АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.< Головуючий
суддя / По-батькові >.

суддів: Бреславського О.Г.,
Половінкіної Н.Ю.

секретар Кусяк М.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів
за порушення грошового зобов'язання, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, який за
довіреністю представляє інтереси
ОСОБА_2, на рішення Сторожинецького
районного суду Чернівецької області
від 07 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення коштів за порушення
грошового зобов'язання.

Посилався на те, що рішенням
Сторожинецького районного суду
Чернівецької області від 2000 року з
ОСОБА_2 стягнуто борг на користь
позивача 81000,00 гривень. Постановою
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Сторожинецького районного управління
юстиції від 21.06.2000 року відкрито
виконавче провадження про стягнення
зазначеної суми боргу з відповідача на
користь позивача. Починаючи з 2000 року
станом на 28.08.2013 року з ОСОБА_2 стягнуто
на користь позивача 12023,61 гривні. На
даний час залишок боргу складає 68978,39
гривні.

З червня 2000 року по липень 2013 року
індекс інфляції по Україні за даними
Держстату України складав 317,02 %.
Позивач вважає, що відповідно до ст. 625
ЦК України боржник зобов'язана
сплатити на його користь встановлений
індекс інфляції за весь час
прострочення в сумі 218 668,95 гривні та три
проценти річних за тринадцять років, що
складає 39 % в сумі 26 900,79 гривень.
Загальна сума боргу становить 245 569,74
гривень.

З урахуванням строку позовної давності
просив стягнути за три останні роки,
починаючи з 11.11.2010 року по 11.11.2013 рік 56
669,94 гривень інфляційні та трьох
процентів річних за порушення
грошового зобов'язання та

стягнути судові витрати.

____________________________________________________________________

22ц-525/2014 р.
Головуючий у 1нстанції Пташник
А.М.

Категорія 19
доповідач Савчук М.В.

Рішенням Сторожинецького
районного суду Чернівецької області
від 07 лютого 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6
172,67 гривень інфляційних відшкодувань
та трьох процентів річних у сумі 5 493,55
гривень, а всього 11 666, 22 гривень за
порушення грошового зобов'язання за
період з листопада 2010 року по липень 2013
року. Вирішено питання щодо судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який за
довіреністю представляє інтереси
ОСОБА_2, просить скасувати рішення суду
першої та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, незаконність та
необґрунтованість оскаржуваного
рішення.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
відносини, які склалися між сторонами,
дають підстави для стягнення з
боржника на користь кредитора
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом на підставі ст. 625
ЦК України з врахуванням строку
позовної давності.

Такі висновки суду ґрунтуються на
нормах матеріального права та на
підставі поданих сторонами доказів.

Судом установлено, що рішенням
Сторожинецького районного суду
Чернівецької області від 2000 року з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 81 000
грн. боргу за договором позики.
Постановою від 21.06.2000 року державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Сторожинецького
районного управління юстиції відкрито
виконавче провадження про стягнення
зазначеної суми боргу з відповідача на
користь позивача. Починаючи з 2000 року
станом на 28.08.2013 року з ОСОБА_2 стягнуто
на користь ОСОБА_1 12023, 61 грн. Залишок
боргу на даний час складає 68 978, 39 грн.

Відповідно до розрахунків, суд
врахував, що задоволенню підлягає
стягнення інфляційних та трьох
процентів річних за період з
листопада 2010 року по липень 2013 року, у
зв'язку з чим стягнуто 6 172,67 гривень
інфляційних відшкодувань та трьох
процентів річних у сумі 5 493,55 гривень, а
всього 11 666,22 гривень за порушення
грошового зобов'язання за вказаний
період.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно ст. 600 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що
грошове зобов'язання, яке існує між
сторонами, не виконано і відповідач
прострочив виконання зобов'язання, а,
отже, позивач має право на
відшкодування встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми.

Безпідставними є доводи апелянта про
те, що суд першої інстанції неповно
з'ясував обставини справи через
відсутність розписки та договору
позики, які можуть свідчити про інший
розмір процентів, встановлений
договором, оскільки рішення суду про
стягнення боргу за договором позики
набрало законної сили, у зв'язку з чим
підстави для дослідження розписки та
договору позики відсутні.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Відповідачем не було надано доказів
того, що розмір процентів за вказаним
договором є іншим, ніж 3 проценти
річних.

Посилання апелянта на неправильність
розрахунків, які поставлені в основу
рішення, також є необґрунтованими,
оскільки відповідачем не надано іншого
розрахунку на підтвердження доводів, а
докази подаються сторонами, а не судом.

Доводи, викладені в апеляційній
скарзі, були предметом судової
перевірки і не дістали об'єктивного
підтвердження.

Суд дав належну оцінку всім
наявним у справі доказам, та навів у
рішенні мотиви спростування кожного з
доводів, які наводилися.

Враховуючи зазначені обставини,
колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги є безпідставними,
висновків суду першої інстанції не
спростовують, рішення є законним та
обґрунтованим, підстав для його зміни
чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України ,
колегія суддів ,-

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який за
довіреністю представляє інтереси
ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Сторожинецького районного
суду Чернівецької області від 07 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді :