Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних
справ
Суддя 1-ї інстанції Курбатова О.М.
Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№337/5250/13
25 лютого 2014 року
Справа № 22ц-778/741/14
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних
справ апеляційного суду Запорізької
області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді:
Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Свинаренко О.О.

при участі: прокурора -
адвоката -

________________________________________________________________________
____________________

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Хортицького районного суду м.Запоріжжя
від 26.12.2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми
позики, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
боргу. Свої вимоги мотивував тим, що
03.01.2013 року ОСОБА_1 взяв у нього позику -
гроші в сумі 1904 грн. 30 коп. з погодженим
графіком щомісячного погашення до
01.05.2013 року. Відповідний договір був
укладений в письмовій формі. Оскільки
гроші боржник не повернув, просив
стягнути з відповідача позику у
розмірі зазначену в договорі.

Рішенням Хортицького районного суду
м.Запоріжжя від 26.12.2013 року заявлені
вимоги задоволені повністю.

В апеляційній скарзі відповідач просив
скасувати судове рішення, оскільки на
його думку, суд неправильно застосував
норми матеріального права та
неправильно визначив обставини справи
щодо передачі грошей за спірним
договором.

Заслухавши пояснення відповідача, його
представника, вивчивши матеріали
справи, колегія суддів судової палаті з
цивільних справ апеляційного суду
дійшла до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної
інстанції відхиляє скаргу, якщо
встановлює, що суд першої інстанції
постановив рішення з додержанням вимог
матеріального и процесуального права

Із матеріалів справи видно, що позивач
надав суду письмовий договір позики
від 03.01.2013 року, з якого слідує, що
ОСОБА_1 отримав у борг у ОСОБА_2 1904 грн. 30
коп. на строк до 01 травня 2013 року (а.с.3,15).

За ч.I ст.1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до вимог ст.1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої
статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

Заперечення відповідача базуються на
тому, що позивач не надав належний
документ на підтвердження передачі
грошей (п.2.3 Договору).

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Із тексту договору слідує, що кошти
надані позивачем водночас з
підписанням договору і угода набуває
сили з моменту її укладення (п.2.2,5.1
Договору).

Договір позики належить до групи
реальних договорів і, відповідно,
вважається укладеним з моменту
передачі грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками. Права та
обов'язки сторін не можуть виникнути до
передачі грошей.

Із змісту ч.2 ст.640 ЦК України слідує, що
якщо відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Відповідач твердив на тому, що гроші
він не отримав, а отже фактично заявив
про безгрошовість угоди.

Для захисту інтересів позичальника від
недобросовісного позикодавця ст.1051 ЦК
передбачена можливість оспорювання
договору позики в зв'язку з його
безгрошевістю.

Оспорювання договору позики
здійснюється у судовому порядку. При
цьому позичальником можуть бути
використані будь-які докази (письмові,
аудіо-, відеозапис), крім свідчень
свідків.

Всупереч згаданій нормі, єдиним
доказом безгрошовості договору є лише
особисті пояснення відповідача. Вимоги
про визнання договору позики недійсним
він не ставив.

З огляду на викладене, аргументи скарги
щодо неотримання грошей за договором
позики є неприйнятними.

За правилами ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового
обороту, або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Суд першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини справи й підстав
для скасування рішення суду не має.

Керуючись ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду
м.Запоріжжя від 26.12.2013 року у цій справі
залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий: Судді: