Справа №2/257/2048/13
17 лютого 2014 року Київський районний суд
м. Донецька в складі:
головуючого судді - Лях М.Ю.,
при секретарі - Ранкової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні питання про ухвалення
додаткового рішення по цивільній
справі за позовною заявою ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок злочину,
В провадженні суду перебувала позовна
заява ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, завданої внаслідок злочину.
Рішенням Київського районного суду м.
Донецька від 05.12.2013 року позовні вимоги
задоволено частково. Не погоджуючись з
судовим рішення позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
звернулися до Апеляційного суду
Донецької області з апеляційною
скаргою про зміну рішення Київського
районного суду м. Донецька від 05.12.2013
року.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 24.01.2014 року цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8
про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, визначення ступеню
вини та передавання автомобілю
повернуто до Київського районного суду
м. Донецька для вирішення питання щодо
ухвалення додаткового рішення.

В судове засідання сторони не
з'явились, були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
розгляду питання заяви про ухвалення
додаткового рішення по справі,
клопотань про відкладення розгляду
цивільної справи від сторін не
надходило, від представника позивачів
надійшла заява про розгляду питання
про ухвалення додаткового рішення за
відсутністю позивачів та його участі,
за таких обставин суд вважає
розглянути заяву про ухвалення
додаткового рішення за відсутністю
сторін, явка яких відповідно до ч.3 ст. 220
ЦПК України не є обов'язковою.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, всебічно та повно
з'ясувавши обставини в частині
ухвалення додаткового рішення,
об'єктивно оцінивши письмові докази,
наявні в матеріалах справи та
приходить до наступного.

Рішенням Київського районного суду м.
Донецька від 05.12.2013 року позовні вимоги
частково задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Краматорська
Донецької області, на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Донецька, ІПН
НОМЕР_1, матеріальну шкоду в сумі 170635
(сто сімдесят шістсот тридцять п'ять)
грн. 78 коп. та моральну шкоду в сумі 7000
(сім тисяч) грн. Стягнуто з ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Краматорська
Донецької області, на користь ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки м. Донецька,
матеріальну шкоду в сумі 33 (тридцять
три) грн. 75 коп. та моральну шкоду в сумі
5000 (п'ять тисяч) грн. Стягнуто з ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Краматорська
Донецької області, на користь ОСОБА_3
матеріальну шкоду в сумі 132 (сто
тридцять дві) грн. 85 коп. та моральну
шкоду в сумі 5000 (п'ять тисяч) грн.
Стягнуто з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Краматорська Донецької
області, на користь ОСОБА_5 матеріальну
шкоду в сумі 316 (триста шістнадцять) грн.
40 коп. та моральну шкоду в сумі 5000 (п'ять
тисяч) грн. Стягнуто з ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Краматорська
Донецької області, на користь ОСОБА_4
матеріальну шкоду в сумі 796 (сімсот
дев'яносто шість) грн. 50 коп. та моральну
шкоду в сумі 5000 (п'ять тисяч) грн.
Стягнуто з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Краматорська Донецької
області, на користь ОСОБА_6 матеріальну
шкоду в сумі 38429 (тридцять вісім тисяч
чотириста двадцять дев'ять) грн. 05 коп.
та моральну шкоду в сумі 7000 (сім тисяч)
грн. Стягнуто з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Краматорська Донецької
області, на користь на користь держави
судовий збір у сумі 229 (двісті двадцять
дев'ять) грн. 40 коп. В задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовлено.

Відповідно до статті ст. 220 ЦПК України,
суд, що ухвалив рішення, може за заявою
осіб, які беруть участь у справі, чи з
власної ініціативи ухвалити додаткове
рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь
позовної вимоги, з приводу якої сторони
подавали докази і давали пояснення, не
ухвалено рішення; суд вирішив питання
про право, не зазначив точної суми
грошових коштів, які підлягають
стягненню; 3) суд не допустив негайного
виконання рішення у випадках,
встановлених статтею 367 ЦПК України; 4)
судом не вирішено питання про судові
витрати. Таким чином законом
визначений вичерпний перелік підстав
для ухвалення додаткового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно останньої уточненої позовної
заяви від 08 листопада 2013 року позивачі
просять визначити ступінь вини ОСОБА_8
вартістю, що дорівнює вартість
розбитого автомобілю марки «Subaru Forester»
та передати його позивачу ОСОБА_9. В
обґрунтування позовної вимоги
зазначають, що ОСОБА_8 27.09.2008 року на
підставі довіреності, посвідченої
приватним нотаріусом
Дніпропетровського нотаріального
округу ОСОБА_10 (реєстраційний № 6621),
передав належні йому права на
автомобіль ОСОБА_11, а потім 24.04.2009 року
зняв його з реєстраційного обліку для
реалізації, у зв'язку з чим ОСОБА_12 не
мав права передавати права на
автомобіль третім особам, в тому числі
й ОСОБА_7, оскільки довіреність на ім'я
ОСОБА_12 втратила законну дію та була
недійсною. Позивач зазначає, що
тимчасовий реєстраційний талон
видається строком не більше ніж на три
місяці, після закінчення терміну дії
тимчасового реєстраційного талону
експлуатації транспортного засобу не
допускається. Відтак, станом на 28.03.2010
року (дата видачі довіреності на ім'я
ОСОБА_7) термін реєстраційного талона
закінчився, і тому експлуатація
транспортного засобу не допускається,
що вказує на незаконність дій
нотаріуса при посвідченні довіреності
(нікчемність договору). Зазначають, що
нотаріус не міг не знати, що якщо
транспортний засіб знято з обліку, то
номерні знаки здаються та видаються
тільки для разових поїздок строком на
два місяці. За таких обставин, позивачі
зазначають, що ОСОБА_8, будучи власником
автомобіля марки «Subaru Forester» з
тимчасовим реєстраційним номером
НОМЕР_3, 27.09.2008 року видав доручення
ОСОБА_12 на право користування,
управління, розпорядження, після чого
24.04.2009 року зняв з реєстрації для
реалізації, при цьому не скасувавши
раніше видану довіреність у зв'язку із
закінченням терміну дії технічного
талона та номерних знаків, не вжив
заходів до недопущення експлуатації,
що дозволило ОСОБА_12 передати
незаконно права за дорученням на
вказаний автомобіль на ім'я ОСОБА_7 з
простроченим технічним талоном і
номерними знаками, тобто надав
можливість використання автомобілю
без відповідної правової підстави.
Позивачі зазначають, що зазначеними
діями відповідач ОСОБА_8 сприяв
настанню шкідливих наслідків, а також
заподіяння матеріальних збитків і
шкоди здоров'ю, тим самим заподіяв
моральну шкоду. Окрім цього,
відповідачі протягом трьох років після
вчинення ДТП добровільно не
відшкодували шкоду позивачам, ніяких
заходів не вчиняли. За таких обставин,
позивачі просять визнати в якості
відповідача власника автомобіля «Subaru
Forester» ОСОБА_8 та визначити його ступінь
вини та відповідальності вартістю
розбитого автомобілю «Subaru Forester», що є
на даний момент тонною металобрухту, що
не підлягає відновленню, вартість
якого оцінюється в 15000 гривень, яку
визначити як відшкодування моральної
шкоди.

Згідно копії довіреності від 27.09.2008
року вбачається, що ОСОБА_8 уповноважив
ОСОБА_13 розпоряджатися від його імені,
в тому числі продати, обміняти,
заставляти в забезпечення його власних
зобов'язань, здавати в оренду, позичку,
зняти з обліку та зареєструвати в
органах ДАІ, а також при здійсненні
повноважень за цією довіреністю
керувати належним ОСОБА_8 на підставі
свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4,
виданого Дніпропетровським МРЕВ-1 УДАІ
України в Дніпропетровській області
27.05.2003 року автомобілем марки «Subaru
Forester», 2008 року випуску, двигун №
кузов/коляска НОМЕР_5, державний номер
НОМЕР_2, зареєстрований в Дніпровському
МРЕВ-1 УДАІ УМВС України в
Дніпропетровській області 27.05.2003 року.
Вказана довіреність видана з правом
передовіри, строком на п'ять років і
дійсна по 27 вересня 2013 року.

Згідно копії довіреності від 28.03.2010
року вбачається, що ОСОБА_13, який діє
від імені ОСОБА_8 за довіреністю віл
27.09.2008 року уповноважив ОСОБА_7
розпоряджатися від імені власника, в
тому числі, продати за ціну та на умовах
та на свій розсуд, обміняти, заставляти
в забезпечення зобов'язань власника,
здавати в оренду, позичку, зняти з
обліку та зареєструвати в органах, а
також при здійсненні повноважень за
цією довіреністю керувати належним
ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу:
НОМЕР_6, виданого Дніпровським МРЕВ-1
УДАІ УМВС України в Дніпропетроській
області 27.05.2003 року, знятим з обліку для
продажу в межах України МРЕВ-1 УДАІ УМВС
України в Дніпропетровській області
24.04.2009 року, автомобіль марки «Subaru
Forester», 2008 року випуску, двигун №
кузов/коляска НОМЕР_5, (державний
номерний знак НОМЕР_2), транзитний номер
НОМЕР_3, виданий МРЕВ-1 УДАІ УМВС України
в Дніпропетровській області 24.04.2009
року. Вказана довіреність видана на
строк дії транзитних номерів, але не
більше ніж до 27.09.2013 року, або до відміни
основної довіреності, з правом виїзду
за кордон при наявності відповідного
свідоцтва про реєстрацію органами ДАІ,
оформленого на підставі цієї
довіреності.

Відповідно до частини 2 статті 1187
Цивільного кодексу України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 4 статті 1187
Цивільного кодексу України якщо
неправомірному заволодінню іншою
особою транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом сприяла
недбалість її власника (володільця),
шкода, завдана діяльністю щодо його
використання, зберігання або
утримання, відшкодовується ними
спільно, у частці, яка визначається за
рішенням суду з урахуванням обставин,
що мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 1195
Цивільного кодексу України фізична або
юридична особа, яка завдала шкоди
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Відповідно до пункту 4 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року
«Про деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» слід звернути
уваги, що розглядаючи позови про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, суди повинні
мати на увазі, що відповідно до статей
1166, 1187 Цивільного кодексу України
шкода, завдана особі чи майну фізичної
або юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини.

