22-ц/775/199/2014(м)
Головуючий у 1-й інстанції Кашицька С.А.
е м У к р а ї н и
27 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
головуючого - Баркової
суддів - Сороки
Г.П., Гаврилової Г.Л.,
при секретарі - Брежнєві
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» про визнання
незаконними та скасування
розпоряджень, поновлення на роботі та
стягнення моральної шкоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Іллічівського районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 23
15 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» (далі за текстом
ПАТ «ММК ім.Ілліча»), який в подальшому
уточнила та в остаточній редакції
позову просила: визнати незаконним та
скасувати розпорядження №414 від 01.08.2013
року про переміщення її з 25 підстанції
посади електромонтера по
обслуговуванню підстанції на 18
підстанцію електромонтером по
обслуговуванню підстанцій; визнати
незаконним та скасувати розпорядження
від 15.08.2013 року про її переміщення в
частині збереження доплат у розмірі 4%, 7
календарних днів та право на отримання
молока; поновити її на посаді
електромонтера з обслуговування
підстанції ІV розряду 25 підстанції цеху
мереж та підстанцій з 01.08.2013 р. по 18.10.2013
р. та зобов'язати ПАТ «ММК ім.Ілліча»
відшкодувати їй моральну шкоду у
розмірі 2 867 грн., допустити негайне
виконання рішення суду в частині
поновлення на роботі.
В обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що з 13.04.1983 року вона
знаходиться у трудових відносинах з
відповідачем, на підставі наказу №71
від 12.04.1983 року була прийнята на роботу
до цеху мереж та підстанцій на посаду
електромонтера з обслуговування
електроустаткування III розряду. З 01.06.1984
року її було переведено на посаду
електромонтера по обслуговуванню
електроустаткування IV розряду цеху
мереж та підстанцій, а 06.11.1999 року
переведена там же електромонтером по
обслуговуванню підстанцій IV розряду.
Робота на 25 підстанції пов'язана із
шкідливими умовами праці, у зв'язку з
чим, здійснювалась доплата до
посадового окладу у розмірі 4%, а також
надані 7 днів додаткової відпустки та
молоко. 01.08.2013 року видане
розпорядження в.о. начальника ОСОБА_2 по
цеху мереж та підстанцій №414, де
пунктом 1 пропонувалось перемістити її
з підстанції №25 на підстанцію №18 з
04.08.2013 року у зв'язку з виробничою
необхідністю. З даним розпорядженням
вона була ознайомлена 01.08.2013 року, але
згоди на переведення не надавала. 05.08.2013
р року звернулась із заявою до
генерального директора ОСОБА_3 про
скасування розпорядження, на початку
серпня 2013 року також зверталась до
голови профспілкового комітету ОСОБА_4
із заявою про захист її порушеного
права, але розпорядження не було
15.08.2013 року видане розпорядження по
цеху мереж та підстанцій в.о.
начальника ОСОБА_5 про внесення змін до
пункту 4 розпорядження №414 від 01.08.2013
року в частині здійснення оплати праці
із збереження пільг, які були на
підстанції №25, а саме додаткова
відпустка строком на 7 календарних
днів, доплата у розмірі 4% та право на
отримання молока терміном на 2 місяці з
моменту її переміщення. З даним
розпорядженням була ознайомлена 15.08.2013
Вважає розпорядження про переведення
від 01.08.2013 року та від 15.08.2013 року
незаконними, оскільки переведення
здійснено зі зміною істотних умов
праці в односторонньому порядку без її
згоди, такі зміни проведено не у зв'язку
зі змінами в організації виробництва
та праці. В розпорядженнях не зазначено
термін, на який здійснюється
переміщення (перевід), у розпорядженнях
відсутнє обґрунтування про
переміщення, відсутня підстава
розпорядження (наказу), докладна
записка начальника цеха мереж та
підстанцій з обґрунтуванням причини
переміщення працівника. Одночасно із
переміщенням у неї виникли додаткові
зобов'язання у вигляді дублювання в
період з 04.08.2013 року по 13.08.2013 року, а
також проходження двох протиаварійних
тренувань, що суперечить вимогам
трудового законодавства. З моменту
переміщення було припинено додаткові
доплати, пов'язані зі шкідливими
умовами праці на 25 підстанції. Вона не
була ознайомлена з посадовими
обов'язками електромонтера по
обслуговуванню 18 підстанції, детально
не ознайомлена з умовами праці.
Також вважає, що неправомірними діями
відповідача їй була спричинена
моральна шкода, яка виражається у
моральних стражданнях, які вона
зазнала у зв'язку з незаконним
переведенням, оскільки необхідно було
додатково проходити дублювання на
робочому місці підстанції №18,
протиаварійні тренування, витрачати
свій час на звернення за захистом
порушеного права, відчувала моральний
тиск з боку колективу підстанції №18,
оскільки вона фактично зайняла місце
робітниці, яка вимушена була
перевестись на іншу підстанцію. В неї
погіршився сон, вона зазнала глибоких
душевних страждань. Моральну шкоду
позивачка оцінює у 2867 грн. (мінімальна
заробітна плата 1147 грн. х 2 місяці 15
Рішенням Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
23 грудня 2013 року в задоволенні позову
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча»
про визнання незаконними та скасування
розпоряджень, поновлення на роботі та
стягнення моральної шкоди та негайне
виконання рішення суду відмовлено
повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, позивачка ОСОБА_1 в
апеляційній скарзі просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким визнати незаконним та скасувати
розпорядження №414 від 01.08.2013 р. про
переміщення її з 25 підстанції до 18
підстанції цеху та підстанцій, визнати
незаконним та скасувати розпорядження
№435 від 15.08.2013 р. про внесення змін до п.4
розпорядження від 01.08.2013 р., поновити її
на роботі електромонтером ІV розряду на
підстанції 25 цеху мереж та підстанцій з
01.08.2013 р. по 18.10.2013 р. та стягнути на її
користь моральну шкоду з ПАТ «ММК
ім.Ілліча» у розмірі 2867 грн., допустити
негайне виконання рішення суду в
частині поновлення на роботі. При
цьому, посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, незаконність та
необґрунтованість рішення суду,
неправильне застосування і порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення позивачки ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_6, які доводи
апеляційної скарги підтримали та
просили апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити,
заперечення представника ПАТ «ММК
ім.Ілліча» Яблонської С.І., яка просила
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду першої інстанції залишити без
зміни, перевіривши матеріали справи в
межах апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, а також розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
що викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
рішення не тим суддею, який розглянув
справу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1 наказом №71 від 12.04.1983 року була
прийнята на комбінат в цех мереж та
підстанцій електромонтером по
обслуговуванню електрообладнання III
розряду, а в подальшому 01.06.1984 року була
переведена електромонтером по
обслуговуванню електрообладнання IV
розряду та з 06.11.1999 року згідно
перетарифікації переведена там же
електромонтером по обслуговуванню
підстанцій IV розряду цього ж цеху.

Розпорядженням в.о. начальника цеху №414
від 01.08.2013 року у зв'язку з виробничою
необхідністю позивачка була
переміщена на посаду електромонтера по
обслуговуванню підстанції IV розряду на
підстанцію №18 на період переводу на
легку працю у зв'язку з вагітністю
електромонтера по обслуговуванню
підстанції ОСОБА_8 з 04.08.2013 року.

В п.4 даного розпорядження були внесені
зміни розпорядженням №435 від 15.08.2013
року по цеху мереж та підстанцій,
відповідно до яких ОСОБА_1 переміщено з
04.08.2013 року з підстанції №25 на
підстанцію №18 на таку ж посаду на
період легкої праці (в зв'язку з
вагітністю) електромонтера по
обслуговуванню підстанції IV розряду
ОСОБА_8 зі збереженням за нею пільг, які
були на підстанції №25, а саме,
додаткову відпустку тривалістю 7
календарних днів, доплату в розмірі 4%
та право на отримання молока строком на
два місяці з моменту її переміщення.

Розпорядженням в.о. начальника цеху
мереж та підстанцій від 18.10.2013 року №537
у зв'язку з виходом з планової
відпустки електромонтера по
обслуговуванню підстанції ОСОБА_1
запропоновано з 19.10.2013 року приступити
до роботи на підстанцію 25 бригада №4.

З урахуванням таких обставин, а також
того, що ОСОБА_1 проведена виплата по 250
виду оплати (доплата за шкідливі умови
праці) в сумі за серпень 2013 року -
66,64грн., за вересень 2013 року - 57,12грн., суд
першої інстанції дійшов до висновку, що
в даному випадку наявне переміщення,
яке не потребує згоди працівника, тому
законні права ОСОБА_1 відповідачем не
порушені і в задоволенні позову
відмовив.

Проте, з такими висновками колегія
суддів погодитись не може.

Відповідно до вимог ст.ст.213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються доказами,
дослідженими у судовому засіданні.

При вирішенні спору суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Однак, вказаним вимогам рішення суду не
відповідає.

Згідно ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий
договір є угода між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом чи фізичною особою, за якою
працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою, з
підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові, а власник підприємства,
установи, організації або
уповноважений ним орган чи фізична
особа зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним
договором і угодою сторін.

Відповідно до ст.31 КЗпП України власник
або уповноважений ним орган не має
права вимагати від працівника
виконання роботи, не обумовленої
трудовим договором.

Згідно ст.32 КЗпП України переведення на
іншу роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації, а також
переведення на роботу на інше
підприємство, в установу, організацію
або в іншу місцевість, хоча б разом з
підприємством, установою,
організацією, допускається тільки за
згодою працівника, за винятком
випадків, передбачених у статті 33 цього
Кодексу та в інших випадках,
передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу
роботу і не потребує згоди працівника
переміщення його на тому ж
підприємстві, в установі, організації
на інше робоче місце, в інший
структурний підрозділ у тій же
місцевості, доручення роботи на іншому
механізмі або агрегаті у межах
спеціальності, кваліфікації чи посади,
обумовленої трудовим договором.
Власник або уповноважений ним орган не
має права переміщати працівника на
роботу, протипоказану йому за станом
здоров'я.

У зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці допускається зміна
істотних умов праці при продовженні
роботи за тією ж спеціальністю,
кваліфікацією чи посадою. Про зміну
істотних умов праці - систем та
розмірів оплати праці, пільг, режиму
роботи, встановлення або скасування
неповного робочого часу, суміщення
професій, зміну розрядів і
найменування посад та інших - працівник
повинен бути повідомлений не пізніше
ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не
може бути збережено, а працівник не
згоден на продовження роботи в нових
умовах, то трудовий договір
припиняється за пунктом 6 статті 36
цього Кодексу.

У п.31 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про
практику розгляду судами трудових
спорів" роз'яснено, що відповідно до ст.
32 КЗпП переведення на іншу роботу
допускається тільки за згодою
працівника. Переведенням на іншу
роботу вважається доручення
працівникові роботи, що не відповідає
спеціальності, кваліфікації чи посаді,
визначеній трудовим договором. Не
вважається переведенням, що потребує
згоди працівника, переміщення його на
тому ж підприємстві (в установі,
організації) на інше робоче місце, в
інший структурний підрозділ на
території підприємства в межах тієї ж
місцевості, доручення роботи на іншому
механізмі або агрегаті при продовженні
роботи за тією ж спеціальністю,
кваліфікацією чи посадою і з тими ж
істотними умовами праці. Однак і
переміщення не може бути безмотивним,
не обумовленим інтересами виробництва.
Згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП в межах
спеціальності, кваліфікації і посади,
обумовленої трудовим договором, зміна
істотних умов праці: систем і розмірів
оплати, пільг, режиму роботи,
встановлення або скасування неповного
робочого часу, суміщення професій,
зміни розрядів і найменування посад та
інших допускається за умови, що це
викликано змінами в організації
виробництва і праці та що про ці зміни
працівник був повідомлений не пізніше
ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді
трудового спору буде встановлено, що
зміна істотних умов трудового договору
проведена не у зв'язку зі зміною в
організації виробництва і праці на
підприємстві, в установі, організації,
то така зміна з урахуванням конкретних
обставин може бути визнана судом
неправомірною з покладенням на
власника або уповноважений ним орган
обов'язку поновити працівникові
попередні умови праці.

Аналізуючи наведене слідує висновок,
що в разі зміни істотних умов праці
переміщення (переведення) можливе лише
за згодою працівника, а без згоди
працівника може мати місце переміщення
при продовженні роботи за тією ж
спеціальністю, кваліфікацією чи
посадою при відсутності зміни істотних
умов праці.

Зі справи вбачається, що згідно наказу
№71 від 12.04.1983 року ОСОБА_1, як молодий
спеціаліст, була прийнята на роботу в
цех мереж та підстанцій на посаду
електромонтера з обслуговування
електрообладнання 3-го розряду на Стан
«3000» (а.с.110-112).

Як пояснила позивачка і це не
оспорювалось представником
відповідача, у зв'язку з тим, що Стан
«3000» на момент прийняття її на роботу
не був введений в експлуатацію, через
декілька днів вона була переведена на
посаду електромонтера з
обслуговування електрообладнання 3
розряду на 25 підстанцію цеху мереж та
підстанцій за її згодою, де постійно
працювала до винесення оскаржуваних
розпоряджень.

Дані обставини також підтверджуються
наданими апеляційному суду актом
робочої комісії з прийняття в
експлуатацію Стану «3000» від 28.12.1983
року, наказами про переведення
позивачки №2726 та №2441, пов'язані з
привласненням 4 розряду, зміни
найменування посади на електромонтера
з обслуговування підстанцій 3-го та 4-го
розряду, а також службовими записками
начальника цеху мереж та підстанцій.

Отже, при укладенні трудового договору
між відповідачем та позивачкою, за
позивачкою було закріплене конкретне
робоче місце.

Однак, розглядаючи справу, суд першої
інстанції дані обставини залишив без
уваги, не витребував наказ про
прийняття позивачки на роботу та не
дослідив його, незважаючи на те, що
зміст трудового договору має значення
для правильності вирішення спору.

Як вбачається зі справи,
розпорядженням по цеху мереж та
підстанцій №414 від 01.08.2013 року в.о.
начальника цеху мереж та підстанцій
ОСОБА_2, у зв'язку з виробничою
необхідністю:

1.переміщено електромонтера по
обслуговуванню підстанцій 4 розряду
ОСОБА_1 з підстанції №25 на підстанцію
№18 з 04.08.2013 року на період перебування
на легкій праці електромонтера по
обслуговуванню підстанцій ОСОБА_8

2.Для допуску до самостійної роботи на
підстанції №18 (бригада №2) допущено
ОСОБА_1 до дублірування з 04.08 по 13.08.2013
року під нагляд електромонтера з
обслуговування підстанцій №18 і під
нагляд майстра зміни ЦМтП.

3.Виконуючому обов'язки ділянки №3
ОСОБА_9 провести електромонтеру ОСОБА_1
два протиаварійні тренування за період
дублірування.

4.Оплату проводити за виконану роботу
(а.с.28).

Розпорядженням №3435 від 15.08.2013 року за
підписом в.о. начальника цеху мереж та
підстанцій ОСОБА_5 в п.4 розпорядження
№414 від 01.08.2013 року внесено зміни та
викладено в наступній редакції:
4.Оплату проводити за виконану роботу,
із збереженням за нею пільг, які були на
підстанції №25, а саме, додаткової
відпустки тривалістю 7 календарних
днів, доплати у розмірі 4% і права на
отримання молока, строком на два місяці
з моменту її переміщення (а.с.26).

Розпорядженням №436 від 15.08.2013 року
ОСОБА_1 допущена до самостійної роботи
електромонтера з обслуговування
підстанцій 4 розряду на ділянку №3
підстанції №18 в бригаду №4.

Пунктом 2 цього розпорядження в.о.
начальника дільниці №3 ОСОБА_9 доручено
провести два протиаварійні тренування
згідно тематичного плану (а.с.25).

Розпорядженням №537 від 18.10.2013 року у
зв'язку з виходом ОСОБА_1 з планової
відпустки запропоновано: з 19.10.2013 року
електромонтеру підстанцій 4 розряду
ОСОБА_1 по виходу з відпустки
приступити до роботи на підстанції №25,
бригада №4 (а.с.35).

Згідно картки умов праці на 25
підстанції характер та умови праці
електромонтера відповідають ІІІ класу
І ступеня. У зв'язку з чим позивачка
мала право на 4% доплату за шкідливі
умови праці, право на додаткову
відпустку тривалістю 7 календарних
днів, право на забезпечення молоком
(а.с.33).

Сторони не заперечували, що на 18
підстанції шкідливі умови праці
відсутні і пільг, на які мала право
позивачка на 25 підстанції, немає. Дані
обставини також підтверджуються
службовою запискою інженера ОиНТ ПАТ
«ММК ім..Ілліча» від 11.09.2013 року (а.с.34).

Крім того, з особових рахунків по
нарахуванню та виплаті заробітної
плати позивачці за серпень і вересень
2013 року, тобто за час роботи позивачки
на 18 підстанції вбачається, що 4%
доплати за шкідливі умови праці не
нараховувались та не виплачувалась
(а.с.12). Такі нарахування їй були
проведені та виплачені лише 06.11.2013 року
після звернення позивачки з позовом до
суду (а.с.36).

Таким чином, слідує висновок, що
переміщення (переведення) позивачки з 25
підстанції на 18 підстанцію пов'язане зі
зміною істотних умов праці, а тому не
може бути здійснене без згоди
працівника. Позивачка згоди на таке
переміщення не давала, заперечувала
проти переведення, оскаржувала дії
в.о.начальника цеху до директора
комбінату та профспілкового органу.

З урахуванням наведеного,
розпорядження в.о. начальника цеху від
01.08.2013 року та від 15.08.2013 року є
незаконними, оскільки суперечать
вимогам ст.ст.21,31,32 КЗпП України, тому
підлягають скасуванню.

Однак, на дані обставини суд першої
інстанції належної уваги не звернув, що
призвело до помилкових висновків про
відмову в задоволенні позову. Тому
таке рішення не може бути визнане
законним та підлягає скасуванню.

Посилання представника відповідача та
суду в своєму рішенні на те, що
розпорядженням від 15.08.2013 року були
усунуті порушення прав позивачки,
оскільки при переміщенні на 18
підстанцію було збережено пільги, які
позивачка мала на 25 підстанції і що
розпорядженням від 18.10.2013 року
позивачка поновлена на попередній
посаді на 25 підстанції, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки такі
дії відповідача свідчать лише про
поновлення порушеного права, але не
свідчать про відсутність такого
порушення прав позивачки і її згоду на
переведення.

Відповідно до п.2.2 Правил внутрішнього
трудового розпорядку право прийняття
на роботу, переведення та звільнення
на комбінаті надається голові
правління товариства. Голова
правління має право передати свої
повноваження по прийому, переведенню
та звільненню начальникам структурних
підрозділів (а.с.102-109).

Ні суду першої інстанції, ні
апеляційному суду не надано будь-якого
наказу чи іншого нормативного акту,
яким би голова правління свої
повноваження по переведенню
працівника делегував начальнику цеху
мереж та підстанцій.

Згідно посадової інструкції №635-2
начальника цеху мереж та підстанцій
(а.с.94-101) начальник цеху має право
видавати розпорядження по цеху в межах
своєї компетенції. Разом з тим в
інструкції відсутня вказівка про те, що
начальник цеху має право вирішувати
питання про прийняття, переведення
(переміщення) та звільнення.

Таким чином, оскаржувані розпорядження
про переміщення видані особою, що не
мала права на вирішення таких питань.

Крім того, як вбачається зі справи,
ОСОБА_2 був призначений виконуючим
обов'язки начальника цеху мереж та
підстанцій наказом №241-К від 02.08.2013 року
(а.с.116-117), а розпорядження про
переведення ОСОБА_1 з 25 підстанції на 18
підстанцію видано 01.08.2013 року та
підписано ОСОБА_2 01.08.2013 року, тобто, до
надання ОСОБА_2 повноважень начальника
цеху.

З огляду на наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що
розпорядження №414 від 01.08.2013 року та №435
від 15.08.2013 року є незаконними та
підлягають скасуванню, як такі, що
винесені у порушення вимог ст.ст.21,31,32
КЗпП України без згоди позивачки, тому
позивачка підлягає поновленню на
посаді електромонтера з
обслуговування підстанції ІV розряду
на підстанції №25 цеху мереж та
підстанцій ПАТ «ММК ім.Ілліча» в період
з 01.08.2013 року до 18.10.2013 року.

Згідно ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати моральних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Моральна
шкода стягується при певних умовах,
якщо порушені законні права робітника.
Однією з обов'язкових умов
відшкодування моральної шкоди є вина
роботодавця в порушенні трудових прав
робітника.

Колегія суддів вважає, що
неправомірними діями відповідача по
незаконному переведенню на інше робоче
місце позивачці заподіяно моральну
шкоду, оскільки порушено її законні
права, що призвело до душевних
страждань, потребувало від позивачки
прийняття додаткових зусиль для
налагоджування свого життя. Вона
вимушена була витрачати свій час та
зусилля для проходження дублювання на
робочому місці підстанції №18,
протиаварійні тренування, витрачати
свій час на звернення за захистом
порушеного права. З урахуванням
характеру та тривалості душевних
страждань, виходячи з принципів
розумності та справедливості, колегія
суддів вважає, що компенсація
моральної шкоди, заподіяної позивачці
неправомірними діями відповідача, у
грошовому виражені відповідає 500грн. і
ця сума підлягає стягненню з
відповідача на користь позивачки у
відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову, у зв'язку з чим
апеляційна скарга позивачки підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України,
ст.ст.3-4 Закону України «Про судовий
збір» у зв'язку з частковим
задоволенням позову з відповідача
підлягає стягненню в дохід держави
судовий збір за подачу позову до суду,
від сплати якого позивачка звільнена
за законом, у розмірі 243,60грн. (з вимог
немайнового характеру) та за подання
апеляційної скарги у розмірі 121,80грн.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І
Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
23 грудня 2013 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконними та скасувати
розпорядження №414 від 01.08.2013 року щодо
переміщення ОСОБА_1 з підстанції №25
посади електромонтера по
обслуговуванню підстанції на
підстанцію №18 електромонтером по
обслуговуванню підстанцій та
розпорядження №435 від 15.08.2013 р. про
внесення змін до пункту 4 розпорядження
№414 від 01.08.2013 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді
електромонтера з обслуговування
підстанції ІV розряду на підстанції №25
цеху мереж та підстанцій Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» з 01.08.2013 року до
18.10.2013 року.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча»
на користь ОСОБА_1 у відшкодування
моральної шкоди 500 грн. та на користь
держави судовий збір за подачу позову в
сумі 243,60 грн. та за подання до суду
апеляційної скарги в розмірі 121,80 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :
Баркова Л.Л.

Судді :
Сорока Г.Ф.

Гаврилова Г.Л.