кам'янець-Подільського міськрайонного
управління юстиції Хмельницької
області та ОСОБА_6 в судове засідання не
з'явились. Про час та місце слухання
справи були повідомлені у
встановленому законом порядку.

Заслухавши доповідача, осіб, які
приймають участь у розгляді справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_1 виданого
4-е ВРЕР УДАІ м. Кам'янець-Подільський
УМВС Хмельницької області 10.06.2011 року,
автомобіль марки MERCEDES-BENZ модель 208, 1993
року випуску, об'єм двигуна 2299, тип
пального Дизельне паливо, шасі (кузов,
рама) НОМЕР_2, реєстраційний номер
НОМЕР_3 на праві власності належить
ОСОБА_6

З розписки складеної ОСОБА_6 від 25
серпня 2011 року, вбачається, що вона
взяла в борг у ОСОБА_5 5300 доларів США,
які зобов'язалась повернути до
25.08.2012року, віддавши останньому під
заставу належний їй на праві власності
автомобіль MERCEDES-BENZ модель 208, 1993 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3
(а.с.10).

25 серпня 2008 року ОСОБА_6 видала на ім'я
ОСОБА_5 та ОСОБА_7 нотаріально завірену
довіреність на право останнім (кожному
окремо) від імені ОСОБА_6 володіти та
користуватися транспортним засобом
марки та були при цьому уповноваженими
на експлуатацію, керування, відчуження,
переобладнання, ремонт, проходження
технічного огляду вказаного
транспортного засобу (а.с.12).

Позивач користувався спірним
автомобілем на підставі повноважень,
зазначених у довіреності, здійснюючи
представництво інтересів власника
транспортного засобу, що підтверджено
копією зазначеної довіреності.

Відповідно до акту огляду затриманого
транспорту, що передається на
тимчасове зберігання №ТР 00062 від 13
липня 2013 року транспортний засіб було
затримано, вилучено із користування
ОСОБА_5 та передано на тимчасове
зберігання на спеціальний майданчик на
підставі постанови державного
виконавця міського ВДВС
Кам'янець-Подільський МРУЮ у
Хмельницькій області про оголошення
розшуку.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що спірний автомобіль
належить йому на праві власності на
підставі розписки, виданої 25 серпня 2011
року ОСОБА_6 про отримання останньою
грошових коштів в сумі 5300доларів США,
та довіреності від 25 серпня 2011 року,
виданої ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_7
на право останнім (кожному окремо)
володіти та користуватися
транспортним засобом марки та були при
цьому уповноваженими на експлуатацію,
керування, відчуження, переобладнання,
ремонт, проходження технічного огляду
вказаного транспортного засобу.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що між сторонами фактично мав
місце договір позики грошових коштів з
майновим забезпеченням виконання
зобов'язання у вигляді застави
(закладу) транспортного засобу.

Враховуючи, що сторонами не була
дотримана форма договору застави, а
також, що наслідком невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою
відповідно до вимог ст.ст. 589, 590 ЦК
України, є звернення стягнення на
предмет застави, яке здійснюється за
рішенням суду, а не автоматичний
перехід права власності на заставлене
майно, доводи апелянта про набуття ним
права власності на спірний
транспортний засіб на підставі
розписки позбавлені правового
обґрунтування.

Крім того, відповідно до вимог ст.328 ЦК
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

За діючим в Україні законодавством
власники транспортних засобів
зобов'язані їх зареєструвати в порядку,
передбаченому затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 07
вересня 1998 року №1388 з послідуючими
змінами Порядком державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, і в результаті
цього отримати у підрозділі
Державтоінспекції свідоцтво про
реєстрацію, яке і є документом, що
підтверджує право власності на
транспортний засіб.

Перехід права власності, в тому числі і
на підставі відповідних угод,
фіксується державною реєстрацією
транспортних засобів, що проводиться
на підставі заяв власників і поданих
ними документів, що підтверджують
правомірність придбання транспортного
засобу.

Зазначений вище Порядок у пункті 8
наводить перелік документів, що
підтверджують правомірність придбання
транспортного засобу та передбачає, що
ці документи повинні бути засвідчені
підписом відповідної особи, що
скріплені печаткою.

Враховуючи, що позивач визначених
законом документів, що підтверджують
правомірність придбання ним
транспортного засобу не надав, з
розписки виданої ОСОБА_6 не вбачається
намір продажу автомобіля позивачеві,
суд дійшов правильного висновку про
недоведеність у встановленому законом
порядку факту укладення між сторонами
договору купівлі-продажу
транспортного засобу.

Нотаріально посвідчена довіреність
видана ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_7
на право володіння та користуватися
транспортним засобом, на яку
посилається позивач, як на доказ
укладення договору купівлі-продажу не
є документом, що підтверджує угоду щодо
відчуження автомобіля.

Так, згідно зі ст.ст. 237, 244, ч.1 ст.245 ЦК
України довіреність - це письмовий
документ, що видається однією особою
іншій особі для представництва перед
третіми особами, ґрунтується на
договорі та визначає правовідносини, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Відповідно до ст.240 ЦК України
представник зобов'язаний вчиняти
правочин за наданими йому
повноваженнями особисто; він може
передати своє повноваження частково
або в повному обсязі іншій особі, якщо
це встановлено договором або законом
між особою, яку представляють, і
представником, або якщо представник
був вимушений до цього з метою охорони
інтересів особи, яку він представляє.

Видача довіреності є одностороннім
правочином, оскільки до виникнення
цивільних прав та обов'язків
призводить волевиявлення лише одного
суб'єкта цивільного права, що
закріплено положеннями ч.3 ст.202 ЦК
України, і вказаний правочин може
створювати обов'язки лише для особи,
яка його вчинила.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
відсутність підстав визначених
законом для задоволення позову та
визнання за позивачем права власності
на спірний автомобіль.

Враховуючи, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду,
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Цюрупинського районного суду
Херсонської області від 20 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: