Номер провадження № 22-ц/785/2159/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі
Жус І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою Одеського
державного університету внутрішніх
справ до ОСОБА_3 про відшкодування
витрат за період навчання за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 13 серпня 2013 року,

встановила:

29 листопада 2012 року Одеський
державний університет внутрішніх
справ звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про відшкодування витрат за
період навчання.

В обґрунтування позову позивач
послався на те, що відповідно до Указу
Президента України від 23 січня 1996 року
№ 77/96 «Про заходи щодо реформування
системи підготовки спеціалістів та
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів», постанови
Кабінету Міністрів України від 22
серпня 1996 року № 992 «Про порядок
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів, підготовка яких
здійснюється за державним
замовленням», наказу МВС України № 150
від 14 травня 2007 року «Про затвердження
Типового договору про підготовку
фахівця у вищому навчальному закладі
МВС України» між Одеським юридичним
інститутом Харківського національного
університету внутрішніх справ (далі -
Університет) з одного боку, лінійним
управлінням на Одеській залізниці УМВС
України на транспорті з другого боку,
та громадянкою України ОСОБА_3 (далі -
особа) 25 листопада 2007 року був
укладений договір про підготовку
фахівця в Одеському юридичному
інституті Харківського національного
університету внутрішніх справ (далі -
договір).

Згідно з п. 2 даного договору
Університет зобов'язаний забезпечити:
теоретичну та практичну підготовку
фахівця згідно з навчальними планами
та програмами і вимогами
освітньо-кваліфікаційних рівнів,
харчуванням, речовим майном та
грошовим утриманням за нормами,
затвердженими нормативно-правовими
актами МВС України, працевлаштування
випускника (згідно з протоколом
персонального розподілу) після
закінчення повного курсу навчання та
одержання відповідної кваліфікації, а
особа в свою чергу згідно з п. 2.3 пп. 2.3.5
даного контракту зобов'язаний після
закінчення навчання прибути до місця
призначення в термін, визначений у
направленні на роботу, приступити до
виконання службових обов'язків за
посадою, на яку призначений і
відпрацювати не менше трьох років.

Наказом УМВС України на Одеській
залізниці від 19 грудня 2011 № 112 о/с
лейтенанта міліції ОСОБА_3, слідчого СВ
лінійного відділу на станції Роздільна
УМВС України на Одеській залізниці
звільнено з органів внутрішніх справ
України у запас Збройних Сил за п. 64 «ж»
(за власним бажанням) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, з 30 грудня 2011 року.

Таким чином відповідачка порушила п. 2.3
пп. 2.3.6., а також п. 3 пп. 3.2 даного
договору, в яких передбачені підстави
на відшкодування витрат за період
навчання, а саме звільнення з органів
внутрішніх справ до встановленого
3-річного терміну перебування на службі
за відмови від подальшого проходження
служби. Відповідно до пп. 4.2 п.4 договору
у разі дострокового розірвання
договору здійснюється розрахунок
фактичних витрат за відповідними
видами забезпечення з нормами
утримання на день, який визначено в
наказі про відрахування з навчального
закладу та звільнення з органів
внутрішніх справ.

На підставі вищевикладеного, позивач
просив стягнути з відповідачки суму
коштів у

розмірі 38236 гривень 11 копійок, як
витрати пов'язані з навчанням
відповідачки.

В судовому засіданні:

- представники позивача не з'явились,
згідно надісланого клопотання просили
справу розглянути у їх відсутність, а
також задовольнити позовні вимоги;

- відповідачка в судове засідання не
з'явилась.

Заочним рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 13 серпня 2013
року позов Одеського державного
університету внутрішніх справ
задоволено.

Суд першої інстанції стягнув з
ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн. НОМЕР_1, що
зареєстрована за адресою АДРЕСА_1) на
користь Одеського державного
університету внутрішніх справ (м.
Одеса, вул. Успенська, 1, код ЄДРПОУ №
08571570, р/р 0126 в ГУДКСУ в Одеській
області, МФО 828011) витрати на навчання у
розмірі 38 236 грн. 11 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення суду скасувати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої
деталізації, яка не має правового
значення в даній справі, а також
незрозумілих словосполучень, занадто
довгих речень, через які викладення
фактичних обставин важко сприймається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦК України,
загальними засадами цивільного
законодавства є справедливість,
добросовісність та розумність.

Задовольняючи вищевказаний позов,
районний суд на підставі ст.ст. 525, 526, 530,
610 ЦК України, Указу Президента України
від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи
щодо реформування системи підготовки
спеціалістів та працевлаштування
випускників вищих навчальних
закладів», Постанови Кабінету
Міністрів України від 22 серпня 1996 року
№ 992 «Про порядок працевлаштування
випускників вищих навчальних закладів,
підготовка яких здійснюється за
державним замовленням», наказу МВС
України № 150 від 14 травня 2007 року «Про
затвердження типового договору про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі МВС України» між
Одеським юридичним інститутом
Харківського національного
університету внутрішніх справ,
обґрунтовано виходив з наступного.

Між Одеським юридичним інститутом
Харківського національного
університету внутрішніх справ (далі -
Університет) з одного боку, лінійним
управлінням на Одеській залізниці УМВС
України на транспорті з другого боку та
громадянкою України ОСОБА_3 (далі -
особа), 25 листопада 2007 року був
укладений договір про підготовку
фахівця в Одеському юридичному
інституті Харківського національного
університету внутрішніх справ (далі -
договір).

Згідно з п. 2 даного договору
Університет зобов'язаний забезпечити:
теоретичну та практичну підготовку
фахівця згідно з навчальними планами
та програмами і вимогами
освітньо-кваліфікаційних рівнів,
харчуванням, речовим майном та
грошовим утриманням за нормами,
затвердженими нормативно-правовими
актами МВС України, працевлаштування
випускника (згідно з протоколом
персонального розподілу) після
закінчення повного курсу навчання та
одержання відповідної кваліфікації, а
особа в свою чергу згідно з п. 2.3 пп. 2.3.5
даного контракту зобов'язаний після
закінчення навчання прибути до місця
призначення в термін, визначений у
направленні на роботу, приступити до
виконання службових обов'язків за
посадою, на яку призначений і
відпрацювати не менше трьох років.

Наказом УМВС України на Одеській
залізниці від 19 грудня 2011 № 112 о/с
лейтенанта міліції ОСОБА_3, слідчого СВ
лінійного відділу на станції Роздільна
УМВС України на Одеській залізниці
звільнено з органів внутрішніх справ
України у запас Збройних Сил за п. 64 «ж»
(за власним бажанням) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, з 30 грудня 2011 року.

Таким чином, відповідачка порушила п. 2.3
пп. 2.3.6., а також п. 3 пп. 3.2 вищевказаного
договору, в яких передбачені підстави
на відшкодування витрат за період
навчання, а саме звільнення з органів
внутрішніх справ до встановленого
3-річного терміну перебування на службі
за відмови від подальшого проходження
служби.

Відповідно до п.п. 4.2 п. 4 договору у разі
дострокового розірвання договору
здійснюється розрахунок фактичних
витрат за відповідними видами
забезпечення з нормами утримання на
день, який визначено в наказі про
відрахування з навчального закладу та
звільнення з органів внутрішніх справ.

Сума витрат на навчання відповідачки
склала суму у розмірі 38 236 грн. 11 коп.

При цьому судова колегія зазначає, що
згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог статей 57 - 60
ЦПК України.

Судова колегія вважає, що відповідачка
не довела ті обставини, на які вона
посилалась як на підставу своїх
заперечень щодо вищевказаного позову,
що є обов'язком сторін згідно з
засадами змагальності процесу за ст. 10
ЦПК України.

Посилання апеляційної скарги на те,
що дана справа була розглянута за
відсутності належним чином
повідомленої відповідачки, не може
бути підставою для скасування
правильного по суті рішення виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Порядок повідомлення осіб, які беруть
участь у справі, про дату судового
засідання врегульовано ст. 74 ЦПК
України.

Належне повідомлення осіб, які беруть
участь у справі, є обов'язковим (ч. 1 ст.
158 ЦПК України), участь у справі є
процесуальним правом таких осіб (ст. 27
ЦПК України).

Судова колегія вважає, що порушення
норм цивільного процесуального
законодавства України, які були
допущені судом першої інстанції при
розгляді зазначеної вище справи
стосовно належного сповіщення ОСОБА_3
про час та місце судового засідання, не
призвели до неправильного вирішення
цієї справи на підставах викладених
вище.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 13 серпня 2013
року по цивільній справі за позовною
заявою Одеського державного
університету внутрішніх справ до
ОСОБА_3 про відшкодування витрат за
період навчання - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко