Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року
Дзержинський районний суд м. Харкова в
складі:

Головуючого - судді
Шишкіна О.В.,

секретарів -
Підлипенського Д.В., Голуб
Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання поширеної інформації
недостовірною, захист честі, гідності
та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
Дзержинського районного суду м.
Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2, у
якій просить визнати поширену
останньою відносно позивачки та членів
її сім'ї інформацію, яка міститься у
запиті на інформацію від 19.06.2013 року та
заяві від 24.06.2013 року на ім'я прокурора
м. Харкова та зобов'язати відповідачку
спростувати поширену відносно ОСОБА_1
та членів її сім'ї недостовірну
інформацію шляхом відкликання запиту
на інформацію від 19.06.2013 року та заяви
від 24.06.2013 року на ім'я прокурора м.
Харкова, стягнути моральну шкоду у
розмірі 50000 грн. та судові витрати.

17 березня 2014 року позивачка уточнила
свої позовні вимоги та просила визнати
поширену інформацію недостовірною, яка
міститься у запиті на інформацію від
19.06.2013 року на ім'я Міністра
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України ОСОБА_3; у заяві від 17.06.2013 року
на ім'я Генерального директора
комунального підприємства
«Харківводоканал» ОСОБА_4; у заяві від
17.06.2013 року на ім'я Директора
Департаменту комунального
господарства м. Харкова ОСОБА_5; у заяві
від 17.06.2013 року на ім'я голови Правління
ПАТ «Харківміськгаз» ОСОБА_6; у запиті
на інформацію від 18.06.2013 року на ім'я
начальника дільниці №4 Дзержинського
району м. Харкова КП «Жилкомсервіс»
ОСОБА_7; у запиті на інформацію від
18.06.2013 року на ім'я Генерального
директора КП «Харківські теплові
мережі» ОСОБА_8; у запиті на інформацію
від 18.06.2013 року на ім'я директора КП
«Жилкомсервіс» ОСОБА_9; у запиті на
інформацію від 18.06.2013 року на ім'я
Директора КП «Комплекс з вивозу
твердих побутових відходів» ОСОБА_10 у
заяві від 24.06.2013 року на ім'я прокурора
м. Харкова Поповича Є.М. Крім того,
позивачка просить у триденний строк
після набрання чинності рішення по цій
справі спростувати поширену відносно
ОСОБА_1 та членів її сім'ї недостовірну
інформацію шляхом відкликання
вищевказаних заяв та запитів. Також
позивачка просить стягнути моральну
шкоду з ОСОБА_2 у розмірі 50000 грн. та
судові витрати.

В судовому засіданні позивачка та її
представник, які діє на підставі
виданої довіреності, підтримали
уточнену позовну заяву ОСОБА_1,
посилаючись на вищенаведене, просять
позов задовольнити.

Представник ОСОБА_2, який діє на
підставі виданої довіреності, в
судовому засіданні позов не визнав та
надав заперечення, в яких зазначив, що
усі громадяни України мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення до
органів державної влади, посадовим та
службовим особам, які зобов'язані
розглядати звернення і дати
обґрунтовану відповідь у встановлений
законом строк. У запиті на інформацію
від 18.06.2013 року у різні інстанції та
заяві прокурору м. Харкова від 24.06.2013
року ставилося питання щодо
незаконності проведення позивачкою
ремонтних робіт та наявності у
останньої заборгованості за усі види
комунальних послуг.

Вислухавши осіб, які брали участь у
справі, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ч. 1 п. 1 ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення рішення суд вирішує
чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються.

В судовому засіданні з достовірністю
встановлено наступне.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_12,
ОСОБА_1, ОСОБА_13. Мій чоловік - ОСОБА_12
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

ОСОБА_1 та її син, як співвласники
АДРЕСА_1 зробити у своїй квартирі
ремонт без її переобладнання чи
перепланування.

26.01.2005 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_14 було
укладено договір позики та договір
іпотеки, у відповідності з яким ОСОБА_12
віддав, а ОСОБА_14 прийняв під заставу
АДРЕСА_1 в м. Харові.

Відповідно виконавчого напису
нотаріуса квартира АДРЕСА_1 була
витребувана у ОСОБА_12 та передана
ОСОБА_14,, який у свою чергу, 21 квітня 2006
року продав квартиру ОСОБА_15

3 квітня 2006 року по березень 2011 року
сім'я ОСОБА_12 не мешкала у вищевказаній
квартирі, так як були виселені та
відстоювали своє право на квартиру у
судових інстанціях.

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Харківської області визнала договір
купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 від 21
квітня 2006 року, укладений між ОСОБА_14 і
ОСОБА_15 недійсним.

Згідно ст. 297 ЦК України: «Кожен має
право на повагу до його гідності та
честі. Гідність та честь фізичної особи
є недоторканними. Фізична особа має
право звернутися до суду з позовом про
захист її гідності та честі.»

Відповідно ч. 1 ст. 277 ЦК України:
«Фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї або членів її сім'ї
недостовірної інформації, має право на
спростування цієї інформації».

Згідно ч.3 ст. 277 ЦК України: «Негативна
інформація, поширена про особу,
вважається недостовірною, якщо особа,
яка її поширила, не доведе
протилежного».

Абзац перший ч. 4 ст. 277 ЦК України
передбачає, що спростування
недостовірної інформації здійснюється
особою, яка поширила інформацію.

На підставі ч. 5 ст. 277 ЦК України, якщо
недостовірна інформація міститься у
документі, який прийняла юридична
особа, цей документ має бути
відкликаний».

Згідно ч.7 ст. 277 ЦК України:
«Спростування недостовірної
інформації здійснюється у такий же
спосіб, у який вона була поширена».

Матеріалами справи, дослідженими у
судовому засіданні, підтверджується
той факт, що у запиті на інформацію від
18.06.2013 року у різні інстанції та заяві
прокурору м. Харкова від 24.06.2013 року
міститься недостовірна інформація, яку
відповідачка повинна спростувати.

Відповідачкою не даведено, що у
квартирі ОСОБА_1 ведуться будівельні
роботи та здійснюється її незаконне
переобладнання або перепланування.

Судом також встановлено, що під час
проведення ремонтних робіт у квартирі
засмічення під'їзду будівельними
матеріалами не відбувалось і під'їзд
ніяким чином не був пошкоджений. Даний
факт також підтверджується
показаннями допитаних у судовому
засіданні свідків. Тому суд вважає, що
це твердження ОСОБА_2 є недостовірним і
не відповідає дійсності.

У запитах на інформацію та заяві на ім'я
прокурора Заварза О.В. вказує, що
«власники кв. №19 є злісними
неплатниками і мають значну
заборгованість за усі види комунальних
послуг».

Вказана інформація судом також
вважається недостовірною, тому що у
період часу з квітня 2006 року по
березень 2011 року сім'я ОСОБА_1 не
мешкала у вищевказаній квартирі, так як
були виселені та відстоювали своє
право на квартиру у судових інстанціях.
Заборгованість по комунальним
платежам здійснила новий на той момент
власник квартири №19. Наявність
вказаної заборгованості у ОСОБА_1 та
членів її сім'ї судовим рішенням ОСОБА_2
не підтверджено. Тому і вказані
відповідачкою у зверненням факти суд
визнає недостовірною інформацією.
Позовні вимоги ОСОБА_1 в цієї частині
суд визнає доведеними та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до позову ОСОБА_1 наполягала
на стягнення з відповідачки моральної
шкоди у розмірі 50000 грн.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовуються
особою, яка її завдала, за наявністю її
вини.

Поняття моральної шкоди визначено у ч.2
ст. 23 ЦК України, відповідно до якої
моральна шкода полягає:

· у фізичному болю та стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

· у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів;

· у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна;

· у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31.03.1995
року із змінами та доповненнями від
25.05.2001 року, 27.02.2009 року «Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями чи бездіяльністю
інших осіб. Також згідно цієї Постанови
Пленуму обов'язок доказування факту
спричинення моральної шкоди лежить на
позивачі.

На підставі абз. 2 ст. 5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №4 від
31.03.1995 року із змінами та доповненнями
від 25.05.2001 року, 27.02.2009 року «Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього і її заподіянні.

Так, позивачкою не надано суду докази
щодо настання для неї та членів її сім'ї
негативних наслідків, пов'язаних як зі
станом здоров'я, так із порушенням
нормальних життєвих зв'язків, сталося з
вини протилежної сторони.

Стаття 11 ЦПК України закріплює принцип
диспозитивності цивільного процесу, ч.
1 зазначеної статті вказує, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. З положення
цієї статті також випливає, що суд, за
загальним правилом, не повинен
виявляти ініціативи у збиранні
доказів, про докази, їх кількість та
якість повинні піклуватися сторони,
оскільки саме на них законом
покладений обов'язок доказування суду
тих обставин, на які вони посилаються
як на підставу своїх вимог та
заперечень, а суд, знову таки, тільки
сприяє сторонам у витребуванню таких
доказів.

Таким чином, з врахуванням наведених
обставин суд відмовляє в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 про
відшкодування моральної шкоди у
зв'язку із їх недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 79, 88, 209, 212 - 215, 218 ЦПК
України, ст. ст. 23, 277, 297, 1167 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.1995 року із змінами та
доповненнями від 25.05.2001 року, 27.02.2009 року
«Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Визнати поширену ОСОБА_2 відносно
ОСОБА_1 та членів її сім'ї інформацію,
яка міститься:

· у запиті на інформацію від 19.06.2013
року на ім'я Міністра регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України ОСОБА_3;

· у заяві від 17.06.2013 року на ім'я
Генерального директора комунального
підприємства «Харківводоканал»
ОСОБА_4;

· у заяві від 17.06.2013 року на ім'я
Директора Департаменту комунального
господарства м. Харкова ОСОБА_5;

· у заяві від 17.06.2013 року на ім'я
голови Правління ПАТ «Харківміськгаз»
ОСОБА_6;

· у запиті на інформацію від 18.06.2013
року на ім'я начальника дільниці №4
Дзержинського району м. Харкова КП
«Жилкомсервіс» ОСОБА_7;

· у запиті на інформацію від 18.06.2013
року на ім'я Генерального директора КП
«Харківські теплові мережі» ОСОБА_8;

· у запиті на інформацію від 18.06.2013
року на ім'я директора КП
«Жилкомсервіс» ОСОБА_9;

· у запиті на інформацію від 18.06.2013
року на ім'я Директора КП «Комплекс з
вивозу твердих побутових відходів»
ОСОБА_10

· у заяві від 24.06.2013 року на ім'я
прокурора м. Харкова Поповича Є.М.

- недостовірною.

Зобов'язати ОСОБА_2 у триденний строк
після набрання чинності рішення по цій
справі спростувати поширену відносно
ОСОБА_1 та членів її сім'ї недостовірну
інформацію шляхом відкликання:

· запиту на інформацію від 19.06.2013
року на ім'я Міністра регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України ОСОБА_3;

· заяви від 17.06.2013 року на ім'я
Генерального директора комунального
підприємства «Харківводоканал»
ОСОБА_4;

· заяви від 17.06.2013 року на ім'я
Директора Департаменту комунального
господарства м. Харкова ОСОБА_5;

· заяви від 17.06.2013 року на ім'я
голови Правління ПАТ «Харківміськгаз»
ОСОБА_6;

· запиту на інформацію від 18.06.2013
року на ім'я начальника дільниці №4
Дзержинського району м. Харкова КП
«Жилкомсервіс» ОСОБА_7;

· запиту на інформацію від 18.06.2013
року на ім'я Генерального директора КП
«Харківські теплові мережі» ОСОБА_8;

· запиту на інформацію від 18.06.2013
року на ім'я директора КП
«Жилкомсервіс» ОСОБА_9;

· запиту на інформацію від 18.06.2013
року на ім'я Директора КП «Комплекс з
вивозу твердих побутових відходів»
ОСОБА_10;

заяви від 24.06.2013 року на ім'я прокурора
м. Харкова Поповича Є.М.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування моральної
шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму сплаченого нею судового збору у
розмірі 736 (сімсот тридцять шість)
гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення складено і віддруковано
суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя