22-ц/795/368/2014 Головуючий у I інстанції:
Косач І.А.Категорія: цивільна
Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

27 березня 2014 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області
у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Зінченко С.П., Кузюри Л.В.,

при секретарі - Шкарупі Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду у м.
Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу Новозаводського районного суду
міста Чернігова від 25 грудня 2013 року у
справі за заявою ОСОБА_1 про визнання
виконавчого листа таким, що не підлягає
виконанню по справі за заявою
Публічного акціонерного товариства
„Альфа-Банк" про видачу виконавчого
документа на підставі рішення Постійно
діючого третейського суду при
Всеукраїнській громадській
організації „Всеукраїнський
фінансовий союз" у складі судді
Воронова М.В. (одноособово) по цивільній
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства „Альфа-Банк"
до ТОВ „Полікап", ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а н о в и
в:

Ухвалою Новозаводського районного
суду міста Чернігова від 25 грудня 2013
року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про
визнання виконавчого листа таким, що не
підлягає виконанню по справі за заявою
Публічного акціонерного товариства
„Альфа-Банк" про видачу виконавчого
документа на підставі рішення Постійно
діючого третейського суду при
Всеукраїнській громадській
організації „Всеукраїнський
фінансовий союз" у складі судді
Воронова М.В. (одноособово) по цивільній
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства „Альфа-Банк"
до ТОВ „Полікап", ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
зазначену ухвалу скасувати та
постановити нову ухвалу, якою
задовольнити його заявлені вимоги,
посилаючись на те, що оскаржувана
ухвала є незаконною, необґрунтованою,
постановленою з порушенням
процесуального та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Незаконність судового рішення апелянт
обґрунтовує порушенням судом першої
інстанції положень ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, оскільки останній не звернув
уваги на ухвалу Господарського суду
Львівської області від 25.02.2013 року,
згідно якої кредиторські вимоги ПАТ
„Альфа-Банк" не задоволені за
недоведеністю майна та вважаються
погашеними.

ОСОБА_1 зазначає, що оскільки ТОВ
„Полікап" ліквідовано, основне
зобов'язання є припиненим в силу ст. 609
ЦК України, а тому вказане є підставою
для припинення похідного зобов'язання,
тобто поруки. Вказана обставина є
підставою для визнання виконавчого
листа таким, що не підлягає виконанню в
частині стягнення боргу з поручителів
відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, апеляційний
суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга не може бути
задоволена, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням
Постійно діючого Третейського суду при
Всеукраїнській Громадській
організації „Всеукраїнський
фінансовий союз" від 29.03.2011року по
справі № 715-11/187/11 позов ПАТ „Альфа-Банк
до ТОВ „Полікап", ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
задоволено в повному обсязі. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Полікап", ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь
Публічного акціонерного товариства
„Альфа-Банк" заборгованість за
Кредитним договором № SME0017744 від 18.09.2008
року в сумі: за кредитом - 969444,45 грн., по
відсотках - 85522,10 грн., пені - 10154,01 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
користь ПАТ „Альфа-Банк" пеню за
Договором поруки № SME0017744 -№1, №2, №3 від
19.09.2008 року з кожного у розмірі по 31876,92
грн. (а.с.9-11).

Ухвалою Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 07.09.2011 року (а.с.25-26)
заяву Публічного акціонерного
товариства „Альфа-Банк" про видачу
виконавчого документа задоволено.
Видано ПАТ „Альфа-Банк" виконавчий
лист на підставі рішення Постійно
діючого Третейського суду при
Всеукраїнській Громадській
організації „Всеукраїнський
фінансовий союз" винесеного у складі
судді Воронцова М.В. (одноособово) від
29.03.2011р. по цивільній справі № 715-11/187/11
третейського суду. Стягнуто з ТОВ
„Полікап", ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
користь ПАТ „Альфа-Банк" судові
витрати з кожного у розмірі по 09 грн. 62
коп.

Постановою Господарського суду
Львівської області від 08.02.2012 року
Товариство з обмеженою
відповідальністю „Полікап" визнано
банкрутом та відкрито ліквідаційну
процедуру. Ліквідатором у справі
призначено арбітражного керуючого
Козія В.Ю.

Оголошення про визнання боржника
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури опубліковане в газеті
„Голос України" від 21.03.2012 року за № 51
(5301).

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 25.02.2013 року
Товариство з обмеженою
відповідальністю „Полікап"
ліквідовано. Провадження у справі про
банкрутство Товариства з обмеженою
відповідальністю „Полікап" припинено.
Вимоги кредиторів ПАТ „Альфа-Банк" з
вимогами в сумі 868763,37 грн., ТОВ „Спільне
українсько-канадське підприємство
„Росан-ПАК" з вимогами в сумі 34524,49 грн.,
ДПІ у Яворівському районі Львівської
області в сумі 2040,00 грн., не задоволені
за недостатністю майна, вважаються
погашеними.

Розмір непогашених кредиторських
вимог ТОВ „Полікап", у зв'язку з
недостатністю майна банкрута,
становить 905327,86 грн., в тому числі ПАТ
„Альфа-Банк" в сумі 868763,37 грн., ТОВ
„Спільне українсько-канадське
підприємство „Росан-ПАК" з вимогами в
сумі 34524,49 грн., ДПІ у Яворівському
районі Львівської області в сумі 2040,00
грн.

Посилаючись на ч. 6 ст. 31 Закону України
„Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
та ст. 609 ЦК України, заявник вважає, що у
зв'язку з припиненням основного
кредитного зобов'язання, припинилося і
зобов'язання вчинене задля
забезпечення основного, тобто
зобов'язання, що випливає з договору
поруки, а тому виконавчий лист потрібно
визнати таким, що не підлягає виконанню
в частині стягнення боргу з
поручителів, що передбачено ч. 4 ст. 369
ЦПК України.

Відмовляючи з задоволенні заяви
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що припинення зобов'язання за
договором поруки не є процесуальним
питанням, пов'язаним з виконанням
судових рішень та не може бути
розглянуто за правилами розділу VI ЦПК
України, а оскільки виданий виконавчий
лист відповідав вимогам до виконавчого
документа, встановленим ЗУ „Про
виконавче провадження", на момент
видачі виконавчого листа рішення суду,
відповідно до якого він видавався
набрало законної сили, обов'язок
боржника за виконавчим листом досі
існує, місцевий суд дійшов висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення заяви ОСОБА_1

Апеляційний суд погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки такі висновки суду
ґрунтуються на повному і всебічному
з'ясуванні обставин справи, судом вірно
застосовані норми чинного
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 369 ЦПК України
суд, який видав виконавчий лист, може,
за заявою стягувача або боржника
виправити помилку, допущену при його
оформленні або видачі, чи визнати
виконавчий лист таким, що не підлягає
виконанню, та стягнути на користь
боржника безпідставно одержане
стягувачем за виконавчим листом. Суд
ухвалою вносить виправлення до
виконавчого листа, а у разі якщо його
було видано помилково або якщо
обов'язок боржника відсутній повністю
чи частково у зв'язку з його
припиненням добровільним виконанням
боржником чи іншою особою або з інших
причин, суд визнає виконавчий лист
таким, що не підлягає виконанню
повністю або частково.

Отже, закон передбачає можливість
визнання виконавчого листа таким, що не
підлягає виконанню, якщо він виданий
компетентним судом і є належним
виконавчим документом, однак наявними
є обставини, які виключать
необхідність проведення виконавчих
дій за цим виконавчим документом (
ухвала Верховного Суду України №6-17838
св.07).

Такими обставинами заявник вважає
припинення поруки ОСОБА_1 відповідно до
частини 1 статті 559 ЦК України у зв'язку
з припиненням кредитного зобов'язання
ліквідацією боржника - ТОВ „Полікап"
відповідно до статті 609 ЦК
України(а.с.63-64).

Згідно з частиною 1 статті 609 ЦК України
зобов'язання припиняється ліквідацією
юридичної особи (боржника або
кредитора), крім випадків, коли законом
або іншими нормативно-правовими актами
виконання зобов'язання ліквідованої
юридичної особи покладається на іншу
юридичну особу, зокрема, за
зобов'язаннями про відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно зі статтею 559 ЦК України порука
припиняється, поряд з іншим, з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання.

Під припиненням зобов'язання слід
розуміти припинення існування прав та
обов'язків його учасників. При
припиненні зобов'язання в подальшому
перестає існувати, і його учасників
більше не пов'язують ті права та
обов'язки, які раніше з нього випливали.

Припинення зобов'язань закон (статті
598-609 ЦК України) пов'язує з певними
юридичними фактами, а тому зобов'язання
припиняються на майбутній час, а тому і
отримане сторонами до моменту
припинення зобов'язання поверненню не
підлягає.

Оскільки відповідно до частини 1 статті
559 та статті 609 ЦК України припинення
поруки пов'язано з ліквідацією
юридичної особи, то і порука
припиняється з часу ліквідації
юридичної особи, тобто з часу внесення
до єдиного державного реєстру запису
про її припинення.

З матеріалів справи вбачається, що
зобов'язання поручителя ОСОБА_1 щодо
сплати заборгованості за договором
кредиту та поруки виникли за період
вересня 2008 - січня 2011 років.

Ухвала Господарського суду Львівської
області про ліквідацію ТОВ „Полікап"
постановлена 25.02.2013 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
припинення основного кредитного
зобов'язання у лютому 2013 року, припиняє
поруку лише з цього часу та не припиняє
тих зобов'язань, які виникли раніше, в
тому числі і на підставі рішення
Постійно діючого Третейського суду при
Всеукраїнській Громадській
організації „Всеукраїнський
фінансовий союз" від 29.03.2011року по
справі № 715-11/187/11.

Отже, колегія суддів не вбачає
обставин, які унеможливлюють
проведення виконавчих дій за
виконавчим листом виданим 20 грудня 2011
року, а тому і підстав для застосування
правил частини 4 статті 369 ЦПК України
немає.

Докази, які б підтверджували наявність
підстав передбачених ст. 369 ЦПК України
для визнання виконавчого листа таким,
що не підлягає виконанню, в матеріалах
справи відсутні та суду апеляційної
інстанції не надані.

Оскільки основний висновок суду першої
інстанції про відсутність
передбачених законом підстав для
визнання виконавчого документу таким,
що не підлягає виконанню, відповідає
вимогам цивільного та процесуального
законодавства, колегія суддів вважає,
що місцевий суд обґрунтовано відмовив
ОСОБА_1 в задоволенні поданої заяви.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
суд вважає, що доводи апеляційної
скарги правильності висновків суду не
спростовують, а тому підстави для
скасування ухвали суду першої
інстанції, постановленої з додержанням
вимог закону, відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и
в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Новозаводського районного суду
міста Чернігова від 25 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:
Судді: