Справа №1401/1415/12 24.03.2014 24.03.2014 24.03.2014
Провадження №22-ц/784/419/14
інстанції Кологрива Т.М.
Доповідач апеляційного
суду Серебрякова Т.В.
Рішення

Іменем України

24 березня 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової
Т.В.,

з секретарем судового засідання Свіщук
О.В.,

за участі представника позивачів
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 -

ОСОБА_5,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_6, ОСОБА_7 рішення Арбузинського
районного суду Миколаївської області
від 10 грудня 2013 року,
описку в якому виправлено ухвалою того
ж суду від 26 грудня 2013
року, ухваленого по цивільній справі за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
Арбузинське районне комунальне
підприємство «Бюро технічної
інвентаризації», Відділ
містобудування, архітектури, житлово -
комунального господарства та розвитку
інфраструктури Арбузинської районної
державної адміністрації Миколаївської
області, про припинення права на частку
у спільному майні, виділ частки із
майна, що є у спільній частковій
власності та визнання права
власності,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4
звернулись до суду з вищевказаним
позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11.

В обґрунтування позовних вимог
позивачі зазначали, що їм та
відповідачам на праві спільної
часткової власності належить цілісний
майновий комплекс перукарні, який
займає 951/8840 часток нежитлової будівлі
АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що нежитлову
кімнату, позначену на плані технічної
документації під цифрою 5, площею 32.9
кв.м. у цілісному майновому комплексі
перукарні, можливо виділити в натурі,
як окремий об'єкт нерухомого майна,
позивачі просили позов задовольнити.

Рішенням Арбузинського районного суду
Миколаївської області від 10
грудня 2013 року, описку в якому
виправлено ухвалою того ж суду від
26 грудня 2013 року, позов задоволено.
Припинено право спільної часткової
власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 на цілісний
майновий комплекс перукарні, який
займає 951/8840 часток нежитлової будівлі
АДРЕСА_1.

Виділено в натурі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як
окремий об'єкт права власності
нежитлову кімнату, позначену на плані
технічної документації під цифрою 5,
площею 32.9 кв.м. у цілісному майновому
комплексі перукарні, який займає 951/8840
часток нежитлової будівлі АДРЕСА_1.
Визнано за позивачами право власності
на вищевказану нежитлову кімнату.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7
посилаючись на неповне з'ясування
районним судом дійсних обставин справи
та необґрунтований виділ нежитлової
кімнати у власність позивачів, просили
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Вирішуючи спір таким чином, як
викладено в оскаржуваному рішенні, суд
першої інстанції виходив із того, що
при виділі в натурі за запропонованим
експертом варіантом цільове
призначення спірного приміщення не
зміниться та права інших співвласників
не порушуються, так як їм залишається
інша частина спірного приміщення без
втрати його цільового призначення.

Колегія суддів не в повній мірі
погоджується з такими висновками,
оскільки вони не відповідають вимогам
закону та дійсним обставинам справи.

Згідно положень ст.ст.21,24,41 Конституції
України, ст.ст.319,358 ЦК України всі
громадяни є рівними у своїх правах,
усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення цих прав, у тому числі
щодо захисту права спільної часткової
власності.

Правовий режим спільної часткової
власності визначається Главою 26 ЦК
України з урахуванням інтересів усіх
її учасників. Володіння, користування і
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток співвласники мають
рівні права.

Поняття спільної часткової власності
викладено у ч.1 ст.356 ЦК України як
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності. Отже, право спільної
часткової власності - це право двох або
більше осіб за своїм розсудом володіти,
користуватися і розпоряджатися
належним їм у певних частках майном,
яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової
власності володіє не часткою майна в
натурі, а часткою в праві власності на
спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються
відповідними відсотками від цілого чи
у дробному виразі.

Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Зокрема, за змістом ст.ст.183,364 ЦК
України співвласник має право на виділ
у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності, коли це
можливо без втрати її цільового
призначення.

За змістом цієї норми виділ частки зі
спільного майна - це перехід частини
цього майна у власність учасника
спільної власності пропорційно його
частки в праві спільної власності й
припинення для цієї особи права на
частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній
частковій власності, впливає на
порядок виділу з нього частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки
зі спільного нерухомого майна в
порядку ст.364 ЦК України право спільної
часткової власності припиняється, при
виділі частки із спільного нерухомого
майна власнику, що виділяється, та
власнику (власникам), що залишаються,
має бути виділена окрема площа, яка
повинна бути ізольованою від
приміщення іншого (інших)
співвласників, мати окремий вихід,
окрему систему життєзабезпечення
(водопостачання, водовідведення,
опалення тощо), тобто складати окремий
об'єкт нерухомого майна в розумінні
ст.181 ЦК України та п.10 Порядку
присвоєння об'єкту нерухомого майна
реєстраційного номера, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 грудня 2010 року №1117 «Про
ідентифікацію об'єктів нерухомого
майна для державної реєстрації прав на
них».

Також, відповідно до ст.328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст.331 ЦК України,
якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Виходячи з положень ст.3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01
липня 2004 року (з наступними змінами та
доповненнями), права на нерухоме майно
та їх обтяження, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту
такої реєстрації. Права на нерухоме
майно та їх обтяження, що виникли до
набрання чинності цим Законом,
визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, якщо
реєстрація прав та їх обтяжень була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав та їх
обтяжень діяло законодавство, що не
передбачало обов'язкової реєстрації
таких прав та їх обтяжень.

До 01 січня 2013 року державна реєстрація
права власності на житлові будинки,
споруди регулювалася підзаконними
нормативними актами, зокрема
Тимчасовим положенням про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затвердженим наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року №7/5 (наказ втратив
чинність на підставі наказу
Міністерства юстиції №1844/5 від 14
лютого 2012 року, але був чинним на час
виникнення спірних правовідносин).
Вказане положення визначало порядок
проведення державної реєстрації права
власності та права користування
(сервітуту) на об'єкти нерухомого майна,
розташовані на земельних ділянках;
права користування (найму, оренди)
будівлею або іншими капітальними
спорудами, їх окремими частинами;
довірчого управління нерухомим майном;
права власності на об'єкти
незавершеного будівництва, а також
порядок взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна.

З матеріалів справи вбачається, що
цілісний майновий комплекс перукарні,
який займає 951/8840 часток нежитлової
будівлі АДРЕСА_1 та складається з таких
приміщень, як: основне приміщення - літ.
1, площею 32.9 кв.м., коридор - літ. 2, площею
10.50 кв.м. допоміжне приміщення -
літ. 3, площею 3.20 кв.м., допоміжне
приміщення - літ. 4, площею 5.50 кв.м.,
основне приміщення - літ. 5, площею 32.9
кв.м., допоміжне приміщення - літ.
6, площею 6.90 кв.м. і допоміжне приміщення
- літ. 7, площею 3.20 кв.м., є об'єктом
спільної часткової власності сторін.

Так, рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від
31 серпня 2011 року за ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 визнано
за кожним з них право власності по 1/6
частині цілісного майнового комплексу
перукарні, який займає 951/8840 часток
нежитлової будівлі АДРЕСА_1, а за
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 визнано за
кожним право власності по 1/18 частині
обумовленого нерухомого майна.

Разом з тим, з матеріалів слідує, що
право спільної часткової власності
ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на
вищевказане спірне майно на підставі
рішення апеляційного суду не
зареєстроване.

Так, згідно з інформаційною довідкою
Реєстраційної служби Миколаївського
міського управління юстиції
Миколаївської області від 24
лютого 2014 року, відомості щодо прав
власності, інших речових прав на
вказаний вище об'єкт нерухомого майна у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно відсутні.

За даними Арбузинського районного
комунального підприємства «Бюро
технічної інвентаризації» власниками
цілісного майнового комплексу
перукарні, який займає 951/8840 часток
нежитлової будівлі АДРЕСА_1 є: ОСОБА_3,
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 - по 1/6 частки
кожний.

Оскільки виник спір щодо виділу у
натурі частки двох співвласників, то
без державної реєстрації визначених
ідеальних часток кожного із
співвласників нерухомого майна
неможливо правильно вирішити цей спір
по суті.

Проте, при вирішенні спору, суд першої
інстанції не з'ясував належним чином
вказані обставини. Внаслідок чого,
невірно встановив правовідносини
сторін та не застосував норму
матеріального права, яка підлягала
застосуванню до цих правовідносин.

За такого, встановивши такі обставини,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов передчасного
висновку щодо виникнення права
спільної часткової власності у ОСОБА_4,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на
вищезазначене нерухоме майно та
помилково вирішив питання щодо виділу
у натурі частки із майна та припинення
права на частку у спільному майні, а
тому судове рішення від 10 грудня
2013 року, описку в якому виправлено
ухвалою того ж суду від 26 грудня
2013 року, підлягає скасуванню на
підставі ч.1 ст.309 ЦПК України з
ухваленням нового рішення - про відмову
в задоволенні позову на підставі
вищезазначених обставин.

Керуючись ст.ст.303,309,316 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7
задовольнити.

Рішення Арбузинського районного суду
Миколаївської області від
10 грудня 2013 року, описку в якому
виправлено ухвалою того ж суду від
26 грудня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про припинення
права на частку у спільному майні,
виділ частки із майна, що є у спільній
частковій власності та визнання права
власності - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді: