№ 2/269/522/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 березня 2014 року Совєтський районний
суд м. Макіївки Донецької області у
складі:

головуючого судді
Мельника Ю.А.

при секретарі
Кондратьєвій І.О.

за участі представника позивача
Потапова В.Е.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Макіївка цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду
в вересні 2013 року з позовом до
відповідача про стягнення суми боргу у
розмірі 23785.56 грн. за договором
кредитування б/н від 24.07.2007 року та
судових витрат.

В обґрунтування вимог зазначив, що
відповідачем ОСОБА_2 24.07.2007 року було
укладено з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
кредитний договір б/н, згідно умов
якого відповідач отримав кредит в
розмірі 7000.00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36.00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Відповідно до умов укладеного
договору, договір складається з заяви
позичальника, умов надання банківських
послуг, та правил користування
платіжною карткою. Відповідач
підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком договір, що
підтверджується підписом у заяві. При
укладенні договору сторони керувались
ч.1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до п.9.12
Умов та правил надання банківських
послуг договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін. Відповідач належним чином не
виконав умови договору, заборгованість
станом на 31.07.2013 рік склала 23785.56 грн., з
яких: 5905.24 грн. - заборгованість за
кредитом, 12315.13 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
3956.35 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом, 500.00 грн. - штраф
(фіксована частина), 1108.84 грн. - штраф
(процентна складова). Представник
позивача просить стягнути з
відповідача вказану суму
заборгованості та витрати по оплаті
судового збору.

20.11.2013 року заочним рішенням
Совєтського районного суду м.Макіївки
позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором були задоволені.
19.02.2014 року ухвалою Совєтського
районного суду м.Макіївки заочне
рішення суду від 20.11.2013 року було
скасоване.

В судовому засіданні представник
позивача з'явився, свої позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити в
повному обсязі, судові повідомив,
відповідач отримав від банку грошові
кошти у розмірі 7000 гривень за договором
кредитування від 24.07.2007 року, строк дії
пластикової картки тривав до липня 2011
року. Останній платіж, що був зроблений
відповідачем за кредитним договором
дійсно мав місце 29.12.2007 року. До
наступного часу позивач не виконав
взятих на себе зобов'язань, тому
просить задовольнити позов в повному
обсязі та стягнути заборгованість в
повному обсязі.

Відповідач в судове засідання з'явився,
проти заявлених позовних вимог
заперечував, судові повідомив, що під
час написання заяви про надання
кредиту 24.07.2007 року будь-яких умов чи
пам'яток клієнта йому банк не надавав.
Якщо під час укладення цього
кредитного договору він ознайомився би
з умовами кредитування, то взагалі
відмовився від укладення цього
договору. Вперше умови кредитування
побачив, коли ознайомлювався з
матеріалами цивільної справи. Кредит
дійсно був ним отриманий, відповідно до
умов договору кредитування строк його
дії становить 12 місяців, який у випадку
ненадходження заяви про припинення дії
договору пролонгується ще на такий же
строк. Відповідно до розрахунку
позивача останній платіж, що був
зроблений за цим договором був 31.12.2007
року. З цього періоду договір
кредитування перестав виконуватись.
Проте позивач ні в судовому порядку, ні
в досудовому порядку не звертався з
вимогою про погашення кредиту. Банк
тривалий час майже 6 років нараховував
штрафні санкції за невиконання
кредитного договору. Лише в вересні 2013
року банком була направлена позовна
заява про стягнення заборгованості за
кредитом та штрафних санкцій. Просить
застосувати строк позовної давності,
що передбачений ст. 257 ЦК України,
оскільки вважає, що право вимоги у
банку виникло 24.07.2008 року, через рік з
моменту підписання кредитного
договору, оскільки при припиненні
оплати 31.12.2007 року по кредиту
необхідність його лонгування призвела
би до погіршення стану банку. У зв'язку
з чим просить відмовити в задоволенні
позову. Письмові заперечення
відповідача долучені до матеріалів
справи /а.с.51-52/.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

Відповідно копії довідки АА № 241170 з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України ПАТ
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» має
правовий статус юридичної особи з
організаційно-правовою формою -
акціонерне товариство /а.с. 17/, та має
право надання банківських послуг,
визначених ч. 3 ст. 47 Закону України «Про
банки та банківську діяльність»,
згідно банківської ліцензії № 22 від
05.10.2011 року, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
унесений до державного реєстру банків
19.03.1992 року за № 92 /а.с. 18/.

24 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
та відповідачем було укладено договір
б/н, відповідно до якого останній
отримав кредит в розмірі 7000 гривень у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 3.00% на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом. Строк дії
кредитного ліміту співпадає зі строком
дії карти /а.с.10/.

Зазначені умови викладені у заяві
позичальника при отриманні кредиту від
24.07.2007 року, а не у кредитному договорі,
однак вказана заява містить ознаки
такого договору, відповідач був
ознайомлений з усіма суттєвими умовами
договору, про що свідчить його підпис
/а.с.10/.

Зазначений факт визнаний сторонами,
тому у відповідності вимог ст. 61 ЦПК
України не потребує доведенню.

Відповідач ОСОБА_2 не виконав свої
зобов'язання належним чином, внаслідок
чого ним були порушені умови договору
про надання кредиту, у зв'язку з чим
станом на 31.07.2013 рік заборгованість
склала 23785.56 грн., з яких: 5905.24 грн. -
заборгованість за кредитом, 12315.13 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 3956.35 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 500.00 грн. - штраф
(фіксована частина), 1108.84 грн. - штраф
(процентна складова). /а.с.6-9/.

Вся інформація, яку банк має повідомити
позичальнику, міститься у змісті
кредитного договору та є вичерпною.
Підписавши заяву відповідач погодився
з умовами надання кредиту: валюти суми
кредиту, відсотків за користування
кредитом.

Таким чином, волевиявлення відповідача
було направлено на отримання грошей.

Тим самим, відповідач ОСОБА_2 вчинив
правочин у письмовий формі, з умовами
якого був ознайомлений /а.с.10/

Ствердження відповідача, що заява на
отримання банківських послуг не
містить суттєвих умов договору
кредитування і між ним та банком не
відбулось ніяких кредитних
правовідносин, не може прийнято судом
до уваги, оскільки:

по-перше, зазначений кредитний договір
не визнаний недійсним, тобто він є
чинним;

по-друге, відповідач отримав
пластикову картку, на яку були
перераховані кошти банком у розмірі 7000
гривень, даний факт визнаний сторонами;

по-третє, відповідач скористався
кредитом, знявши гроші з карткового
рахунку;

по-четверте, відповідач став
виконувати умови договору, погашаючи
кредит.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

За змістом ч.1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку про те, що актами цивільного
законодавства України надано право
сторонам договору самим обирати спосіб
та порядок врегулювання спірних питань
щодо виконання умов договору.

В заяві позичальника від 24.07.2007 року,
завіреній особистим підписом
відповідача зазначено, що ОСОБА_2
згоден, що ця заява разом із
запропонованими КБ «ПРИВАТБАНК»
Умовами і Правилами надання
банківських послуг та тарифами складає
між ним та Банком договір надання
банківських послуг /а.с.10/.

Термін дії кредитного договору
відповідно до п.9.12 Умов та правил
надання банківських послуг складає 12
місяців з моменту підписання договору.
Якщо протягом цього терміну жодна зі
сторін не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін. Крім цього в заяві про надання
банківських послуг зазначено, що строк
дії кредитного ліміту співпадає зі
строком дії платіжної карти. В пункті
3.1.1. наданих умов зазначено, що строк
дії карти зазначений на титульній
стороні картки /а.с.13/.

Зазначені терміни дії договору судом
не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки наявні в матеріалах справи
умови, підписані лише головою
правління банку і немає підпису другої
сторони - відповідача по справі. Крім
того, позивачем не надано доказів того,
що саме ці умови були надані
відповідачу при укладенні
вищевказаного договору кредитування
б/н від 24.07.2007 року.

Крім того, обов'язковою складовою
зазначеного кредитного договору є
пам'ятка клієнта та тарифи, проте
зазначені документи стороною позивача
суду для дослідження не були надані.

Строк дії пластикової картки
відповідно до наданої інформації банку
складає до листопада 2011 року /а.с.33/,
проте ця інформація надана стороною
позивача. Самої пластикової картки суд
не дослідив.

Судом встановлено, що сам ОСОБА_2 не
звертався до банку для продовження дії
карти, нова карта йому не була видана.

Цей факт визнаний сторонами, тому у
відповідності вимог ст. 61 ЦПК України
не потребує доведенню.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Виходячи з правової позиції, що виклав
Верховний Суд України в своїй
постанові від 06.11.2013 року при перегляді
ухвал Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14.05.2013 року в
справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Перший
Український міжнародний банк»,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Для
обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок
перебігу позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) договору, як з певними
моментами (фактами), які свідчать про
порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

У відповідності вимог ст. 360-7 ЦПК
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Як було встановлено в судовому
засіданні останній платіж, що був
зроблений відповідачем за вказаним
кредитним договором - 29.12.2007 року /а.с.6/.
Зазначений факт був визнаний
сторонами, тому у відповідності до
вимог ст.61 ЦПК України не потребує
доведенню.

Тому слід вважати, що з 29.01.2008 року у
позивача виникло право вимагати
повернення кредиту, оскільки
відповідач перестав виконувати
обов'язки щодо сплати заборгованості
за кредитним договором через місяць
після останнього платежу. Саме з цієї
дати у банка виникло право на судовий
захист порушеного зобов'язання.

Стаття 256 ЦК України передбачає, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України строк позовної
давності, протягом якого особа має
право звернутися до суду за захистом
свого порушеного права, складає три
роки.

Стаття 264 ЦК України передбачає, що
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Будь-яких доказів у відповідності
вимог ст. 10, 60 ЦПК України стороною
позивача, які б свідчили про
переривання перебігу позовної
давності, судові не надано.

Стаття 267 ЦК України передбачає
наслідки спливу строку позовної
давності, згідно якої позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Відповідач ОСОБА_2 наполягає на
застосуванні строку позовної давності,
позивач не навів поважності причин
пропущення позовної давності.

У відповідності до вимог ст. 266 ЦК
України, зі спливом позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо).

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку що строк позовної давності,
передбачений законодавством,
позивачем пропущений, право банку на
звернення до суду за захистом тривало
до 29.01.2012 року, з позовною заявою ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» звернувся 12.09.2013 року
/а.с.1/, тобто поза межами строку
позовної давності, тому в задоволені
позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позовних вимог Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором б/н від 24.07.2007 року, -
відмовити у зв'язку з пропуском строку
позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення в Апеляційний суд
Донецької області, через даний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
Ю. А. Мельник