УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 р. Харцизький міський суд
Донецької області в складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

при секретарі - Омельяненко Є.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харцизьку Донецької
області подання державного виконавця
відділу Державної виконавчої служби
Харцизького міського управління
юстиції Мішиної А.О. про тимчасове
обмеження права виїзду з України
ОСОБА_2 - ,

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець ВДВС Харцизького
міського управління юстиції Мішина А.О.
звернулася до суду з вказаним поданням,
яке мотивує тим, що на примусовому
виконанні у ВДВС знаходиться
виконавчий лист № 2-1053/2010, виданий
05.03.2010р. Харцизьким міським судом, про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ВО
«Харцизьктепломережа» ОКП
«Донецьктеплокомуненерго»
заборгованості в сумі 1981,58грн.
Виконавче провадження відкрито
постановою державного виконавця від
15.07.2010р., але до теперішнього часу
боржник ухиляється від виконання
рішення суду, на виклики державного
виконавця не з'являється, 26.01.2011р.
винесено постанову про арешт майна
боржника, заборгованість на даний час
не сплачена. Враховуючи вказане, вважає
необхідним заборонити виїзд з України
ОСОБА_2

Державний виконавець Мішина А.О. в
судове засідання не прибула, подала
заяву про розгляд справи у її
відсутність.

Суд вважає можливим розглядати справу
у відсутність державного виконавця,
сторін та інших заінтересованих осіб у
відповідності до ст. 377-1 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає подання необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню за
наступних підстав.

Судом встановлено, що державним
виконавцем ВДВС Харцизького міського
управління юстиції постановою від
15.07.2010р відкрито виконавче провадження
№ 20314200 з примусового виконання
виконавчого листа № 2-1053/2010, виданого
05.03.2010р. Харцизьким міським судом, про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ВО
«Харцизьктепломережа» ОКП
«Донецьктеплокомуненерго»
заборгованості в сумі 1981,58грн. і
боржнику надано строк добровільно
виконати вказане рішення в 7-денний
строк.

При цьому, згідно рішення Харцизького
міського суду від 05.03.2010р., на підставі
якого було видано вказаний виконавчий
лист, заборгованість за послуги
теплопостачання в сумі 1981,58грн.
стягнута в солідарному порядку з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

На даний час виконавче провадження не
закінчено, рішення боржником не
виконано.

З матеріалів виконавчого провадження
вбачається, що 02.09.2010р. державним
виконавцем зроблені запити щодо
наявності у боржника нерухомого та
рухомого майна.

Згідно відповіді МРЕВ ДАЇ м.Харцизька
автотранспорт за ОСОБА_2 не
зареєстрований.

Згідно відповіді БТІ м. Харцизька від
10.01.2011р. ОСОБА_2 на праві власності
належить 1/5 частина квартири АДРЕСА_1.

26.01.2011р. державним виконавцем винесена
постанова про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, а саме накладено арешт на
належну ОСОБА_2 1/5

частину квартири АДРЕСА_1.

Також суду надані копії викликів до
державного виконавця, направлені за
місцем мешкання боржника - АДРЕСА_1 на
16.09.2010р., 22.08.2013р, 27.01.2014р.

Згідно зі ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлені
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.18 ч.3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника фізичної особи
або керівника боржника юридичної особи
за межі України до виконання
зобов'язань за рішенням.

Підстави для тимчасових обмежень у
праві виїзду громадян України за
кордон визначені Законом України «Про
порядок виїзду і в'їзду в Україну
громадян України» від 21.01.1994р.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону
України документами, що надають право
виїзду громадянина за кордон є паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.6 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України»
громадянинові України у випадку, якщо
діють договірні чи інші невиконані
зобов'язання, та до виконання
зобов'язань або розв'язання спору може
бути відмовлено у видачі паспорта для
виїзду за кордон.

Згідно ч.2 та ч.4 ст.6 Закону «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України» громадянинові
України, який має паспорт, у випадках,
передбачених п.п.1-9 ч.1 цієї статті, може
бути тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон або у вказаних випадках паспорт
може бути тимчасово затримано чи
вилучено.

Таким чином з аналізу цих правових норм
вбачається, що за наявності підстав для
тимчасових обмежень у праві виїзду
громадян України за кордон, до
громадянина в залежності від наявності
чи відсутності паспорта для виїзду за
кордон застосовується: відмова у
видачі паспорта; відмова у виїзді за
кордон; тимчасове затримання чи
вилучення паспорта для виїзду за
кордон. Особі, яка має паспорт для
виїзду за межі України, та має такий
намір, може бути відмовлено у виїзді за
кордон у випадку ухилення від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням до виконання
зобов'язань.

Оцінивши обставини справи та наявні
докази на підтвердження цих обставин,
суд вважає, що державний виконавець не
надав суду жодного доказу на
підтвердження того, що ним приймались
усі необхідні передбачені законом
заходи щодо примусового виконання
судового рішення, а також які дії з
виконання даного рішення вчинялись чи
не вчинялись боржником, чи відомо
взагалі боржнику про наявність
відкритого виконавчого провадження, чи
отримував боржник виклики до
державного виконавця, чи направлялись
боржнику попередження про
відповідальність за невиконання
рішення, яким чином відреагував він на
ці виклики та попередження, чи
притягувався боржник до
відповідальності за невиконання
судового рішення.

Державний виконавець не обґрунтував
які саме дії чи бездіяльність боржника
свідчить про його ухилення від
виконання рішення і не надав доказів на
підтвердження цього. При зверненні до
суду з зазначеним поданням державний
виконавець не навів жодних з
перелічених обставин, а послався, як на
підставу для застосування до особи
заборони виїзду за межі України тільки
на наявність у особи невиконаних
боргових зобов'язань, що протирічить
нормам діючого законодавства, яке
передбачає таке обмеження права виїзду
за межі України тільки у випадку
ухилення особи від виконання своїх
зобов'язань.

Суд не приймає до уваги доводи
державного виконавця відносно того, що
при здійсненні виконавчого
провадження ним направлялись виклики
боржнику, на які він не відреагував,
накладено арешт на майно, оскільки
вважає, що ці дії не свідчать про
ухилення боржника від виконання
судового рішення. З наданих суду
документів вбачається, що державним
виконавцем не було вичерпано весь
перелік заходів щодо примусового
виконання вказаного рішення,

передбачені Законом України «Про
виконавче провадження» (зокрема,
здійснено тільки три виклики за майже
чотири роки виконання судового
рішення, накладено арешт на майно, але
не вирішувалось питання про звернення
стягнення на нього, не з'ясовано чи має
боржник які-небудь доходи, на які
можливо звернути стягнення, не
приймали заходи щодо розшуку боржника
тощо). Доказів тому, що здійснені заходи
виявилися безрезультатними, суду також
не надано.

Крім того, державний виконавець
звернувся до суду з поданням про
заборону виїзду боржника з України, в
той час, коли норми п.18 ч.3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
передбачають право державного
виконавця звертатися до суду з
поданням про тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі
України. Аналогічне право державного
виконавця передбачено і змістом ст.377-1
ЦПК України. Тобто вимоги державного
виконавця про заборону виїзду з
України викладені не у відповідності з
вимогами діючого законодавства.

При зверненні до суду з вказаним
поданням державний виконавець не
зазначив та не підтвердив належним
чином, чи має боржник ОСОБА_2 паспорт
для виїзду за кордон та які його дії
свідчать про намір виїхати за кордон, а
також не зазначив яким саме чином слід
обмежити його у праві виїзду за межі
України, враховуючи, що обмеження у
праві виїзду за межі України у
відповідності до ст.6 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» може бути
здійснено шляхом відмови у видачі
паспорта для виїзду за кордон, або
тимчасової відмови у виїзді за кордон,
або тимчасового затримання чи
вилучення паспорта для виїзду за
кордон.

Враховуючи те, що у відповідності до ст.
4 ЦПК України, суд при здійсненні
правосуддя захищає права, свободи та
інтереси фізичних та юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України, у
задоволенні вказаного подання слід
відмовити як у заявленому без
достатніх правових підстав.

Керуючись ст.4,209,210,377-1 ЦПК України,
ст.11,32 Закону України «Про виконавче
провадження», ст.2,6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України», суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Харцизького
міського управління юстиції Донецької
області Мішиної А.О. про заборону
виїзду з України ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в
Апеляційний суд Донецької області
через Харцизький міський суд протягом
п'яти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: