Справа № 379/2211/13-ц Головуючий у І
інстанції Василенка О.М.Провадження №
22-ц/780/2078/14 Доповідач у 2 інстанції
ЯворськийКатегорія 18
РІШЕННЯ

Іменем України

18 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської
Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Ромашині І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Таращанського районного суду
Київської області від 31 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до приватного
орендного сільськогосподарського
підприємства «Нива», третя особа -
відділ Державного земельного
агентства у Таращанському районі
Київської області про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом, в якому у
відповідності до норм ст. 15 Закону
України « Про оренду землі» та ст.792
Цивільного кодексу України просила
визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки за 2008 рік, укладений
між нею та ПОСП «Нива».

В обґрунтування своїх вимог посилалася
на те, що їй на праві приватної
власності належить земельна ділянка
площею 3,1127 га з цільовим призначенням
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташована на території
Великововнянської сільської ради
Таращанського району Київської
області, що підтверджується державним
актом на право власності на земельну
ділянку серії ЯМ №591429.

Між сторонами укладено договір оренди
вказаної земельної ділянки без номера
та без дати, лише зазначено рік - 2008.
Позивачка зверталася до відповідача з
проханням внесення змін до договору
оренди та приведення його у
відповідність до вимог Закону, проте
відповідач залишив її звернення без
реагування, не бажає вирішувати спір у
добровільному порядку, тому позивачка
просила у судовому порядку вирішити
вказаний спір, визнавши вказаний
договір недійсним з підстав
відсутності всіх істотних умов
договору, що визначено ст. 15 Закону
України «Про оренду землі»

Рішенням Таращанського районного суду
Київської області від 31 січня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
представник позивачки подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати вказане рішення районного
суду як незаконне і необґрунтоване та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі,
посилаючись на те, що суд першої
інстанції неправомірно дійшов
висновку про те, що договір відповідає
вимогам ст.15 ЗУ «Про оренду землі», а
саме те, що всі істотні умови договором
передбачені, а змінена лише їх
послідовність, що призвело до
неправильного вирішення справи по
суті.

Відповідачу справі ПОСП «Нива» подало
заперечення на апеляційну скаргу в
яких вважало рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим , а
доводи апелянтів без підставними.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді доповідача, пояснення
представників позивача та
відповідача, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволенню з таких підстав.

Так вирішуючи вказаний спір та
відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції посилався на те, що
12.10.2012 року сторони уклали договір
оренди земельної ділянки належної
позивачці на підставі Державного акту
на право приватної власності на землю
серії ІІІ-КВ № 074969 від 08 листопада 2001
року, площею 3,110 га, що розташована на
території Великововнянської сільської
ради Таращанського району Київської
області з цільовим призначенням для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
строком на 15 років. Даний договір
оренди земельної ділянки цього ж дня
був зареєстрований в Управлінні
Держкомзему у Таращанському районі
Київської області, запис у Державному
реєстрі земель за №32244000/4002002.
Погоджуючись із вимогами позивачки про
відсутність в спірному договорі всіх
істотних умов договору оренди землі
визначених ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» суд першої інстанції
разом з тим прийшов до висновку про
недоведеність позивачкою порушення
цим її прав, свобод чи інтересів, та у
зв'язку з цим відмовив у позові.

Однак повністю погодитися із вказаним
висновком суду першої інстанції
колегія суддів не може виходячи з
наступного.

Так з матеріалів справи вбачається, що
саме 12 жовтня 2008 року між сторонами
ОСОБА_1 як власником земельної ділянки
площею 3.110 га., яка розташована на
території Великововнянської сільської
ради, Таращанського району, Київської
області та має цільове призначення для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
Державний акт на право власності на
землю серії ІІІ-КВ №074969, виданого 08
листопада 2001 року як орендодавцем з
однієї сторони та ПОСП «Нива» в особі
директора Орла В.В. як орендаря був
укладений договір оренди вище вказаної
земельної ділянки строком на 15 років .
Вказаний договір у відповідності до
вимог чинного законодавства укладений
в письмовій формі та зареєстрований 12
жовтня 2012 року в Таращанському відділі
Київської філії державного
підприємства УДЗК №24.

Відповідно до частини другої статті 792
Цивільного кодексу України відносини
щодо найму (оренди) земельної ділянки
регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються
відносини, пов'язані з орендою землі, є
Закон України "Про оренду землі".

Статтею 13 ЗУ «Про оренду землі»
визначено, що договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння, користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про оренду
землі» істотними умовами договору
оренди землі є: об'єкт оренди (місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення та
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди, умови
та строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки; існуючі обтяження
(обмеження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового
знищення або пошкодження об'єкта
оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі землі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Невід'ємною частиною договору оренди
землі на підставі ч. 4 ст. 15 ЗУ «Про
оренду землі» є план-схема земельної
ділянки, яка передається в оренду;
кадастровий план земельної ділянки з
відображенням обмежень (обтяжень) у її
використанні та встановлення
земельних сервітутів; акт
визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), акт
приймання-передачі об'єкта оренди;
проект відведення земельної ділянки у
випадках передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про оренду
землі» передача об'єкта оренди
орендарю здійснюється орендодавцем у
строки та на умовах, що визначені у
договорі оренди землі, за актом
приймання-передачі.

Згідно ст. 18 ЗУ «Про оренду землі»
передбачено, що договір оренди землі
набирає чинності після його державної
реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи та
тексту оспорюваного договору,
укладаючи договір та визначаючи
істотні умови, сторони не визначили у
вказаному договорі : порядок
індексації орендної плати, не
конкретизовані строки, порядок
внесення орендної плати, порядок
перегляду орендної плати та
відповідальність за її не сплату; не
вказані умови використання та
збереження земельної ділянки, як
об'єкту оренди; не визначено сторону
договору, яка несе ризик випадкового
пошкодження або знищення об'єкта
оренди чи його частини; в договорі не
визначена відповідальність сторін; не
зазначені умови передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди, що відповідно до вимог ст. 15 ЗУ
«Про оренду землі» є істотними умовами.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про
оренду землі» відсутність у договорі
оренди землі однієї з істотних умов,
передбачених цією статтею, а також
порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього
Закону є підставою для відмови в
державній реєстрації договору оренди,
а також для визнання договору
недійсним відповідно до закону.

Частиною першою статті 638 ЦК України
передбачено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди
щодо всіх істотних умов договору
оренди землі, складають і підписують
договір, надаючи згоді встановленої
форми.

Разом із тим цивільні права та
обов'язки, на досягнення яких було
спрямоване волевиявлення сторін при
укладенні спірних договорів,
набуваються після відповідної
державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи
сторони у вказаній справі дійшли згоди
щодо істотних умов договорів оренди
земельної ділянки, у жовтні 2008 року
скріпивши договір своїми підписами, що
і є моментом укладення договорів.
Вказаний договір сторонами з цього
часу фактично і виконувався

Відповідно до вимог ст. 256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до вимог с ч.4 ст.267 ЦК
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що
договір між сторонами укладений в 2008
році, з позовом ОСОБА_1 звернулася за
захистом порушеного права до суду лише
у грудні 2013 році, відповідачем у справі
ПОСП «Нива» подано заяву про
застосування строків позовної
давності . ( а.с. 46-50).

Колегія суддів, беручи до уваги вище
вказані обставини, приходить до
висновку про необхідність скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення суду про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до
ПОСП «Нива» за пропуском строку
позовної давності звернення за
захистом порушеного права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК
України, ст. 267 ч.4 ЦК України колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Таращанського районного суду
Київської області від 31 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
приватного орендного
сільськогосподарського підприємства
"Нива", третя особа - відділ Державного
земельного агентства у Таращанському
районі Київської області про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним, відмовити за пропуском
строк позовної давності звернення за
захистом порушеного права.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий суддя:
М.А.Яворський

Судді :
Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв