Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді:
Гордійчук С.О.

суддів : Буцяка З.І.,
Боймиструка С.В.,

секретар судового
засідання :Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Рівному апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського
районного суду Рівненської області від
27 березня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням та
зняття її з реєстрації та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення у
житловий будинок.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
що з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду
Рівненської області від 27 березня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням і зняття її з
реєстрації відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
вселення у житловий будинок
задоволено.

Вселено ОСОБА_2 у житловий будинок
АДРЕСА_1.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судові витрати: 114 грн. 70 коп. - сплачений
судовий збір.

В поданій на рішення суду апеляційній
скарзі ОСОБА_1 вказує на його
незаконність, оскільки рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Суд належним чином не з'ясував характер
спірних правовідносин, не зазначив
норми права якими вони регулються та не
дав оцінки зібраним у справі доказам.
Вважає, що суд безпідставно дійшов
висновку про постійне проживання
ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 з червня 2012 по
листопад 2013 року, оскільки в червні 2012
року ОСОБА_2 залишила чоловіка і
переїхала на інше постійне місце
проживання у м. Рівне. З цього часу
жодного разу не з'являлась у спірному
будинку.

Судом не враховано, що належні та
допустимі докази того, що відповідач
примусово покинула будинок, остання
суду не надала.

Вважає, що ОСОБА_2 не проживає в
житловому будинку без поважних причин
понад двадцять один місяць, тому вона
втратила право на проживання в будинку.
Жодних доказів порушення житлових прав
відповідача судом не встановлено. Суд
безпідставно не врахував покази свідка
ОСОБА_3

Просить рішення суду змінити, яким
первісний позов задовольнити, а у
зустрічному позові відмовити.

В запереченні на апеляційну скаргу
ОСОБА_2 вказує, що рішення законне і
обґрунтоване, просить залишити його
без зміни.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про часткове задоволення апеляційної
скарги із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні первісного
позову, суд першої інстанції правильно
виходив з того, що річний строк
визначений ч.2 ст.405 ЦК України на час
звернення до суду не сплив, тому
відсутні правові підстави для визнання
останньої такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, так як він ґрунтується
на обставинах справи, доказах, які
надані сторонами, та відповідає нормам
матеріального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член
сім`ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Тобто єдиною підставою для визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням є її не
проживання в даному житлі понад рік без
поважних причин.

Із матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом ОСОБА_2 в червні 2012
року разом із дітьми залишила спірний
будинок через конфлікти із чоловіком
ОСОБА_4

12 листопада 2012 року власник будинку
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про
визнання ОСОБА_2 такою, що втратила
право на користування житловим
приміщенням, а 13 березня 2013 року ОСОБА_2
пред'явила зустрічний позов про
вселення у спірний будинок, що свідчить
про наявність спору між сторонами щодо
користування та проживання у будинку.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги про те, що ОСОБА_2 не проживає у
будинку понад один рік (двадцять один
місяць) без поважних причин
безпідставні та будь-якими належними
та допустимими доказами не
стверджуються.

Разом з тим, задовольняючи зустрічний
позов суд виходив з того, що відповідач
не проживає у спірному будинку з
поважних причин, так як позивачем
чиняться їй перешкоди у користуванні
житлом.

Проте погодитись з таким висновком
суду погодитись не можна.

Відповідно до норм
процесуального права передбачається,
що обставини цивільних справ
з'ясовуються судом на засадах
змагальності, в межах заявлених вимог і
на підставі наданих сторонами доказів.
Щодо обов'язку доказування і подання
доказів, то кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Проте, будь-яких доказів, які б
стверджували, що відповідач-позивач
створює перешкоди їй в користуванні
майном позивач не подала і судом їх не
здобуто.

Крім того, в судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснила,
що залишила будинок у червні 2012 року
через сварку із чоловіком, а ОСОБА_1
(власник будинку) її не виганяв. Після
примирення із чоловіком вони проживали
на орендованій квартирі, а в листопаді
2012 року забрала свої речі і проживає в
м. Рівне. На даний час вони розлучились
із чоловіком.

Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки висновки суду не відповідають
обставинам справи та недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав доведеними рішення суду
в частині задоволення зустрічного
позову підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення в цій
частині.

Керуючись ст.ст. 307, 309,316 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Рівненського районного суду
від 27 березня 2014 року в частині
задоволення зустрічних позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення у
житловий будинок скасувати.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про вселення у будинок
відмовити.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий :

Судді :