Справа № 291/869/13-ц
Ружинський районний суд
Житомирської області
Ружинський районний суд Житомирської
області в складі: головуючого судді -
секретаря - Геваркової Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Ружині цивільну справу
Публічного Акціонерного товариства
Комерційний Банк «Приват Банк»
ОСОБА_2, третьої особи на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
про виселення, та зняття з реєстрації,
Позивачем заявлено зазначені вимоги
з тих підстав, що відповідачі ОСОБА_2,
та ОСОБА_3 порушили умови кредитного
договору від 10.10.2007 року, згідно з яким
відповідачці ОСОБА_3 було надано
позивачем кредит в сумі 53 тисячі
гривень на строк до 09.10.2025 року.
Договором передбачено, що боржник
зобов"язався за користування кредитом
сплачувати відсотки в розмірі 15,00 % на
рік , щомісяця погашати
заборгованість по кредиту визначеній в
договорі сумі, по відсотках ,комісії ,
інших витратах банку відповідно до
умов договору . В забезпечення
виконання зобов"язання за кредитними
договором між сторонами 10.10.2007 року
було укладено договір іпотеки, згідно з
яким відповідач ОСОБА_2 надав в іпотеку
належний йому на праві власності
будинок загальною площею 52.40 кв.м., який
розташований за адресою: АДРЕСА_1. Майно
належить відповідачу ОСОБА_2 на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу. Обумовлена сторонами
договору іпотеки ціна предмету іпотеки
договором поширюється на земельну
ділянку, на якій розташований предмет
іпотеки і яка належить іпотекодавцю на
праві власності на підставі документу
зазначеного в договорі іпотеки.
Земельна ділянка розташована за
адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Ружинського
районного суду від 25.12.2012 року було
звернуто стягнення на предмет іпотеки ,
а саме на житловий будинок та земельну
ділянку шляхом продажу будинку
позивачем. Позивач прийняв рішення про
необхідність звернення стягнення на
предмет іпотеки та повідомив
відповідача про необхідність
виселення з будинку. При цьому,
відповідач, незважаючи на письмову
вимогу позивача про звільнення
житлового будинку - добровільно не
виселився із вказаного будинку. А тому
заявлено вимогу про виселення
відповідачів та інших осіб, які там
проживають та покладення обов"язку на
Ружинський районний сектор УДМС
України в Житомирській області зняти
відповідачів з реєстраційного обліку
В судове засідання сторони не
з"явились. Представник позивача подав
заяву про слухання справи в його
відсутність, заявлені позовні вимоги
підтримав з підстав викладених в
позовній заяві, не заперечував
стосовно винесення заочного рішення..
Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з"явивсь, подав до суду
заяву про розгляд справи у його
відсутність, заявлені позовні вимоги
Третя особа ОСОБА_3 подала до
суду заяву про розгляд справи без її
участі, заявлені вимоги визнала.
Судом розгляд справи
проведено без участі сторін, що не
суперечить ч.2 ст.158, ст.ст.74,76,27 ЦПК
Судом встановлені наступні
факти і відповідні їм правовідносини .
В судовому засіданні встановлено, що
10.10.2007 року позивач уклав з
відповідачем кредитний договір № ZRFWGA
На забезпечення виконання кредитного
договору 10.10.2007 року між позивачем та
відповідачем був укладений іпотечний
договір, згідно з умовами вказаного
договору відповідач в забезпечення
виконання умов кредитного договору
передав позивачу у іпотеку належний
відповідачу житловий будинок за
Рішенням Ружинського районного суду
Житомирської області від 25.12.2012 року,
рішенням Апеляційного суду
Житомирської області від 03.12.2013 року у
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем умов кредитного договору
було звернуто стягнення на предмет
іпотеки.

Позивач прийняв рішення про
необхідність звернення стягнення на
предмет іпотеки та повідомив
відповідача про необхідність
виселення з будинку.

Відповідач продовжує проживати в
будинку, який є предметом іпотеки.

Зазначені правовідносини врегульовані
ч.1-2 ст. 40 Закону України „Про іпотеку"
та ч.1, 3 ст. 109 ЖК УРСР.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 40 Закону України
„Про іпотеку" звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з ч.1,3 ст. 109 ЖК УРСР виселення із
займаного жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом. Виселення проводиться
добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Ст. 39 Закону України „Про іпотеку"
передбачено, що одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки суд за заявою іпотекодержателя
вправі винести рішення про виселення
мешканців.

Разом з тим, в ч.1 ст. 40 Закону України
„Про іпотеку" зазначено, що звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок є підставою для
виселення всіх мешканців. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом.

У ч. 2-3 ст. 40 Закону України „Про
іпотеку" законодавець встановлює
певний порядок дій банку: після
прийняття рішення про звернення
стягнення на переданий в іпотеку
житловий будинок всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок протягом одного місяця з дня
отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільнять будинок у встановлений строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення при
зверненні стягнення передбачений ч. 3
ст. 109 ЖК України.

Відповідач був обізнаний щодо рішення
банку про звернення стягнення на
предмет іпотеки та про необхідність
виселитись з будинку, оскільки приймав
участь в судовому розгляду справи яка
розглядалась Ружинським районним
судом за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення, крім
того, оскаржував вищевказане рішення в
апеляційній інстанції.

За таких обставин, відповідач підлягає
виселенню з житлового будинку за
адресою АДРЕСА_1.

При цьому, норми ЦПК України
передбачають пред'явлення позовних
вимог виключно до конкретно визначених
в позові відповідачів, процесуальний
закон не передбачає пред'явлення вимог
до невизначеного кола осіб та
покладення судом обов'язків на
невизначене коло осіб, тому вимога про
виселення інших мешканців, які
позивачем в якості відповідачів не
залученні (а суд таких повноважень по
самостійному залученню відповідачів
не має), - задоволенню не підлягає. Таких
висновків суду не спростовують і
положення процитованих вище ст. 40
Закону України „Про іпотеку" ст. 109 ЖК
УРСР в частині того, що виселенню
підлягають всі мешканці, оскільки, як
вже вказано, всі ці мешканці мають бути
обов'язково індивідуалізовані
позивачем в позові в якості
відповідачів.

Разом з тим, суд вважає, що позов в
частині зняття з реєстрації ОСОБА_2 за
вищевказаною адресою задоволенню не
підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі, зокрема,
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення, про визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, в силу закону, сам по собі
перехід права власності на спірну
квартиру від відповідача до позивача
та його виселення є підставою для
зняття його з реєстраційного обліку і
винесення окремого рішення про це не
вимагається.

При цьому суд також враховує, що
позивачем до участі у справі не
залучений відповідний підрозділ
Державної міграційної служби України..

У зв'язку із задоволенням пред'явлених
до відповідача позовних вимог про
виселення, з нього на користь позивача
підлягають стягненню витрати по оплаті
судового збору в сумі 114,70 грн.

На підставі викладеного та ч.1-2 ст. 40
Закону України „Про іпотеку" та ч.1, 3 ст.
109 ЖК УРСР, керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 214; 215
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про виселення -
задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця Харківської області, з
житлового будинку, розташованого за
адресою: адресою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» 114 (сто чотирнадцять)
гривень 70 копійок в рахунок
відшкодування сплаченого судового
збору.

В частині задоволення інших позовних
вимог щодо виселення невизначеного
кола осіб та зняття їх з реєстрації -
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особою, яка не була
присутня в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О. В. Митюк.