Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/778/1233/13
Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 квітня 2014 року

місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Онищенко
Е.Асуддів:Ломейко В.О. Кухаря С.В.при
секретаріКамінській О.Є.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 13
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа:
приватний нотаріус ОСОБА_7 про визнання
недійсним договору довічного
утримання,-

В С Т
А Н О В И Л А:

У квітні 2012 року Позивач звернулась до
суду з позовом, який змінювала під час
розгляду справи, до ОСОБА_6, третя особа:
приватний нотаріус ОСОБА_7 про визнання
недійсним договору довічного
утримання, в якому зазначила, що 29 січня
2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 був
укладений договір довічного утримання,
який був посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_7 ОСОБА_9 є
рідною бабусею позивача. Вважає, що
даний договір підлягає визнанню
недійсним у зв'язку з тим, що був
укладений з порушенням норм чинного
законодавства, а саме був посвідчений
приватним нотаріусом, а не Державною
нотаріальною конторою. На час
укладення договору ОСОБА_9 перебувала
на диспансерному обліку з діагнозом
епілепсія з частими приступами за
типом патит-маліон незначними змінами
особисті, тому на момент укладення
договору могла перебувати за межами
цивільної дієздатності. Позивач
просить визнати недійсним договір
довічного утримання від 29.01.2008 року,
укладений між ОСОБА_6 та померлою
ОСОБА_9 і стягнути на її користь
понесені нею судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 13 листопада 2013 року
відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 29.01.2008 року між ОСОБА_9
(відчужувач) та ОСОБА_6 (набувач) було
укладено договір довічного утримання,
який був посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_7 (а.с.10-12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9 (а.с. 137).

Відповідно до наданої колегії суддів
інформаційної довідки із спадкового
реєстру (спадкові справи та видані на
їх підставі свідоцтва про право на
спадщину) спадкова справа після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 не заводилась.

Відповідно до наданих доказів ОСОБА_5,
яка вказувала, що вона є онукою
померлої і яка про смерть бабусі з її
слів дізналась тільки майже через 2
роки в ході розгляду даної цивільної
справи, до нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини не зверталась, не
зверталась і з позов до суду з підстав
ст. 1272 ЦК України для надання їй
додаткового строку на прийняття
спадщини.

ОСОБА_5 звернулась з вказаним у даній
справі позовом про визнання договору
довічного утримання недійсним не
будучи його стороною і не просила
визнати за нею право на майно яке
перейшло за оспорюваних договором.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1220 ЦК
України часом відкриття спадщини є
день смерті особи або день, з якого вона
оголошується померлою (частина третя
статті 46 цього Кодексу).

За ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття
спадщини встановлюється строк у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо
спадкоємець протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, не подав заяву про прийняття
спадщини, він вважається таким, що не
прийняв її.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування
цивільно-правових засобів з метою
забезпечення цивільних прав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право
кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист
свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства.

Відтак зазначена норма визначає
об'єктом захисту порушене, невизнане
або оспорене право чи цивільний
інтерес.

Порушення права пов'язано з
позбавленням його володільця
можливості здійснити (реалізувати)
своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права
виникає невизначеність у праві,
викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або
оспорення суб'єктивного права є
підставою для звернення особи за
захистом свого права із застосуванням
відповідного способу захисту.

Матеріали справи свідчать, що як
зазначено позивач спадщину після
смерті ОСОБА_9 не прийняла, вона не була
стороною оспорюваного правочину і
жодного відношення до майна яке на
момент укладення договору належало
ОСОБА_9 не мала тому суд першої
інстанції правомірно відмовив в
позові.

Окрім цього, відповідно до змісту ст.
ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства. Кожна особа має право на
судовий захист. Захист же цивільних
прав - це передбачені законом способи
охорони цивільних прав у разі їх
порушення чи реальної небезпеки такого
порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту,
передбаченого законом, належить особі,
яка звернулася за захистом свого права
(ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України
позивачеві належить й право визначення
предмета і підстав позову.

Вибираючи спосіб захисту свого права
позивач не врахувала, що визнання
договору довічного утримання
недійсним не створює для неї будь-яких
правових наслідків і не захищає жодних
її прав.

Суд першої інстанції вірно відмовив в
позові однак, ним не вірно застосовані
вимоги законодавства щодо позовної
давності.

Суд першої інстанції допустився
порушень норм матеріального права при
застосуванні положень ст. 256-261 ЦК
України.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого порушеного
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

За вимогами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалась або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

За правилами ст. 256 ЦК України позовною
давністю захищається цивільне право
або інтерес, які порушені. Право, яке не
порушене, позовною давністю не
захищається.

Положення про правові наслідки спливу
позовної давності можуть
застосовуватись лише у тих випадках,
коли буде доведено існування самого
суб'єктивного цивільного права і факт
його порушення чи оспорювання іншою
особою. Оскільки позивачем не доведено
порушення права, про що було вказано і
судом першої інстанції, то у
задоволенні його позову слід відмовити
за необґрунтованістю, а не у зв'язку із
спливом позовної давності.

За таких обставин посилання суду
першої інстанції на пропуск позивачем
строку позовної давності являється
безпідставним, а тому мотиви відмови у
позові викладені у рішенні суду першої
інстанції підлягають зміні з
виключенням посилання на пропуск
позивачем строків позовної давності.
Таким чином у задоволенні позову
необхідно відмовити з мотивів
викладених в тому числі у даному
рішенні апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 13 листопада 2013 року у
цій справі у цій справі змінити в
частині правового обґрунтування
підстав відмови в позові.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: