Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №274/4151/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Потапова Тетяна Миколаївна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Худякова
А.М.,

суддів: Кочетова
Л.Г.,

Снітка С.О.,

при секретарі судового
засідання Камінній М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Житомирі
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 16 січня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до приватного підприємства
«Кароля» про поновлення на роботі,

в с т а н о
в и л а:

Вказаним рішенням
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 16 січня 2014
року в задоволені позову відмовлено
за безпідставністю.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на несправедливість,
незаконність судового рішення
просить його скасувати і ухвалити
нове про задоволення позову в
повному обсязі. Апелянт посилається
на порушення судом норм
матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та вивчивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив
з того, що вимоги позивача є
безпідставними та задоволенню не
підлягають.

З таким висновком погоджується
колегія суддів, оскільки він є
правильним та відповідає вимогам
чинного трудового законодавства і
ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до п.1 ст.41 КЗпП
України трудовий договір може бути
розірвано з керівником підприємства,
установи, організації за одноразове
грубе порушення трудових обов'язків.

Відповідно до роз'яснень
Пленуму Верховного Суду України, що
містяться в п.27 Постанови від 6
листопада 1992 року №9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів», у
справах про поновлення на роботі
вирішуючи питання про те, чи є
порушення трудових обов'язків грубим,
суд має виходити з характеру
проступку та обставин, за яких його
вчинено, яку ним завдано (могло бути
завдано) шкоду.

Як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_2 з 29 квітня 2008 року
працювала на посаді директора
приватного підприємства «Кароля».

Відповідно до ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

ОСОБА_2 не заперечує, що 09 липня
2013 року були проведені загальні збори
власників приватного підприємства
«Кароля» і ці збори на її думку були
повноважними.

Згідно п.п.8.2, 8.7 Статуту ПП
«Кароля» вищим органом управління
підприємством є загальні збори
власників, які вважаються
повноважними, якщо на них присутні
власники (представники власників), що
володіють у сукупності більш як 60%
голосів (а.с.8-19).

Пунктом 6 протоколу №1 вказаних
загальних зборів власників ПП
«Кароля» від що 09 липня 2013 року
вирішено звільнити ОСОБА_2 з посади
директора ПП «Кароля» на підставі п.1
ст.41 КЗпП України (а.с.4-7).

Крім того, згідно рішення
Житомирського окружного
адміністративного суду від 24.10.2013
року, яке набрало законної сили,
встановлено, що вказані загальні
збори прийняли рішення про
виключення ОСОБА_2 у зв'язку з
перешкоджанням цілям та меті
статутної діяльності підприємства,
та ОСОБА_3 у зв'язку з його смертю, зі
складу власників підприємства, після
чого звільнили ОСОБА_2 з посади
директора ПП «Кароля», призначили на
цю посаду ОСОБА_4, якого уповноважили
внести зміни до державного реєстру,
що узгоджуються з пунктами 8.5, 8.9.4, 8.9.5,
8.10 Статуту підприємства.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків
встановлених законом.

Колегія суддів вважає, що
відповідач у даній справі довів ту
обставину, що звільнення позивачки
відбулося без порушення
законодавства про працю. Належних та
допустимих доказів на спростування
доводів відповідача позивачка не
надала.

Таким чином, встановивши в
сукупності з наявними матеріалами,
що ОСОБА_2 вчинила грубе порушення
трудових обов'язків, яке виразилось в
тому, що позивачка діючи всупереч
Статуту підприємства та вимог інших
власників ПП «Кароля» звіти про
діяльність підприємства за період
своєї діяльності не надавала, інших
власників підприємства до управління
підприємством не допускала,
інформації про діяльність
підприємства не надавала,
привласнила сільськогосподарську
техніку підприємства, зменшила площі
орендованих земель, суд першої
інстанції дійшов правильного
висновку про відсутність підстав для
поновлення її на роботі та
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову, навівши мотиви з посиланням
на відповідні докази.

Доводи, наведені в апеляційній
скарзі висновків суду не
спростовують і на правильність
судового рішення не впливають.
Посилання в скарзі на п.8.10 Статуту
підприємства є необґрунтованими,
оскільки стосуються інших питань
діяльності підприємства.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції ретельно перевірив доводи
сторін, подані ними докази,
дослідивши їх з дотриманням норм
матеріального та процесуального
права і дав їм правильну правову
оцінку. Висновки суду відповідають
обставинам справи.

Ухвалене судом рішення є
законним та обґрунтованим, підстави
для його скасування колегія суддів
не знаходить.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 16 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього ж дня на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді