АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22-ц/790/2222/14 р.
Головуючий 1 інстанції Журавель В.А.
Справа № 646/7462/13-ц
Доповідач: Коваленко І.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 березня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Коровіна С.Г., Овсяннікової А.І.

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі
його представника ОСОБА_2 на рішення
Червонозаводського районного суду
м.Харкова від 05 лютого 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього
підприємства «Воєнізована аварійно-
рятувальна (газорятувальна) служба
«ЛІКВО» нафтогазової промисловості
«Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до Дочірнього
підприємства «Воєнізована аварійно-
рятувальна (газорятувальна) служба
«ЛІКВО» нафтогазової промисловості
«Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що працював на різних посадах та
був звільнений з посади бійця 1 класу
оперативно-технічного загону ДП
«Воєнізована аварійно-рятувальна
(газорятувальна) служба «ЛІКВО»
нафтогазової промисловості»
Національної акціонерної компанії
Нафтогаз України» 26 червня 2012 року
наказом № 72-п у зв'язку із скороченням
штату працівників на підставі п. 1 ст. 40
КЗпП України. В день звільнення
відповідачем не була нарахована та
виплачена йому передбачена при
скороченні чисельності чи штату
працівників відповідно до п. 2.10
Колективного договору між
адміністрацією та трудовим колективом
ДП «ЛІКВО» додаткова допомога.
Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 10 січня 2013 року було
задоволено його позовні вимоги та
зобов'язано відповідача нарахувати та
виплатити йому додаткову допомогу в
розмірі тримісячного середнього
заробітку. 05 липня 2013 року на виконання
рішення суду на його картковий рахунок
було зараховано стягнені державним
виконавцем з відповідача грошові кошти
в сумі 10216 грн. 79 коп. Викладені факти
свідчать про те, що відповідач порушив
вимоги ст. 47 та 116 КЗпП України щодо
обов'язковості проведення виплати всіх
сум, що належить працівникові в день
звільнення, тому згідно ст. 117 КЗпП
України відповідач повинен виплатити
йому середній заробіток за весь час
затримки розрахунку по день фактичного
розрахунку. Оскільки днем звільнення
було 26 червня 2012 року, а повний
розрахунок був здійснений фактично 05
липня 2013 року, час затримки виплати
додаткової допомоги складає 257 робочих
днів, тому просив стягнути з
відповідача на його користь суму
середнього заробітку за вказаний час,
що становить 43761 грн. 96 коп.

В процесу розгляду справи збільшив
заявлені позовні вимоги, просив
стягнути з відповідача середній
заробіток за час затримки виплати
додаткової допомоги в розмірі 51541 грн. 35
коп. у зв'язку із наданням відповідачем
довідки про середньоденний розмір
заробітної плати.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 повністю підтримав
заявлені позовні вимоги, надав судові
аналогічні пояснення.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечувала,
оскільки в день звільнення позивача
йому були виплачені всі суми, належні
від підприємства, а саме вихідна
допомога, компенсація за невикористану
частину щорічної відпустки. Спірна
вихідна допомога не передбачена жодною
нормою чинного законодавства України,
її розмір та порядок виплати
встановлено у нормативно-правових
актах локальної дії, а саме у
Колективному договорі між
адміністрацією та трудовим колективом
на 2012-2014 роки. Провести виплату
додаткової вихідної допомоги
відповідач не мав можливості з
об'єктивних підстав у зв'язку із
відсутністю грошових коштів та
скрутного фінансового стану
підприємства. Крім того, представник
відповідача зазначала, що після
відкриття виконавчого провадження по
виконанню рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова підприємство
у добровільному порядку виконало
вказане рішення 23 квітня 2013 року,
перерахувавши на розрахунковий
рахунок державної виконавчої служби
10216 грн. 79 коп. У зв'язку із чим
представник відповідача просила у
задоволенні позову відмовити.

Рішенням Червонозаводського
районного суду м.Харкова від 05 лютого
2014 року в задоволені позову ОСОБА_1 було
відмовлено.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 в особі його
представника ОСОБА_2 просить рішення
суду скасувати і ухвалити по справі
нове рішення, яким задовольнити його
вимоги ,посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
з?явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з ухваленням нового рішення.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всі
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник у день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимог про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. У разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільнені
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен у зазначений у
ц статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника аб
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Як встановлено судом та не
заперечується сторонами, рішенням
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 10 січня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою судової колегії
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 21 березня 2013 року, зобов'язано ДП
«ЛІКВО» НАК «Нафтогаз України»
нарахувати та виплатити на користь
ОСОБА_1 додаткову допомогу, враховуючи
загальний стаж роботи на підприємстві,
передбачену при скороченні
чисельності чи штату працівників п. 2.10
Колективного договору між
адміністрацією та трудовим колективом
ДП «ЛІКВО» на 2012-2014 роки.

Вказану додаткову допомогу в сумі 10216
грн. 79 коп. відповідач ОСОБА_1 отримав
лише 05 липня 2013 року .

Враховуючи вищезазначене ,колегія
суддів вважає, що позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню
частково.

Так, рішенням Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 10 січня 2013 року було
стягнуто лише додаткову допомогу, яка
складає частину нарахованої
заробітної плати.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
необхідно застосований принцип
співмірності при визначенні розміру
відшкодування середнього заробітку за
час затримки розрахунку.

Враховуючи вищезазначене колегія
суддів вважає можливим стягнути з
відповідача на користь позивача
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в розмірі 10000
грн.

Вказана позиція узгоджується з
правовою позицією, яка викладена у
постанові Верховного суду України від
16 січня 2012 року № 6-54цс11.

На підставі наведеного та керуючись п.2
ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його
представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного
суду м.Харкова від 05 лютого 2014 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства
«Воєнізована аварійно- рятувальна
(газорятувальна) служба «ЛІКВО»
нафтогазової промисловості
«Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні
задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства
«Воєнізована аварійно- рятувальна
(газорятувальна) служба «ЛІКВО»
нафтогазової промисловості
«Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1
10000 грн. (десять тис. грн..) середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -