Провадження НОМЕР_2/761/470/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 лютого 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Гриньковської Н.Ю.,

при секретарі
Булах Л.В.,

за участю представників сторін:

від позивачів: ОСОБА_1,
ОСОБА_2

від відповідача: ОСОБА_3,
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про виділ
частки з спільної часткової власності,
-

в с т а н о в и в:

У серпні 2013 р. позивачі звернулися до
Шевченківського районного суду м.Києва
з позовом, в якому, з урахуванням
уточнення (зменшення) позовних вимог
від 20.11.2013 р. поставлено питання про
виділ ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в натурі
у спільну часткову власність частину
житлового будинку, який знаходиться в
АДРЕСА_1, а саме: квартиру НОМЕР_1
загальною площею 51,8 кв.м., в яку входять:
веранда 1-1 площею 9,1 кв.м., кухня 1-2
площею 5,3 кв.м., жила кімната 1-3 площею 7,4
кв.м., жила кімната 1-4 площею 7,2 кв.м.,
жила кімната 1-5 площею 16,5 кв.м., коридор
1-6 площею 6,3 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що позивачі на підставі
свідоцтв про право на спадщину за
законом є спільними власниками 3/5
частин житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а
решта частини будинку (2/5) належить
відповідачу ОСОБА_3 Посилаючись на те,
що між позивачами та відповідачем
сталися неприязні стосунки, а будинок
фактично поділено на дві частини, що
становлять дві окремі кваритири з
двома окремими входами, позивачі на
підставі ст.364 ЦК України просили
виділити в натурі належні їм частки
майна у спільній частковій власності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1,
яка представляла також інтереси інших
позивачів, та представник позивача
позов підтримали з підстав, викладених
в ньому.

Відповідач та представник відповідача
в судовому засіданні 14.02.2014 р. не
заперечуючи проти порядку
користування будинком, який склався
між сторонами, заперечували проти
задоволення позову щодо виділення
частин будинку в натурі, оскільки
стверджували, що запропонований
стороною позивача виділ є лише
встановленням порядку користування,
який не оспорюється.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, оцінивши зібрані по
справі докази, судом встановлено
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Судом установлено, і це не
заперечується сторонами, що
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1
складається з двох квартир, які мають
окремі вхідні двері, що
підтверджується планом будинку згідно
технічного паспорту на жилий будинок
(а.с.8-9).

Правом власності на 3/5 частини
вищезазначеного будинку володіють три
позивачі, кожній з яких після смерті
ОСОБА_8, згідно свідоцтв про право на
спадщину за законом, належить по 1/3
часини (а.с.6,7,78). Зазначена частина
будинку є квартирою НОМЕР_1 загальною
площею 51,8 кв.м.

Решта частина будинку, яка складає 2/5
частин від загальної площі будинку, на
праві власності належить відповідачу
та є квартирою НОМЕР_2.

З огляду на положення ст.61 ЦПК України
вищевказані обставини не підлягають
доказуванню, оскільки визнані
сторонами.

З матеріалів справи убачається, що в
будинку наявна можливість виділу
кожній зі сторін відокремленої частини
будинку з самостійним виходом, і такий
порядок користування фактично вже
склався, що не погіршує житлових прав
користувачів.

Так, згідно висновку експерта за
результатами проведення експертного
будівельно-технічного дослідження №139
від 05.11.2013 р., технічна можливість
виділу (поділу) в натурі житлових
приміщень квартири НОМЕР_1 загальною
площею 51,8 кв.м. від житлових приміщень
квартири НОМЕР_2 загальною площею 45,7
кв.м. в житловому будинку загальною
площею 97,5 кв.м., що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, - існує (а.с.45-54). При
цьому, експертом установлено, що
квартири НОМЕР_1 та НОМЕР_2 мають окремі
каналізації, опалення, водо- електро- та
газопостачання, кожна група приміщень
квартири НОМЕР_1 та квартири НОМЕР_2
мають окремі ізольовані один від
одного виходи (входи), підходи та
під'їзди до будинку, квартири розділені
капітальною цегляною стіною.

Зміст права власності, яке полягає у
праві володіння, користування та
розпорядження своїм майном визначено у
ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює
конституційний принцип непорушності
права власності, передбачений ст. 41
Конституції України. Він означає, що
право власності є недоторканим,
власник може бути позбавлений або
обмежений у його здійсненні лише
відповідно і в порядку, встановлених
законом.

Поняття спільної часткової власності
викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності. Отже, право спільної
часткової власності - це право двох або
більше осіб за своїм розсудом володіти,
користуватися і розпоряджатися
належним їм у певних частках майном,
яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової
власності володіє не часткою майна в
натурі, а часткою в праві власності на
спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються
відповідними відсотками від цілого чи
у дробному виразі.

Відповідно до ст.364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим, співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою. Право на частку у праві
спільної часткової власності у
співвласника, який отримав таку
компенсацію, припиняється з дня її
отримання.

Згідно частини 3 зазначеної статті, у
разі виділу співвласником у натурі
частки із спільного майна для
співвласника, який здійснив такий
виділ, право спільної часткової
власності на це майно припиняється.
Така особа набуває право власності на
виділене майно, і у випадку,
встановленому законом, таке право
підлягає державній реєстрації.

За таких обставин, з урахуванням
встановлених судом фактичних обставин
справи, того, що займана позивачами
частина приміщення відповідає їх
частці у власності, вимог закону, який
регулює спірні правовідносини, суд
вважає позовні вимоги доведеними
повністю, тому - підлягаючими
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
319, 321, 364 ЦК України, ст. ст. 10, 15, 60, 61, 169, 208,
209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Виділити ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в
натурі у спільну часткову власниність
3/5 частини житлового будинку площею 51,8
м2 за адресою: АДРЕСА_1, яка складається
з наступних приміщень: веранда 1-1
площею 9,1 м2 , кухня 1-2 площею 5,3 м2, жила
кімната 1-3 площею 7,4 м2., жила кімната 1-4
площею 7,2 м2, жила кімната 1-5 площею 16,5 м2,
коридор 1-6 площею 6,3 м2.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя