Провадження №2/521/1264/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 березня 2014 року Малиновський
районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Поліщук І.О.,

при секретарі - Святецькій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання недійсними договорів купівлі
- продажу квартири, про визнання права
власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу квартири,
про визнання права власності на
квартиру, уточнивши який просила
визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 10.08.2012 року між ОСОБА_4, яка
діяла від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
повернути сторони за договором у
первісний стан, визнати недійсним
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладений 27.08.2010 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_5, повернути сторони за
договором від 27.08.2010 року у первісний
стан. Визнати за ОСОБА_1 право власності
на квартиру АДРЕСА_1. Стягнути з неї
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму договору
від 27.08.2010 року у розмірі 5145,00 гривень.
Свій позов обґрунтовує тим, що на
підставі договору купівлі-продажу від
10.04.2009 року, укладеного між нею та
ОСОБА_6 вона стала власницею квартири
АДРЕСА_1. 27.08.2010 року ОСОБА_1 вчинила
оспорювальний правочин, а саме уклала з
ОСОБА_5 договір купівлі-продажу, за яким
продала останньому вказану квартиру.
Сума правочину склала 5145,00 гривень
згідно п.3 зазначеного договору. Далі
позивачка вказує, що даний правочин був
вчинений під впливом тяжких для неї
обставин в на вкрай невигідних умовах.
Так у лютому 2010 року позивачка
дізналася що її вітчим ОСОБА_7 хворий на
рак шлунку, 29.03.2010 року йому зробили
операцію, однак незважаючи на
лікування ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.
Хворобу вітчима, необхідність
купування щодня дорогих ліків ОСОБА_1
відносить до тяжких обставин, які
примусили її укласти договір
відчуження належної їй квартири на
вкрай невигідних умовах. Крім того, до
тяжких обставин, у яких вона перебувала
на час укладення спірного правочину,
ОСОБА_1 відносить перебування на її
утриманні матері-пенсіонерки ОСОБА_8,
її дідуся - ОСОБА_9, а також
необхідністю термінового повернення
грошей, які вона заборгувала своєї
знайомій ОСОБА_10, ще при купівлі даної
квартири. Оскільки ОСОБА_11 через два
роки, продав її квартиру ОСОБА_3, то
ОСОБА_1 вважає, що для відновлення її
порушеного права спочатку слід визнати
і цю угоду недійсною, повернувши
сторони в первісний стан. В своєму
позові ОСОБА_1 зазначає, що правочин
укладений між нею та ОСОБА_2, стосовно
розпорядження належної їй квартирою,
був вчинений під впливом тяжких для неї
обставин і на вкрай невигідних умовах.
Наявність двох вказаних умов дає
можливість кваліфікувати даний
правочин за ст.233 ЦК України, тому
позивачка вимушена звернутися з
наступним позовом до суду.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 позовні вимоги своєї
довірительки підтримав з підстав
викладених у позовній заяві та просив
суд ухвалити рішення яким визнати
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 10.08.2012 року
між ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_2
та ОСОБА_3, повернути сторони за даним
договором у первісний стан, визнати
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 27.08.2010 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, яка діяла від
імені та в інтересах ОСОБА_5, повернути
сторони за договором від 27.08.2010 року у
первісний стан. Визнати за ОСОБА_1 право
власності на квартиру АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
суму договору від 27.08.2010 року у розмірі
5145,00 гривень. Стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 суму сплаченого нею
судового збору у розмірі - 1500 гривень.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_4 в судому засіданні позовні
вимоги ОСОБА_1 не визнала та пояснила
суду, що вона особисто діяла від імені
ОСОБА_2, як при укладенні договору
купівлі-продажу спірної квартири 27
серпня 2010 року, коли ОСОБА_2 купував
квартиру у ОСОБА_1 так і при укладенні
договору купівлі-продажу даної
квартири 10 серпня 2012 року, коли ОСОБА_2
продав квартиру ОСОБА_3. Обидві угоди,
відповідають в повному обсязі вимогам
діючого законодавства, і не можуть бути
визнані недійсними. Представник
відповідача показала суду, що при
укладенні договору 27.08.2010 року ОСОБА_1
отримала від продажу своєї квартири 25000
доларів США, а не балансову вартість
цієї квартири у розмірі 5145,00, яка
вказувалася на той час в договорах
купівлі-продажу. При укладенні
договору ОСОБА_1 нічого не вказувала
про тяжкі обставини в її житті, щоб їй
вкрай потрібні хоч якісь гроші. Вважає,
що підстави позову надумані, тому що
сума яка начебто отримана позивачкою
за договором у розмірі 5145,00 гривень
ніяк не вирішила б її питання з
лікуванням хворого вітчима. Крім того,
в матеріалах справи, знаходяться
письмові докази, які надала сторона
позивача, що в період тяжких для
позивачки обставин вона повертала
борги, взяті ще у 2009 році на покупку
спірної квартири, крім того надавала
грошові кошти в борг, про що свідчить
рішення Біляївського районного суду
Одеської області. Вважає, що позов
виник після того, як ОСОБА_2 вирішив
продати спірну квартиру, в якій на
протязі двох років після укладення
першого оспорювального договору,
проживала ОСОБА_1 за його згодою.
Вважає, що підстав для визнання
правочинів недійсними не має, тому в
задоволенні позову слід відмовити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судові засідання
не з'являлася, про час та місце розгляду
справи повідомлялася належним чином,
надала до суду письмові заперечення в
яких вказує, що вона є добросовісним
покупцем квартири АДРЕСА_1, та не має
жодних правових підстав визнавати
укладений між нею та ОСОБА_2 договір
купівлі-продажу квартири недійсним.
ОСОБА_3 в своїх запереченнях вказує, що
є добросовісним покупцем, бо придбала
квартиру до початку судових спорів між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, не мала наміру
збагатитися за чужий рахунок або
укласти мниму угоду. Вона не знала та не
могли знати, що цей договір буде
оскаржуватися сторонами в майбутньому.
Вважає, що бажання оспорити існуючий
договір та повернути собі квартиру
будь-яким шляхом виникло у ОСОБА_1 після
того, як вона наказала їй звільнити
квартиру. Просила суд при ухваленні
рішення звернути увагу, що першого разу
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в
якому просила визнати недійсними
договори купівлі-продажу квартири
зовсім за іншими підставами, нічого не
вказуючи про вчинення правочину на
вкрай невигідних умовах, у зв'язку з
тяжкими для неї обставинами, які
існували на той час.

Суд, вислухавши представника
позивачки, представника відповідача
ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи,
надавши оцінку поданим доказам, вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 27
серпня 2010 року між ОСОБА_1, що мешкає за
адресою: АДРЕСА_10, що надалі іменується
«Продавець», з однієї сторони, та
ОСОБА_4, що мешкає за адресою: АДРЕСА_11,
та діє від імені ОСОБА_2, що мешкає за
адресою: АДРЕСА_4, за довіреністю
посвідченою приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_13 13.10.2009 року за реєстровим
№ 2852, що надалі іменується «Покупець» з
другої сторони, попередньо ознайомлені
з вимогами цивільного законодавства
щодо недійсності правочинів,
перебуваючи при здоровому розумі,
ясній пам'яті та діючи добровільно,
розуміючи значення своїх дій та
правові наслідки укладеного договору,
уклали цей договір про таке: 1.
«Продавець» передає у власність, а
«Покупець» приймає у власність
однокімнатну квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 20,5
кв.м., житловою - 10,5 кв.м. Згідно пункту 3
даного Договору продаж вищезазначеної
квартири вчинено за 5145 (п'ять тисяч сто
сорок п'ять) гривень, які «Продавець»
отримала від «Покупця» повністю до
підписання цього договору. У пункті 4
Договору вказується, що
інвентаризаційна оцінка відчужуваної
квартири становить 5145 гривень. Пунктом
5 Договору встановлено, що «Продавець»
свідчить, що продаж вказаної квартири
здійснюється без будь-яких погроз,
примусу чи насильства, як фізичного та
і морального, і гарантує, що вказана
квартира, яка є предметом цього
Договору, на момент його укладення
боргом за житлово-комунальні послуги
не обтяжена, до цього часу нікому
іншому не продана, не подарована, не
відчужена іншим способом, квартира
вільна від будь-яких майнових прав і
претензій третіх осіб, не заставлена, у
спорі, під забороною, арештом, у
податковій заставі не перебуває,
судового спору щодо неї, а також прав у
третіх осіб, як в межах, так і за межами
України не має, продажу об'єкта
нерухомості в цьому році здійснюється
нею вперше. Також ОСОБА_1 заявляє, що
вищевказана квартира належить їй на
праві особистої приватної власності та
не перебуває у спільній сумісній
власності, на момент придбання
квартири, що є предметом цього
договору, вона у шлюбі не перебувала,
однією сім'єю з іншою особою не
проживала, шлюбних договорів
(контрактів) не укладала, про що, ОСОБА_4,
що діє від імені ОСОБА_2 за довіреністю,
повідомлена. У пункті 6 Договору
«Продавець» і представник «Покупця»
стверджують, що цей договір не приховує
інший правочин, тобто не є удаваним
правочином і відповідає дійсним
намірам сторін створити для себе
юридичні наслідки, тобто не є фіктивним
правочином, правочин укладається не
про людське око. Сторони підтверджують,
що вони не визнані недієздатними чи
обмежено дієздатними, укладення
договору відповідає їх інтересам,
умови договору зрозумілі і
відповідають реальній домовленості,
договір укладається не під впливом
помилки, обману чи насильства, як
фізичного та і психічного, не під
впливом тяжкої обставини. У пункті 7
Договору зазначено, що відчужувана
квартира оглянута «Покупцем»,
недоліків, які перешкоджають
використанню квартири за цільовим
призначенням на момент огляду не
виявлено. Претензій до продавця щодо
якісних характеристик відчужуваної
квартири «Покупець» не має. Пунктом 8
Договору «Продавець» своїм підписом
під цим договором підтверджує
проведення зі сторони «Покупця»
повного розрахунку за продану
вищезазначену квартиру та відсутність
щодо нього претензій фінансового
характеру. Даний договір посвідчено
ОСОБА_14 приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу,
зареєстровано в реєстрі під номером 2532,
зареєстрованого в Державному реєстрі
правочинів за № 4090965.

Відповідно до вимог ст. 655 ЦК
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму. Згідно зі
статтею 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається в
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи
договір купівлі-продажу спірної
квартири, укладений 27 серпня 2010 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований у
КП «Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості» 06 березня 2012 року в
реєстровій книзі № 787 пр. номер запису
455, на сторінці № 101.

З цих підстав суд робить висновок про
те, що договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладений 27.08.2010 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_4, яка діяла від імені та
в інтересах ОСОБА_2, відповідав вимогам
статей 655, 657 ЦК України.

Відповідно до статті 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним та відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі встановленій
законом. Правочин маж бути спрямований
на реальне настання правих наслідків,
що обумовлені ним.

За правилами статті 233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину. При визнанні такого
правочину недійсним застосовуються
наслідки, встановлені статтею 216 цього
Кодексу. Сторона, яка скористалася
тяжкою обставиною, зобов'язані
відшкодувати другій стороні збитки і
моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку
з вчиненням цього правочину. У
контексті даної статі тяжкою
обставиною вважається особистий стан
фізичної особи або її близьких (крайня
необхідність, хвороба, тощо), який
примусив укласти правочин на вкрай
невигідних для фізичної особи умовах.
Тяжка обставина може бути підставою
для визнання правочину недійсним, якщо
учасник правочину знав про те, що друга
сторона цього правочину діє за
наявності тяжких обставин, і намагався
укласти правочин на умовах, які вкрай
невигідні для іншої сторони. Але про
наявність тяжких обставин, сторона
правочину може зробити висновок і з
урахуванням згоди сторони, що діє під
впливом тяжкої обставини, на вчинення
правочину на вкрай невигідних для себе
умовах.

ОСОБА_1 звернувшись до суду з позовом
про визнання недійсним договору
купівлі - продажу від 27.08.2010 року,
укладеного між нею та ОСОБА_4, яка діяла
від імені та в інтересах ОСОБА_2,
посилалася на правила встановлені
статтею 233 ЦК України, та в якості
доказів підтверджуючих позов надала до
суду довідки про хворобу її вітчима
ОСОБА_7, довідки про те, що йому була
зроблена операція у Одеському
обласному онкологічному диспансері,
довідку направлення на МСЕК від 13.09.2010
року, відповідь КУ «Одеський обласний
онкологічний диспансер» на
адвокатський запит від 03.02.14 року,
згідно з якою ОСОБА_7 перебував на
лікуванні у хірургічному відділенні
передпухлинних станів ООД з 22.03.10 року
по 09.04.2010 року, а також чотири рази у
відділенні. За власні кошти хворий
придбав медикаментів, загальна сума
яких становить 7613,90 гривень.

В судовому засіданні представник
позивачки пояснив, що вітчим ОСОБА_1
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, з часу
захворювання до часу смерті на його
лікування витрачалися гроші у розмірі
7000 гривень на тиждень. При цьому
представник позивачки не зміг пояснити
суду, чому його довірителька, вирішила
продати свою квартиру по балансовій
вартості, а саме за 5145 гривень, хоча
цієї суми не вистачило би і на тиждень
лікування близького родича.

В судовому засіданні допитана в якості
свідка ОСОБА_15, яка розказала суду, що
працює разом з позивачкою у Одеському
національному економічному
університеті. Свідок пояснила, що їй
відомо про хворобу вітчима ОСОБА_1, тому
що позивачка дуже турбувалася за стан
здоров'я родича, постійно була
схвильована. Колеги по роботі по мірі
можливості допомагали їй грошима у тій
ситуації. Свідок ОСОБА_16 пояснила суду,
що мешкала разом з позивачкою у одному
будинку АДРЕСА_1. Вони спілкувалися як
сусіди, позивачка дуже переживала щодо
хвороби вітчима, іноді брала в неї
гроші в борг на купівлю ліків хворому
родичу. Свідок ОСОБА_17 пояснила суду, що
є родичкою позивачки і саме в належному
їй будинку, в даний час проживають
позивачка, її мати та дідусь. Свідок
підтвердила що за період хвороби
вітчима ОСОБА_1 вона дуже переживала за
стан його здоров'я, та думала як знайти
гроші на лікування. Всі свідки
підтвердили, що в період хвороби
вітчима ОСОБА_1 хоча і була дуже
стурбованою, однак не складала
враження особи, здатної робити
необдумані вчинки.

В судовому засіданні до вкрай тяжких
обставин, під впливом яких ОСОБА_1
вчинила невигідний для неї правочин,
представник позивачки відніс також
перебування на її утриманні матері -
пенсіонерки ОСОБА_8 та дідуся ОСОБА_9
Разом з тим в ході розгляду справи
представником позивача не
заперечувалося, що ОСОБА_8 отримує
пенсію за віком та до наступного часу
працює вчителем у Маринівський
загальноосвітній школі 1-3 ступені,
отримуючи і мінімальну заробітну
плату. Представник позивачки, до тяжких
обставин, внаслідок яких його
довірителькою був укладений оспорю
вальний правочин, відніс також витрати,
які несла позивачка, пов'язані з
поверненням боргу, який вона мала перед
своєю знайомою ще з 05.04.2009 року у
зв'язку з купівлею спірної квартири.

Даний факт сторона позивача
підтвердила нотаріально посвідченою
заявою ОСОБА_10 від 04.07.2013 року, за якою
ОСОБА_10 підтверджує отримання від
ОСОБА_1 грошей в сумі - 80000 гривень.
Пояснюючи звідки ОСОБА_1 взяла гроші на
погашення боргу перед ОСОБА_10 стороною
позивача надано до суду боргову
розписку, написану власноруч ОСОБА_1
про те, що вона позичила у ОСОБА_18 гроші
у сумі 7,5 тисяч доларів США, які
зобов'язується повернути за першою
вимогою. Дослідивши надану суду
розписку, суд прийшов до висновку, що
розписка не підтверджує факту, що
Кредитору - ОСОБА_18 відомо про цей борг,
розписка не підтверджує, що саме ці
гроші пішли на погашення боргу перед
ОСОБА_10, а навпаки підтверджує
наявність у позивачки знайомих або
родичів, які готові запозичити їй гроші
у достатньо великій сумі.

Стороною відповідача в обґрунтування
заперечень щодо пред'явленого позову
надано до суду копію заочного рішення
Біляївського районного суду Одеської
області, по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_20 про стягнення боргу.
Згідно записам рішення набрало
чинності 02.08.2013 року. З мотивувальної
частини вказаного рішення вбачається,
що 03.08.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_20 був
укладений договір позики, за яким вона
передала відповідачці грошову суму у
розмірі 38000 доларів США. Крім того за
договором позики від 13.06.2012 року
позивачкою передано в борг
відповідачці - 4000 доларів США. Рішенням
суду позов задоволено, з ОСОБА_20
стягнуто на користь ОСОБА_1 борг у сумі -
658832,49 гривень. Стороною позивача не
спростовувалося прийняття судом цього
рішення за позовом ОСОБА_1

З цих підстав суд робить висновок про
те, що вказуючи в своєму позові період
коли позивачка перебувала в край
тяжких обставинах, тобто з моменту
хвороби її вітчима (з лютого 2010 року )
по час його смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1), вона
згідно обставин, викладених нею в
іншому позові, уклала договір позики за
яким передала в борг 38000 доларів США.
Представник позивачки в судовому
засіданні не пояснив звідки у його
довірительки така сума грошей, які вона
могла передати в борг, і як це пов'язано
з важкими для неї обставинами, що мали
місце саме в цей період.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного
суду України № 9 від 06.11.2009 року « Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» зазначено, що правочин
може бути визнаний судом недійсним на
підставі статті 223 ЦК України, якщо його
вчинено особою під впливом тяжкої для
неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, чим друга сторона правочину
скористалася. Тяжкими можуть бути
тяжка хвороба особи, членів її сім ї чи
родичів, смерть годувальника, загроза
втратити житло чи загроза банкрутства
та ніші обставини, для усунення або
зменшення яких необхідно укласти такий
правочин.

Дослідивши перелічені вище в
мотивувальній частині рішення
документи, суд вважає недоведеною
правову позицію сторони позивачки
ОСОБА_1 щодо укладення нею як
«Продавцем» з одного боку та ОСОБА_4 ,
яка діяла від імені та в інтересах
ОСОБА_2 «Покупцем» з іншого боку,
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, посвідченого 27 серпня 2010 року
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_14,
під впливом тяжкої для неї обставини і
на вкрай невигідних умовах, чим друга
сторона правочину скористалася.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу спірної
квартири, укладеного між
відповідачами 10.08.2012 року, суд дійшов
наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що 10
серпня 2012 року між ОСОБА_4, яка діяла від
імені ОСОБА_2 за довіреністю,
посвідченої приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_13 13.10. 2009 року за
реєстровим № 2852 та надалі іменується
«Продавець», з однієї сторони та ОСОБА_3
та надалі іменується «Покупець», з
другої сторони, попередньо ознайомлені
з вимогами цивільного законодавства
щодо недійсності правочинів,
перебуваючи при здоровому розумі,
ясній пам'яті та діючи добровільно,
розуміючи значення своїх дій та
правові наслідки укладеного договору,
уклали це договір про таке: 1. Продавець
передає у власність (продає), а Покупець
приймає у власність (купує)
однокімнатну квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 20,5
кв.м., житловою площею 10,5 кв.м.,
реєстраційний номер майна - 18039850 і
сплачує за неї грошову суму, згідно з п.3
цього договору. Згідно з п.3 Договору
продаж вищезазначеної квартир вчинено
за 150000 гривень, які представник
Продавця отримала від Покупця повністю
до підписання цього договору. Сторони
підтверджують що ця сума є дійсною та
не є удаваною. Оціночна вартість
квартири складає 149437 гривень.

За правилами ст.657 ЦК України договір
купівлі-продажу квартири або іншого
нерухомого майна укладається в
письмовій формі, підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, що сторонами
було здійснено. Згідно до ст.210 та ч.3
ст.640 ЦК України договір вважається
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Відповідно до вимог ст.334 ЦК України
право власності на майно за договором,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили рішення
суду про визнання договору не
посвідченого нотаріусом - дійсним. Якщо
договір про відчуження майна підлягає
державній реєстрації, право власності
у набувача виникає з моменту такої
реєстрації. Правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом, або якщо він не
визнаний судом недійсним. Право
власності є непорушним, ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права або обмежений у його здійсненні.
Цивільно-правовий договір є способом
набуття права власності.

Відповідно до ст. 11 ЦК України одним із
юридичних фактів, який є підставою для
виникнення цивільних прав та
обов'язків, є договори та інші
правочини. Правочином (різновидом яких
є договори), є дії особи, безпосередньо
спрямовані на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочин є дійсним, якщо він
відповідає загальним вимогам,
додержання яких необхідним для його
чинності.

З цих підстав суд приходить до
висновку, що відмовивши ОСОБА_1 і
задоволенні позову про визнання угоди
купівлі-продажу спірної квартири,
укладеної 27.08.2010 року між нею та ОСОБА_2,
недійсною, суд встановив що ОСОБА_2
будучи законним власником спірної
квартири, скористався своїм правом
власності та здійснив відчуження
квартири на підставі договору
купівлі-продажу 10.08.2012 року та
власником даної квартири стала ОСОБА_3
Враховуючи, що позовні вимоги про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 10.08.2012 року є
похідними від визнання недійсним
договору купівлі-продажу, укладеним
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 27.08.2010 року, то суд
відмовляючи в задоволенні позову про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 27.08.2010 року,
відмовляє і в задоволенні вимог про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 10.08.2012 року.

Пред'являючи вимоги про визнання права
власності на квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_1
посилалася на правила ст.216 ч.2 п.1 ЦК
України, якими встановлено, що при
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні в
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, відшкодувати вартість
того, що одержано за цінами, які
існують на момент відшкодування.
Оскільки суд відмовив в задоволенні
позовів про визнанні договорів
купівлі-продажу недійсними, то не має
підстав для застосуванні статті 216 ЦК
України, що унеможливлює і задоволення
позову про визнання за ОСОБА_1 права
плавності на квартиру АДРЕСА_1.

Представник відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_4
подала заяву, про застосування
позовної давності до вимог заявлених
ОСОБА_1

За ст.267 ЦК України, заява про захист
цивільного права або інтересу має бути
прийнята судом до розгляду незалежно
від спливу позовної давності. Позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Розглянувши
правомірність застосування правил ст.
267 ЦК України, суд дійшов наступних
висновків. Згідно з п.11 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення
у цивільній справі», встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові
на цих підставах, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленої до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього. Таким чином, пропущення
строку позовної давності є підставою
для відмови в позові в разі доведеності
позовних вимог. Тому враховуючи, що
стороною позивача позовні вимоги
недоведені, суд відмовляє в їх
задоволенні на загальних підставах,
незалежно від спливу строку позовної
давності.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підтвердження своїх вимог або
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не приймає до уваги документи
подані до канцелярії суду
представником позивачки ОСОБА_22 03.03.2014
року, тому що ці документи подані з
порушенням вимог передбачених
цивільно-процесуальним законодавством
України, тобто після початку розгляду
справи по суті, та не стосуються
предмету даного спору.

Частиною 3 ст.212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Таким чином, суд на підставі сукупності
зібраних по справі доказів вважає, що
твердження позивачки є недоведеними та
не підтвердженими, у зв'язку з чим
відмовляє в задоволенні позову в
повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 5-8, 10, 11, 15, 57-60, 62, 64, 195, 196, 208, 209, 212-215,
218 ЦПК України, ст.ст.11, 15, 16, 202, 203, 210, 233,
267, 334, 640, 657 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу квартири,
про визнання права власності на
квартиру - відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами
до апеляційного суду Одеської області
шляхом подання апеляційної скарги на
протязі десяти днів.

Головуючий: