Справа № 0308/4077/12 Головуючий у 1
інстанції: Філюк Т.М. Провадження №
22-ц/773/106/14 Категорія: 27 Доповідач: Киця
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Данилюк В.А., Подолюка В.А.,

при секретарі Захаровій Н. А.,

з участю: представника позивача Місюри
І. В.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3
про звернення стягнення та виселення
за апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 22 березня 2012 року,

в с т а н о в и л а :

29 липня 2011 року позивач ПАТ КБ
"ПриватБанк" звернувся з позовом до
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
та виселення.

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 17 жовтня 2011 року позов
публічного акціонерного товариства
комерційний банк (далі - ПАТ КБ)
"ПриватБанк" задоволено, звернуто
стягнення на предмет іпотеки, а саме:
квартиру загальною площею 52,50 кв.м., яка
розташована в АДРЕСА_1, яка належить
ОСОБА_3 на праві приватної власності
згідно рішення Луцького
міськрайонного суду, шляхом продажу
вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ
"ПриватБанк" з укладанням від імені
ОСОБА_3 договору купівлі - продажу
будь-якій іншій особі-покупцеві, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, а також надання ПАТ КБ
"ПриватБанк" всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу, в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № VOY0GK02991083 від
05.10.2006 року в розмірі 43204 долара 59 центів
США. Виселено ОСОБА_3 з квартири
АДРЕСА_1.

07 березня 2012 року ухвалою Луцького
міськрайонного суду Волинської
області заочне рішення від 17 жовтня 2011
року скасовано.

Повторним заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 22 березня 2012 року позов ПАТ
КБ "ПриватБанк" задоволено частково. В
рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за
кредитним договором № VOY0GK02991083 від
05.10.2006 року в розмірі 43204 долара 59 центів
США, що станом на 22 березня 2012 року
еквівалентно 341316грн. 26коп. звернуто
стягнення на предмет іпотеки, квартиру
загальною площею 52,50 кв.м., яка
розташована в АДРЕСА_1, яка належить
ОСОБА_3 на праві приватної власності
згідно рішення Луцького
міськрайонного суду, шляхом надання
ПАТ КБ «ПриватБанк» права на продаж
указаної квартири від свого імені
будь-якій особі-покупцеві із
застосуванням процедури продажу,
визначеної ст. 38 Закону України «Про
іпотеку». Виселено ОСОБА_3 з квартири
АДРЕСА_1.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 03 грудня 2013 року
заяву ОСОБА_3 про перегляд повторного
заочного рішення від 22 березня 2012 року
залишено без задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
зазначене повторне заочне рішення з
ухваленням нового про відмову в
задоволені позову. Вважає висновки
суду викладені у заочному рішенні суду
першої інстанції такими, що не
відповідають та суперечать вимогам
чинного законодавства.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу відповідача слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
05.10.2006 року між відповідачем ОСОБА_3 та
позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено
кредитний договір, за умовами якого
банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти у
вигляді непоновлюваної кредитної
лінії у розмірі 29500,00 доларів США на
реконструкцію, а також у розмірі 4745,00
доларів США на сплату страхових
платежів, зі сплатою за користування
кредитом відсотків у розмірі 12,00%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом на строк до 05.10.2021 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним договором 06.10.2006р. між
банком та ОСОБА_3 укладено договір
іпотеки, згідно з яким відповідач
ОСОБА_3 передала в іпотеку банку
нерухоме майно - двохкімнатну квартиру,
загальною площею 52,50 кв.м., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
відповідач порушила умови кредитного
договору і станом на 07.07.2011 р.
утворилась заборгованість за
кредитним договором в сумі 43204 доларів
59 центів США, в тому числі
заборгованість за кредитом 27951,89
доларів, несплачених відсотків 8159,65
доларів, заборгованості по комісії -
1610,70 доларів США, пені - 5482,35 доларів США.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частиною першою ст.33 Закону України
«Про іпотеку» (далі - Закон) у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.38 зазначеного
Закону якщо рішення суду або договір
про задоволення вимог
іпотекодержателя (відповідне
застереження в іпотечному договорі)
передбачає право іпотекодержателя на
продаж предмета іпотеки будь-якій
особі-покупцеві, іпотекодержатель
зобов'язаний за 30 днів до укладення
договору купівлі-продажу письмово
повідомити іпотекодавця та всіх осіб,
які мають зареєстровані у
встановленому законом порядку права чи
вимоги на предмет іпотеки, про свій
намір укласти цей договір. У разі
невиконання цієї умови
іпотекодержатель несе
відповідальність перед такими особами
за відшкодування завданих збитків.

Згідно до ч.ч. 1,2 ст. 40 Закону звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Встановлені судом обставини щодо
порушення відповідачем умов
кредитного договору підтверджується
наявними у справі доказами, а саме
кредитним договором від 05.10.2006р.,
договором іпотеки від 06.10.2006р.,
укладеними між сторонами, розрахунком
боргу.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_3 не подала суду
доказів про погашення нею кредиту та
неправильність нарахування суми боргу
та відсотків, збільшення банком в
односторонньому порядку розміру
фіксованої процентної ставки.

Так, сума боргу 43204 долара 59 центів США
підтверджується розрахунком наданим
позивачем. Відсотки нараховані у
відповідності до пунктів 1.1,3.2, а пункт
7.1, на який покликається відповідач в
апеляційній скарзі, відсутній у
кредитному договорі. Пунктом 1.1
кредитного договору встановлено, що
відсотки сплачуються у розмірі 1 % на
місяць на суму залишку заборгованості,
а п.3.2 цього договору - при порушенні
позичальником зобов'язань по погашенню
кредиту, позичальник сплачує банку
відсотки за користування кредитом у
розмірі 2,52% на місяць, нараховані на
суму непогашеної в строк
заборгованості за кредитом.

Згідно пункту 2.3.1 кредитного договору
банк має право в односторонньому
порядку збільшувати розмір процентної
ставки за користування кредитом, при
зміні кон'юнктури ринку грошових
ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу
долара США до гривні більше ніж на 10% у
порівнянні з курсом долара США до
гривні, встановленого НБУ на момент
укладення даного договору; зміні
облікової ставки НБУ, зміні розміру
відрахувань у страховий (резервний)
фонд або зміні середньозваженої ставки
по кредитах банків України у
відповідній валюті (по статистиці НБУ).

Закон України від 12.12.2008р. «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо заборони банком змінювати
умови договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку», яким внесено зміни в ст.1056-1 ЦК
України, і на яку посилається
відповідач, набрав чинності з 10 січня
2009 року і на час укладення кредитного
договору не діяв.

Виходячи з наведеного та відповідно до
ст.12 Закону України „Про іпотеку", якою
передбачено, що у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки, суд
першої інстанції правильно прийшов до
висновку, що вимоги позивача про
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором підлягають
задоволенню.

Згідно з частиною четвертою статті 9,
статті 109 Житлового кодексу України,
статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку"
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, проводиться в
порядку, встановленому законом. Суд за
заявою іпотекодержателя одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

Як вбачається з письмової вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» від 24.06.2011р. № 30.1.0.012-520,
направленої ОСОБА_3 рекомендованою
поштою, банком дотримано процедуру
щодо повідомлення іпотекодавця про
добровільне звільнення спірної
квартири протягом одного місяця з дня
отримання вимоги. Проте, вимоги банку
відповідачем не були виконані.

З поданих позивачем акту державного
виконавця від 17 травня 2012 року, та
постанови державного виконавця
Першого ВДВС Луцького МУЮ про
закінчення виконавчого провадження
від 27.06.2012р. ОСОБА_3 була виселена із
спірної квартири на виконання
виконавчого листа №2-5469 від 10.01.2012р.

Таким чином, доводи відповідача про те,
що вимогу банку нею не було отримано не
заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції обґрунтовано
виселив відповідача з квартири, яка є
предметом іпотеки і на яку звернуто
стягнення в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором.

Рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
відхилити.

Заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 22 березня 2012 року у даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді