НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/9029/13-ц
№ 2/183/1330/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року
м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого: судді Парфьонова
Д.О.,

секретаря Шрам Ю.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області матеріали позовної заяви
ОСОБА_1 до Новомосковської міської
державної нотаріальної контори, за
участю третьої особи - ОСОБА_2 про
скасування свідоцтва про право
власності та відновлення прав
власника, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Новомосковської міської державної
нотаріальної контори та
Новомосковського міського бюро
технічної інвентаризації, в якому
просив скасувати видане без рішення
суду свідоцтво Новомосковської
міської державної нотаріальної
контори від 24 травня 1994 року про право
власності ОСОБА_2 на 13/50 частин будинку
по АДРЕСА_1, скасувати проведену Бюро
технічної інвентаризації
м.Новомосковська без рішення суду
реєстрацію свідоцтва про право
власності ОСОБА_2 від 20 червня 1994 року
та поновити порушене право власності
позивача на 13/25 частин будинку по
АДРЕСА_1 яке існувало до порушення.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 07 листопада 2013 року
ним отримано рішення суду від 01 березня
1994 року, з якого він дізнався про видачу
ОСОБА_2 свідоцтва про право власності
на 13/50 частин будинку по АДРЕСА_1 та
визнання судом частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом, видане 04 грудня 1993 року
Державною нотаріальною конторою
м.Новомосковська по реєстру № 5605 на
ім`я ОСОБА_1 в частині 13/25, визнано за ним
право власності на 13/50 частин будинку
та надвірних споруд по АДРЕСА_1 смерті
матері - ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
року. Вказує, що нотаріус не мала права
видавати ОСОБА_2 24 травня 1994 року
свідоцтво про право власності на 13/50
частин будинку по АДРЕСА_1, оскільки з 16
грудня 1993 року було зареєстроване
свідоцтво про право власності ОСОБА_1
на 13/25 частин означеного будинку.

Ухвалою суду від 19 березня 2014 року
провадження в частині позовних вимог
до Новомосковського міського бюро
технічної інвентаризації про
скасування проведеної Бюро технічної
інвентаризації м.Новомосковська без
рішення суду реєстрації свідоцтва про
право власності ОСОБА_2 від 20 червня 1994
року закрито.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги.

Відповідач до суду не з`явився, надав
заяву про розгляд справи за його
відсутності.

Третя особа, залучена судом до справи в
судовому засіданні, заперечила проти
задоволення позовних вимог, вказуючи
на те, що мала право на отримання
спадщини за законом після смерті
матері.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення позивача та третьої особи,
показання свідка, суд доходить до
наступного.

Позивачу належить на праві власності
12/25 частин будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору
дарування від 22 квітня 1971 року,
посвідченого Новомосковською
державною нотаріальною конторою за
№1513, зареєстрованого в БТІ 10 травня 1971
року за №744-7.

У відповідності до свідоцтва про право
на спадщину за законом від 04 грудня 1993
року виданого Новомосковською міською
державною нотаріальною конторою,
зареєстрованого в реєстрі за № 5605,
позивач отримав у власність 13/25 частин
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 04 травня 1994
року, виданого Новомосковською міською
державною нотаріальною конторою,
зареєстрованого в реєстрі за № 3718,
ОСОБА_2 отримано у власність 13/50 частин
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

Згідно рішення Новомосковського
міського суду від 01 травня 1995 року у
справі № 2-226, 1995 за позовом Прокурора
м.Новомосковська в інтересах ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності визнано
частково недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом, видане 04 грудня
1993 року державною нотаріальною
конторою м.Новомосковська по реєстру №
5605 на ім`я ОСОБА_1 в частині 13/25, визнавши
за ним право власності на 13/50 частин
будинку та надвірних споруд по АДРЕСА_1
смерті матері - ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Рішенням
встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
встановлений законом строк звернулись
з заявами до Новомосковської міської
державної нотаріальної контори про
прийняття спадщини, яка складалась з
13/25 частин будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, отримали свідоцтва
про право власності за законом на
спадкове майно. ОСОБА_1 було передано у
власність надлишкова частина майна та
замість 13/50 частин було виділено 13/25,
тобто все майно, що з урахуванням
обставин справи - є помилковим.
Нотаріусом була допущена помилка та
внесено двічі по реєстраційному запису
№ 311 (порядковий 365) від 01 липня 1993 року
про прийняття спадщини ОСОБА_1, а також
№ 482 (порядковий 564) від 05 жовтня 1993 року
у відношенні ОСОБА_2 про прийняття її
спадщини.

Обґрунтування позов у даній справі
позивач посиється на те, що відповідач
не мав права на видачу свідоцтва про
право на спадщину, оскільки все
спадкове майно вже було передано
позивачу.

Однак, згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судовим рішенням Новомосковського
міського суду від 01 травня 1995 року
цивільній у справі № 2-226, 1995
встановлено, що під час видачі
свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1
державним нотаріусом Новомосковської
міської державної нотаріальної
контори допущена помилка в частині
обсягу спадкового майна, підтверджено
своєчасність звернення з заявами про
прийняття спадкового майна.

Позивач та третя особа не заперечували,
що вони є рідними братом та сестрою,
майно, на яке видане свідоцтво належало
їх матері. Внаслідок чого, з
урахуванням положень ст.529 ЦК УРСР,
вбачається право ОСОБА_2 на отримання ?
частини спадкового майна за законом, як
дочки спадкодавця.

Інших підстав для скасування свідоцтва
Новомосковської міської державної
нотаріальної контори від 24 травня 1994
року про право власності ОСОБА_2 на 13/50
частин будинку по АДРЕСА_1 позивачем не
наведено, судом не встановлено.

Внаслідок викладеного, суд доходить до
висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Вирішуючи при ухваленні рішення
питання про розподіл судових витрат
між сторонами, суд виходить з положень
ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Новомосковської міської державної
нотаріальної контори, за участю
третьої особи - ОСОБА_2 про скасування
свідоцтва про право власності та
відновлення прав власника - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана апеляційному суду
Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення суду складено 07
квітня 2014 року.

Суддя
Д.О. Парфьонов