У х в а л а

іменем україни

12 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Попович О.В.,Штелик С.П.,розглянувши
в попередньому судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до Київського
міського голови, заступника міського
голови - секретаря Київської міської
ради Гереги Галини Федорівни,
комунального підприємства «Житній
ринок», треті особи: головне управління
внутрішньої торгівлі та побутового
обслуговування населення Київської
міської державної адміністрації,
генеральний директор комунального
підприємства «Житній ринок», про
поновлення на роботі, стягнення
середньої заробітної плати, стягнення
коштів за період тимчасової
непрацездатності, відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
комунального підприємства «Житній
ринок», до якої приєднався Київський
міський голова, в особі заступника
міського голови - секретаря Київської
міської ради Гереги Галини Федорівни,
на рішення Подільського районного суду
м. Києва від 30 серпня 2012 року та рішення
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
м. Києва від 31 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним позовом до
Київського міського голови, заступника
міського голови - секретаря Київської
міської ради Гереги Г.Ф., комунального
підприємства «Житній ринок» (далі - КП
«Житній ринок»), мотивуючи його тим, що
на підставі розпорядження Київського
міського голови від 27 грудня 2011 року №
272 його було звільнено з посади
директора КП «Житній ринок» за
одноразове грубе порушення трудових
обов'язків, відповідно до пункту 1
частини 1 статті 41 КЗпП України. Позивач
вважав своє звільнення із займаної
посади незаконним, оскільки він з 26
грудня 2011 року перебував на
лікарняному, в оскаржуваному
розпорядженні не міститися вказівки за
яке саме одноразове порушення трудових
обов'язків його було звільнено. Також
позивач зазначав, що його звільнення
проведено із грубим порушення положень
статуту КП «Житній ринок» та норм
трудового законодавства.

Посилаючись на вищевикладене та
враховуючи уточнення до позовної
заяви, позивач просив суд поновити його
на посаді директора КП «Житній ринок»,
скасувати розпорядження Київського
міського голови від 27 грудня 2011 року №
272 «Про звільнення директора КП «Житній
ринок», скасувати розпорядження
Київського міського голови від 27
грудня 2011 року № 273 «Про призначення
ОСОБА_6.», стягнути з Київського
міського голови Черновецького Л.М. на
його користь 10 000 грн на відшкодування
моральної шкоди, стягнути з КП «Житній
ринок» на його користь заробітну плату
за час вимушеного прогулу та оплатити
лікарняні листи.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 30 серпня 2012 року
позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з КП «Житній ринок» на користь
ОСОБА_4 середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 24 січня
2012 року по 30 серпня 2012 року в
розмірі 69 412 грн 20 коп. та 5 783 грн 51 коп.
на оплату лікарняних листів.

В задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
м. Києва від 31 жовтня 2013 року рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 30 серпня 2012 року в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу скасовано та в цій частині
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора
КП «Житній ринок» з 27 грудня 2011 року.

Стягнуто з КП «Житній ринок» на користь
ОСОБА_4 середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 144 513 грн 75
коп.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

У касаційній скарзі КП «Житній ринок»,
до якої приєднався Київський міський
голова, в особі заступника міського
голови - секретаря Київської міської
ради Гереги Г.Ф., просить суд касаційної
інстанції скасувати оскаржувані
судові рішення та передати справу на
новий розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди дійшли обґрунтованого висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_4
підлягають частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Судами встановлено, що на підставі
розпорядження Київського міського
голови від 28 лютого 2010 року № 878 «Про
звільнення директора КП «Житній ринок»
ОСОБА_4 призначено на посаду директора
КП «Житній ринок» з 29 грудня 2010 року на
контрактній основі (т. 1 а.с. 7-8).

Розпорядженням Київського міського
голови від 27 грудня 2011 року № 272 «Про
звільнення директора КП «Житній ринок»
ОСОБА_4 звільнено з посади директора КП
«Житній ринок» за одноразове грубе
порушення трудових обов'язків
відповідно до пункту 1 частини 1 статті
41 КЗпП України (т. 1 а.с. 11-12).

З 28 грудня 2011 року призначено на посаду
директора КП «Житній ринок» ОСОБА_6 (т. 1
а.с. 10).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
41 КЗпП України трудовий договір з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може бути
розірваний також у разі одноразового
грубого порушення трудових обов'язків
керівником підприємства, установи,
організації всіх форм власності
(філіалу, представництва, відділення та
іншого відокремленого підрозділу),
його заступниками, головним
бухгалтером підприємства, установи,
організації, його заступниками, а також
службовими особами органів доходів і
зборів, яким присвоєно спеціальні
звання, і службовими особами
центральних органів виконавчої влади,
що реалізують державну політику у
сферах державного фінансового
контролю та контролю за цінами.

Розірвання договору у випадках,
передбачених частинами першою і другою
цієї статті, провадиться з додержанням
вимог частини третьої статті 40, а у
випадках, передбачених пунктами 2 і 3
частини першої цієї статті, - також
вимог статті 43 цього Кодексу (частина 3
статті 41 КЗпП України).

Згідно із частиною 3 статті 40 КЗпП
України не допускається звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці. Це правило не поширюється
на випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.

Із листків непрацездатності № 621993 та №
680415 вбачається, що ОСОБА_4 перебував на
лікуванні з 26 грудня 2011 року по 13 січня
2012 року та з 15 січня 2012 року по 23 січня
2012 року (т .1 а.с. 174-175).

Із листа Головного управління охорони
здоров'я від 10 лютого 2012 року №
039-1347/12 вбачається, що Головним
управлінням охорони здоров'я було
здійснено перевірку обґрунтованості
видачі поліклінікою № 2 Деснянського
району м. Києва ОСОБА_4 листка
непрацездатності за № 621993, та згідно із
записами в медичній документації
вищезазначений лист непрацездатності
видано обґрунтовано (т 1 а.с. 178).

Також правомірність видачі лікарняних
листів була перевірена та підтверджена
прокуратурою Оболонського району (т. 1
а.с. 202).

Враховуючи вищезазначене, апеляційний
суд дійшов обґрунтованого висновку, що
при звільнені позивача відповідачем не
було дотримано положення частини 3
статті 40 КЗпП України, оскільки позивач
був звільнений в період його
тимчасової непрацездатності.

Відповідно до пункту 27 Постанови
пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» від 6 листопада 1992 року № 6
судам роз'яснено, що вирішуючи питання
про те, чи є порушення трудових
обов'язків грубим, суд має виходити з
характеру проступку, обставин, за яких
його вчинено, яку завдано ним (могло
бути завдано) шкоду.

Враховуючи те, що в розпорядженні
Київського міського голови від
27 грудня 2011 року № 272 «Про звільнення
директора КП «Житній ринок» не
зазначено, за яке саме одноразове грубе
порушення трудових обов'язків є
підставою для звільнення позивача, а
також враховуючи те, що акти перевірок
господарської діяльності КП «Житній
ринок» не містять даних про порушення
ОСОБА_4 норм трудового законодавства, а
містять лише фіксацію недоліків у
роботі підприємства, які мають
тривалий характер, суди правильно
виходили із того, що позивача
неправомірно було звільнено із
займаної посади директора, з підстав,
передбачених пунктом 1 частини 1 статті
41 КЗпП України.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у
разі звільнення без законної підстави
або незаконного переведення на іншу
роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу. Рішення про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, прийняте органом,
який розглядає трудовий спір, підлягає
негайному виконанню.

Отже, задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_4 суди обґрунтовано
виходили із того, що при звільненні
позивача були порушені норми трудового
законодавства, оскільки позивача було
звільнено в період тимчасової
непрацездатності, відомостей про
вчинення позивачем одноразового
грубого порушення трудових обов'язків
матеріали справи не містять та
відповідачами не надано, недоліки в
роботі підприємства мали тривалий
характер. Враховуючі встановлені
обставини, суди дійшли правильного
висновку, що порушені трудові права
ОСОБА_4 підлягають захисту шляхом його
поновлення на посаді директора КП
«Житні ринок» та стягнення на його
користь середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та оплати
лікарняних листів.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судами вірно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення ухвалено із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для їх зміни чи
скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу комунального
підприємства «Житній ринок», до якої
приєднався Київський міський голова, в
особі заступника міського голови -
секретаря Київської міської ради
Гереги Галини Федорівни, відхилити.

Рішення Подільського
районного суду м. Києва від 30 серпня 2012
року та рішення колегії суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва від 31 жовтня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді: О.В.
Попович С.П. Штелик