З урахуванням наведених норм чинного
цивільного законодавства України
вважається, що вирішуючи питання про
притягнення особи до відповідальності
за статтею 1187 Цивільного кодексу
України слід враховувати основні
ознаки володільця транспортного
засобу: юридичну та матеріальну
(фактичну). Юридична ознака володільця
полягає в тому, що володільцем
визнається тільки та особа, яка на
відповідних правових підставах
володіє об'єктом, діяльність з яким
створює підвищену небезпеку.
Матеріальна (фактична) ознака
володільця означає, що особа повинна
здійснювати фактичне володіння
(експлуатацію, використання,
зберігання, утримання) небезпечними
об'єктами. У разі, якщо управління
небезпечним об'єктом передається
третій особі без належного юридичного
оформлення (наприклад, управління
транспортним засобом без довіреності),
вважається, що об'єкт не виходить із
володіння його безпосереднього
володільця та вказана особа несе
відповідальність за заподіяну шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач ОСОБА_8, як власник
транспортного засобу, на підставі
нотаріально посвідченої довіреності
уповноважив ОСОБА_13 розпоряджатися від
його імені автомобілем марки «Subaru
Forester», 27.09.2008 року випуску, в тому числі
керувати ним та зняти його з обліку та
зареєструвати в органах ДАІ. Зі змісту
довіреності від 28.03.2010 року вбачається,
що ОСОБА_13, діючи від імені ОСОБА_8
уповноважив ОСОБА_7 розпоряджатися від
імені власника зазначеним автомобілем,
який 24.04.2009 року був знятий з обліку для
продажу в межах України, при здійсненні
повноважень за цією довіреністю
керувати належним ОСОБА_8 транспортним
засобом, в тому числі зняти з обліку та
зареєструвати в органах ДАІ вказаний
автомобіль. Строк дії довіреності від
28.03.2010 року встановлений до 27.09.2013 року
або до відміни основної довіреності. З
матеріалів справи вбачається, що
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля марки «Subaru Forester» відбулася
30 травня 2010 року, тобто до закінчення
строку дії основної довіреності від
27.09.2008 року, у зазначений період часу
автомобіль марки «Subaru Forester» перебував
у розпорядження ОСОБА_7 за належним
юридичним оформленням прав на вказаний
автомобіль. У зв'язку з чим, суд не
приймає до уваги доводи позивачів щодо
не вжиття відповідачем ОСОБА_8 заходів
щодо недопущення експлуатації
належного йому на праві власності
автомобіля марки «Subaru Forester», внаслідок
чого ОСОБА_13 незаконно передав за
довіреністю права на автомобіль
ОСОБА_7, завдяки чому останній
використовував його без відповідної
правової підстави, оскільки вказані
доводи не підтверджуються належними та
достатніми доказами, та спростовуються
письмовими доказами, наявними в
матеріалах справи, зокрема копіями
довіреностей від 27.09.2008 року та від
28.03.2010 року. З матеріалів справи
вбачається, що автомобіль марки «Subaru
Forester», належний ОСОБА_8, було знято з
обліку в ДАІ 24.04.2009 року, тобто вже після
передачі ОСОБА_8 вказаного автомобілю
ОСОБА_13 за довіреністю від 27.09.2008 року,
що підтверджується також й довіреністю
від 28.03.2010 року, якою ОСОБА_14 передав цей
автомобіль у розпорядження ОСОБА_7 Суд
вважає, що саме відповідач ОСОБА_7 на
відповідній правовій підставі
(довіреності) здійснював фактичне
володіння (експлуатацію, використання,
зберігання, утримання) об'єктом,
діяльність з якого створює підвищену
небезпеку та здійснював фактичну
експлуатацію транспортного засобу
автомобілю марки «Subaru Forester», що
підтверджуються матеріалами
кримінальної справи, з урахуванням
обставин, встановлених вироком
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 27.07.2011 року та ухвалою
Апеляційного суду Донецької області
від 27.09.2011 року. За таких обставин,
відсутні підстави для задоволення
позовних вимог в частині визначення
ступеню вини ОСОБА_8 вартістю, що
дорівнює вартість розбитого
автомобілю марки «Subaru Forester» та
передачі його позивачу ОСОБА_9,
оскільки управління транспортним
засобом відповідачем ОСОБА_15 було
передано третім особам за належним
юридичним оформленням.

Враховуючи, що на час ухвалення
судового рішення строк дії основної
довіреності від 27.09.2008 року закінчився,
відповідач ОСОБА_8 має право звернутися
з відповідною заявою про повернення
автомобілю марки «Subaru Forester» 2008 року
випуску, двигун № кузов/коляска НОМЕР_5
за належністю власнику. Згідно
протоколу огляду та тимчасового
затримання транспортного засобу від
30.05.2010 року автомобіль марки «Subaru Forester»,
реєстраційний номер НОМЕР_3
доставлений для зберігання на
спеціальний майданчик (стоянку), що
розташована за адресою: м. Донецьк, вул.
Новий Побут, №1

На підставі викладеного, керуючись ст.
220 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог про
визначення ступеню вини ОСОБА_8
вартістю, що дорівнює вартість
розбитого автомобілю марки «Subaru Forester»
та передачі його позивачу ОСОБА_9 -
відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути
подано до Апеляційного суду Донецької
області через Київський районний суд м.
Донецька протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти дів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Київського районного суду

м. Донецька
М.Ю. Лях