Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

2/330/61/2014

Справа № 330/3276/13-ц

"04" квітня 2014 р.

Якимівський районний суд Запорізької
області у складі:

головуючого - Маврешко В.В.

при секретарі - Кириловой Д.О..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Якимівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
переведення прав та обов"язків покупця

встановив :

12.12.2013 р. до Якимівського
районного суду Запорізької області
звернулась ОСОБА_1 з позовом ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, мотивуючи свої
вимоги тим, що на підставі договору
купівлі-продажу від 3 червня 2013 року, що
укладений мною як покупцем з
співвласниками ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 (продавці), позивачка
придбала у власність наступні об'єкти
нерухомого майна:

- магазин (цегла) літера А-1, загальною
площею 53,5 м ; вбиральня, літера
У,розташовані за адресою: АДРЕСА_1

- магазин-бар з літнім майданчиком
літера А-1, загальною площею 31,7 м2,

розташовані за адресою: АДРЕСА_1

- Земельна ділянка кадастровий номер
:01:001:0003, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 0,0708 га.

Договір посвідчено приватним
нотаріусом Якимівського районного
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_7, та зареєстровано в
реєстрі за № 208. Речові права позивача
на придбане за вказаним договором
нерухоме майно зареєстровано у
встановленому порядку, про що свідчать
відповідні витяги з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності .

На державному акті про право власності
на вказану земельну ділянку серії ЯИ №
798629 від 01 квітня 2010 року здійснено
посвідчувальний напис нотаріуса про
набуття позивачкою, ОСОБА_1, прав
власності на цей об'єкт нерухомого
майна.

На частині належної позивачці на праві
власності земельної ділянки
знаходиться майно ОСОБА_2. Згідно
ухвали Якимівського районного суду
Запорізької області від 23 січня 2013 року
у справі № 0828/5037/2012 (провадження №
2/330/32/2013) про затвердження мирової
угоди, до ОСОБА_2 перейшли права на
частину майна, яке залишилось після
смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року. Інша частина майна стала
власністю спадкоємців ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Одним із індивідуально визначених
об'єктів нерухомого майна, що належало
спадкодавцю ОСОБА_9 була земельна
ділянка, кадастровий номер
:01:001:0003, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 0,0708 га. На ній
були розміщені наступні будівлі;

- магазин (цегла) літера А-1,
загальною площею 53,5 м ; вбиральня,
літера У;

магазин-бар з літнім майданчиком
літера А-1, загальною площею 31,7 м
(адреса:

АДРЕСА_1),

співвласниками яких згідно зазначеної
вище ухвали суду від 23.01.2013 року стали

спадкоємці ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6;

- кафе-магазин з готелем, 2 А,
загальною площею 461,2 м", за адресою:
АДРЕСА_2, права на який набула
відповідач по

справі ОСОБА_2

За узгодженням сторін, згідно ухвали
суду, право власності на всю земельну
ділянку відійшло до спадкоємців
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Як
повідомили мені вказані особи, за
домовленістю сторін ОСОБА_2 в
подальшому мала наміри вжити заходів
до придбання частини земельної ділянки
за однією з цивільно-правових угод, але
потім відмовилась від цього. Не
оскаржуючи ухвалу суду, ОСОБА_2
усвідомлювала, що без прав на земельну
ділянку кафе-магазин з готелем, 2 А,
загальною площею 461,2 м2 фактично є
будівельним матеріалом, а не об'єктом
нерухомого майна.

Про те, що позивачкою за договором
купівлі-продажу від 3 червня 2013 року
придбано майно, в тому числі земельна
ділянка, відповідачці було відомо,
оскільки продавці спочатку
пропонували ОСОБА_2 купити в них
зазначені об'єкти нерухомого майна.
Після її відмови, майно було продано
позивачці. ОСОБА_2 мала наміри придбати
в подальшому у мене за договором
купівлі-продажу або міни частину
земельної ділянки з кадастровим
номером :01:001:0003. Про це свідчить
угода про наміри від 21.03.2013 року,
підписана позивачкою та ОСОБА_2

Але в подальшому відповідачка ОСОБА_2
відмовилась від своїх намірів та
відповідних зобов'язань, а вирішила
набути права на земельну ділянку
шляхом введення в оману суду, потайки
від відомих їй власників земельної
ділянки. Так, в жовтні 2013 року вона
звернулась до Якимівського районного
суду Запорізької області з заявою про
роз'яснення ухвалі суду від 23 січня 2013
року у справі № 0828/5037/2012 (провадження №
2/330/32/2013), за якою просила суд визначити,
що згідно цієї ухвали суду в її
користування переходить частина
земельної ділянки з кадастровим
номером :01:001:0003. При цьому вона
свідомо не залучала до участі в
розгляді її заяви позивачку, як
правонаступника відповідних прав
колишніх співвласників ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Але останні
повідомили позивачку про звернення
ОСОБА_2 до суду з відповідною заявою про
роз'яснення ухвали суду. В зв"язку з цим
позивачка звернулась до суду з заявою
про залучення її до розгляду
зазначеної заяви ОСОБА_2 Після цього,
зрозумівши, що ввести в оману суд не
вдасться, відповідачка звернулась до
суду з заявою про залишення раніше
поданої нею заяви про роз'яснення
рішення суду без розгляду. У позові
позивачка за первісним позовом просила
суд винести рішення про усунення
перешкод у користуванні належною
мені земельною

ділянкою кадастровий номер
:01:001:0003, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1, загальною

площею 0,0708 га, шляхом знесення за
рахунок відповідача ОСОБА_2 будівлі -
кафе-магазин з готелем, 2 А, загальною
площею 461,2 м2. за

адресою: АДРЕСА_2.

09.01.2014 р. до Якимівського районного суду
надійшла зустрічна позовна заява
ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_11,ОСОБА_3,ОСОБА_4,ОСОБА_5,ОСОБА_6 про
переведення прав та обов'язків покупця,
мотивуючи свої вимоги наступним:

Ухвалою Якимівського районного суду
Запорізької області від 23.01.2013 року у
цивільній справі 2/330/32/2013 за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про
визнання права власності на частку в
спільному майні подружжя; за
зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання права
власності на спадкове майно; за позовом
третьої особи, що заявляє самостійні
вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та визнання права власності на
майно було затверджено мирову угоду,
укладену між сторонами у справі,
відповідно до якої за ОСОБА_2 було
визнано право власності на об'єкт
нерухомого майна: будівлю, кафе-магазин
з готелем, літ. 2 А, загальною пло щею 461,2
кв.м, за адресою:

АДРЕСА_2. про знесення якого позивачкою
ОСОБА_1 заявлено позов до мене.

Право власності на цей об'єкт
нерухомості було зареєстровано за
ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно .

Зазначений об'єкт нерухомості
розташований на земельній ділянці
кадастровий №;01:001:0003, площею 0,0708
га, адреса якої: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного
кодексу України у разі набуття права
власності' на жилий буди нок, будівлю
або споруду, що перебувають у
власності, користуванні іншої особи,
припиняється право вла сності, право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані ці об'єкти. До особи,
яка набула пра во власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
вла сності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земе льну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановле них для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Отже, з моменту набуття ОСОБА_2 права
власності на зазначені кафе-магазин з
готелем до ОСОБА_2 , відповідно,
перейшло право власності на частину
земельної ділянки, кадастровий №
:01:001:0003, на якій вони розташовані.

Право власності на решту цієї
земельної ділянки відповідно до
вищезазначеної мирової угоди, за
твердженої ухвалою Якимівського
районного суду Запорізької області від
23.01.2013 року, було визнано за ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, по 1/4 частині
за кожною.

Таким чином, з моменту переходу до
ОСОБА_2 права власності на кафе-магазин
з готелем і частину зе мельної ділянки,
на якій він розташований, я разом з
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 стала
співвласницею земельної ділянки,
кадастровий № :01:001:0003, за адресою:
АДРЕСА_1.

03 червня 2013 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено
договір купівлі-продажу, посвідчений
приватним нотаріусом Якимівського
районного нотаріального округу Запорі
зької області ОСОБА_7 за реєстровим №
208.

Відповідно до цього договору
купівлі-продажу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_1 придбала
належні продавцям частки земельної
ділянки, кадастровий №:01:001:0003, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, тобто
земельної ділянки, співвласником якої
є також і ОСОБА_2.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 362 ЦК України у
разі продажу частки у праві спільної
часткової власності співвласник має
переважне право перед іншими особами
на її купівлю за ціною, оголошеною для
продажу, та на інших рівних умовах,
крім випадку продажу з публічних
торгів. Продавець частки у праві
спільної часткової власності
зобов'язаний письмово повідомити інших
співвласників про намір продати свою
частку, вказавши ціну та інші умови, на
яких він її продає. Якщо інші
співвласники відмовилися від
здійснення переважного права купівлі
чи не здійснять цього права щодо
нерухомого майна протягом одного
місяця, а щодо рухомого майна - протягом
десяти днів від дня отримання ними
повідомлення, продавець має право
продати свою частку іншій особі.

Однак, всупереч зазначеним приписам
закону, про намір продати свої частки у
зазначеній земельній глянці продавці
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2,
як співвласницю, не повідомляли,
укладення вказаного Договору
купівлі-продажу з ОСОБА_1 зі мною не
узгоджували, хоча ОСОБА_2 мала і на цей
час має намір та можливість
скористатися своїм переважним правом
на придбання часток земельної ділянки
у інших співвласників на умовах,
визначених цим Договором
купівлі-продажу, зокрема за означеною у
договорі ціною земельної ділянки в
сумі 67760 грн. (шістдесят сім тисяч
сімсот шістдесят фивень 00 копійок).

Відповідно до ч. 4 ст. 362 ЦК України у
разі продажу частки у праві спільної
часткової власності з порушенням
переважного права купівлі співвласник
може пред'явити до суду позов про
переведення на нього прав та обов'язків
покупця.

У позові позивачка за зустрічним
позовом просила суд винести рішення
про переведення на неї, прав та
обов'язків покупця земельної ділянки
кадастровий номер :01:001:0003, площею
0,0708 га, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1,на умовах, визначених
договором купівлі-продажу між ОСОБА_3,
ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1,
посвідче ним приватним нотаріусом
Якимівського районного нотаріального
округу Запорізької області ОСОБА_7.33 06
2013 р. за реєстровим №208.

У судовому засіданні позивачка за
первісним позовом та її представник
підтримали позовну заяву у повному
обсязі та просили її задовольнити,
проти задоволення зустрічного позову
заперечували, бо вважали його
безпідставним.

Відповідачка по первісному позову та
її представник проти задоволення
первісного позову заперечували у
повному обсязі, мотивуючи свою позицію
наступним : Позивачем у цій справі
заявлено вимогу про усунення перешкод
у користуванні належною їй земе льною
ділянкою кадастровий номер
:01:001:0003, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 0,0708 га,
шляхом знесення за рахунок відповідача
ОСОБА_2 будівлі - кафе-магазин з готелем
2 А, загальною площею 461,2 м2, за адресою:
АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 128 ЦПК України
після одержання копій ухвали про
відкриття провадження у справі і
позовної заяви відповідач має право
подати суду письмове заперечення проти
позову із зазна ченням доказів, що
підтверджують його заперечення.
Відповідач може заперечувати проти
позову, по силаючись на незаконність
вимог позивача, їх необґрунтованість,
відсутність у позивача права на
звернення до суду або наявність
перешкод для відкриття провадження у
справі.

Ознайомившись із позовною заявою
та доданими до неї документами, ОСОБА_2
заявляє, що позов не визнає повністю і
проти його задоволення заперечує,
оскільки вимоги Позивачки є
незаконними, необгрун тованими і у неї
відсутнє право на звернення до суду з
такими вимогами, у зв'язку з
нижченаведеним.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції
України ніхто не може бути протиправне
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправне позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Крім того, відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий № :01:001:0003, яка на
даний час належить позивачці ОСОБА_1 і
про звіль нення якої нею заявлено
позовну вимогу, раніше належала
громадянину ОСОБА_9.

У 2011 році ОСОБА_9 на зазначеній належній
йому земельній ділянці було побудовано
об'єкт нерухомого майна - кафе-магазин з
готелем, 2 А.

29.04.2011 року Кирилівською селищною радою
Якимівського району Запорізької
області ОСОБА_9 було видане свідоцтво
про право власності на вказане
кафе-магазин з готелем, якому було
присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2

У той же день, 29.04.2011 року, право
власності ОСОБА_9 на цей об'єкт
нерухомості було зареє строване КП
«Якимівське бюро технічної
інвентаризації».

Таким чином, кафе-магазин з готелем, 2 А
було побудоване ОСОБА_9 на належній
йому земе льній ділянці і введено в
експлуатацію відповідно до вимог
закону, а отже право власності на цей
об'єкт нерухомості виникло у ОСОБА_9 на
законних підставах і цей об'єкт
нерухомості не є самочинним буді
вництвом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер.

В результаті розподілу майна, яке
залишилося після смерті ОСОБА_9,
Ухвалою Якимівського районного суду
Запорізької області від 23.01.2013 року у
цивільній справі № 2/330/32/2013 за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про
визнання права власності на частку в
спільному майні подружжя; за
зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання права
власності на спадкове майно; за позовом
третьої особи, що заявляє самос тійні
вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та визнання права власності на
майно було затверджено мирову угоду,
укладе ну між сторонами у справі,
відповідно до якої за ОСОБА_2 було
визнано право власності на об'єкт
нерухомого майна: будівлю, кафе-магазин
з готелем, літ. 2 А, загальною площею 461,2
кв.м, за адресою: АДРЕСА_2.

Право власності на цей об'єкт
нерухомості було зареєстровано за
ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно державним
реєстратором Реєстраційної служби
Якимівського районного уп равління
юстиції Запорізької області 06.02.2013 р. за
№ 3.

Таким чином, право власності на вказане
кафе-магазин з готелем було набуте
ОСОБА_2 також у відповідності до вимог
закону.

03 червня 2013 року між ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та позивачкою
було укладено договір купівлі-продажу,
посвідчений приватним нотаріусом
Якимівського районного нотарі ального
округу Запорізької області ОСОБА_7
(реєстровий № 208). Відповідно до цього
Договору купів лі-продажу ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_1
придбала земельну ділянку, кадастровий
№ :01:001:0003, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, на якій розташований
належний мені об'єкт не рухомості.

Отже, вказана земельна ділянка була
придбана Позивачкою більше ніж через
два роки з часу по будови та виникнення
права власності на зазначене
кафе-магазин з готелем і через чотири
місяці з мо менту виникнення права
власності на цей об'єкт нерухомості у
ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 659 ЦК України
продавець зобов'язаний попередити
покупця про всі права третіх осіб на
товар, що продається (права наймача,
право застави, право довічного
користування тощо). У разі невиконання
цієї вимоги покупець має право
вимагати зниження ціни або розірвання
договору купівлі-продажу, якщо він не
знав і не міг знати про права третіх
осіб на товар.

Про наявність на земельній ділянці, яка
придбавалася Позивачкою, кафе-магазину
з готелем, який належить ОСОБА_2 на
праві власності, Позивачці було відомо
і укладаючи договір купівлі-продажу
цієї земель ної ділянки, в тому числі і
визначаючи ціну земельної ділянки,
Позивачка з цією обставиною
погодилася.

Таким чином, доводи Позивачки про те, що
належне мені кафе-магазин з готелем
створює їй перешкоди у користуванні
земельною ділянкою і що ОСОБА_2 якимось
чином порушує її права, є
необґрунтованими.

Будь-які підстави, з числа передбачених
ст. 346 ЦК України (яка визначає підстави
припинен ня права власності) або іншим
чинним законодавством України, для
позбавлення мене права влас ності на
належне мені кафе-магазин з готелем, а,
отже, і для задоволення вимог
позивачки, відсут ні.

ОСОБА_2 та її представник свій
зустрічний позов підтримали у повному
обсязі та просили його задовольнити.

Відповідачі за зустрічним позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5,ОСОБА_6 та їх
представник зустрічний позов не
визнали, просили у позові відмовити в
зв'язку з наступним :

Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України, у разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Однак, згідно ч.6 ст. 120 ЗК України,
істотною умовою договору, який
передбачає набуття права власності на
жилий будинок, будівлю або споруду, є
кадастровий номер земельної ділянки,
право на яку переходить у зв'язку з
набуттям права власності на ці об'єкти.

Вирішуючи питання про затвердження
мирової угоди, яка в розумінні чинного
цивільного законодавства є формою
цивільного договору - всі сторони цієї
угоди виходили з того, що ОСОБА_2 не
набуває всіх необхідних складових
права власності щодо кафе-магазину з
готелем, літ. 2 А, АДРЕСА_2 як об'єкту
нерухомого майна, а саме прав на
земельну ділянку кадастровий номер
:01:001:0003 загальною площею 0,0708 га,
або ж її частку. В ухвалі суду від 23.01.2013
року про затвердження мирової угоди
співвласниками спірної земельної
ділянки в повному обсязі без будь яких
обтяжень визначено тільки ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Не зазначено в
ухвалі також, що до ОСОБА_2 переходять
права на частку земельної ділянки, на
якій знаходиться майно, що передається
їй у власність.

Тобто, суд, який розглядав та
затверджував мирову угоду, та
виконуючи вимоги ст. 175 ЦПК України, не
вбачав жодних порушень не тільки прав
та обов'язків сторін у мировій угоді,
але й вимог чинного законодавства, що
регулює земельні правовідносини.

І саме за цих умов ми погодились на
визнання за ОСОБА_2 права власності на
іншу земельну ділянку площею 0,0995 га,
кадастровий номер: :01:001:0004.

Такі дії відповідачів відповідали
вимогам чинного законодавства, зокрема
ст. 627 ЦК України, згідно якої
«відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості». Статтею З ЦК України
визначено, що загальними засадами
цивільного законодавства є свобода
договору.

В подальшому, за домовленістю сторін
ОСОБА_2 мала ініціювати виготовлення
технічної документації про поділ
кожної з земельних ділянок на дві
частини, з присвоєнням кожній ділянці
власного кадастрового номера. А потім
сторони мали здійснити обмін частками
землі відповідно до фактичного
розміщення на них будівель, права на
які за мировою угодою визнавались за
різними особами та сторонами у
цивільній справі щодо прав на спадкове
майно.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
проживаємо в різних населених пунктах.
Ця обставина унеможливлювала
узгоджене всіма співвласниками
використання належних нам на об'єктів
нерухомого майна. Тому ми мали намір
після реєстрації наших відповідних
прав у встановленому законодавством
порядку здійснити відчуження цих
об'єктів. Спочатку ми запропонували
ОСОБА_2 на тих самих умовах, які
викладені в договорі купівлі-продажу
від 03.06.2013 року, придбати належне нам
майно (в тому числі магазин (цегла)
літера А-1, магазин-бар з літнім
майданчиком літера А-1, земельну
ділянку кадастровий номер
:01:001:0003), що дало б змогу без
додаткових витрат вирішити в тому
числі і вище викладені проблеми щодо
реалізації прав на землю, але вона
відмовилась. Нами було знайдено
потенціального покупця, яким була
співвідповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_1, про що ми повідомили ОСОБА_2
Після цього 21.03.2013 року остання уклала
письмовий договір про наміри з ОСОБА_1
Викладене підтверджує ту обставину, що
затвердження в суді мирової угоди не
передбачало будь яких прав з боку
ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку, і що
саме таке розуміння умов мирової угоди
мала і ОСОБА_2 як під час її ухвалення,
так і тривалий час потому. Але в
подальшому, не бажаючи виконувати
взяті на себе зобов'язання, з
корисливих мотивів вона спочатку
намагалась безпідставно отримати
роз'яснення ухвали суду (справа № 3 3
0/2718/13-ц, провадження 6/330/106/2013) про нібито
належні їй права на спірну земельну
ділянку, не залучаючи до участі в
розгляді справи ОСОБА_1 Хоч про
відчуження наших відповідних прав за
договором від 03.06.2013 року на користь
ОСОБА_1 ОСОБА_2 було достеменно відомо.
Ми повідомили ОСОБА_1 про відповідне
звернення до суду ОСОБА_2, тому у
вказаній справі ввести в оману суд не
вдалось. Після чого вона звернулась з
надуманими вимогами за зустрічним
позовом в даній справі.

За цих підстав, позовні вимоги ОСОБА_2
за зустрічним позовом суперечать
узгодженим діям сторін щодо виникнення
прав власності, визначеним в ухвалі про
затвердження мирової угоди, фактичним
обставинам та дійсним правовідносинам
сторін, і тому не підлягають
задоволенню. Тим більш, що укладення
сторонами мирової угоди було підставою
закриття провадження у справі, а

повторне звернення до суду з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав
не допускається (ч.З ст.206 ЦПК України).

Статтею 125 ЗК України визначено, що
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав. На час укладення
нами договору про відчуження земельної
ділянки на користь ОСОБА_1 наші права на
неї в цілому, без будь яких обтяжень,
були зареєстровані за нами, що
перевірено нотаріусом під час
укладення договору. ОСОБА_2 не має та не
мала відповідної реєстрації, а тому у
неї не виникали права власності ні на
цю ділянку, а ні на будь яку її частку.

З урахування викладеного, доводи
ОСОБА_2 про те, що вона є співвласницею
земельної ділянки є безпідставними, а
тому відсутнє і її переважне право
купівлі частки у праві спільної
часткової власності на підставі ст. 362
ЦК України, а тому немає і правових
підстав для переведення на неї прав та
обов'язків покупця.

Хотілося б звернути увагу суду на те, що
вимоги ст. 362 ЦК України регулюють
правовідносини при продажу частки у
праві спільної часткової власності і
право першочергового придбання частки
майна, виникає у співвласника майна при
продажу іншим співвласником саме
частки майна. В нашому випадку за
договором від 03.06.2013 року, права
покупця, за яким просить перевести на
себе позивач за зустрічним позовом,
вчинено продаж не частки майна, а
земельної ділянки як цілісного об'єкту
нерухомого майна. То ж відповідні
доводи щодо переважного права ОСОБА_2
на купівлю майна з посиланням на ст. 362
ЦК України, як на підставу для цього, не
тільки не ґрунтуються на вимогах
чинного законодавства, але й
суперечать їм.

У судовому засіданні були вивчені
наступні докази по справі :

- заява про роз'яснення ухвали суду та
ухвала про залишення вказаної заяви
без розгляду ( а.с.7-8)

- договір про наміри ( а.с.9)

- ухвала Якимівського районного суду
Запорізької області від 23.01.2013 р. про
затвердження мирової угоди ( а.с.10-15, 38-52)

- державний акт про право власності на
земельну ділянку ( а.с.15,110)

- витяги з державного реєстру речових
прав ( а.с.16-18)

- договір купівлі - продажу нерухомого
майна ( а.с.19-21, 55-60)

- витяги з державного реєстру речових
прав ( а.с.22-23, 53-54)

- свідоцтво на право власності на
нерухоме майно, витяг про державну
реєстрацію прав ( а.с.111-112)

-свідоцтво про смерть ( а.с.113)

- документи щодо зміни прізвища
позивачки по первісному позову (
а.с.121-122)

Вивчившм матеріали справи та
вислухав думку сторін, суд дійшов до
наступного :

- вимоги по первісному позову
задоволенню не підлягають, бо у випадку
їх задоволення порушується право
власності відповідачки ОСОБА_2, яке
виникло у передбачений законом спосіб.

- вимоги по зустрічному позову також не
підлягають задоволенню, бо позивачка
по зустрічному позову не надала судові
доказів того, що мала переважне право
купівлі земельної ділянки.

Керуючись ст.ст. 317,321 ЦК України ст.ст.
215-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою - відмовити у повному обсязі.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
переведення прав та обов"язків покупця
- відмовити у повному обсязі.

Зобов'язати Територіальне управління
державної судової адміністрації у
Запорізькій області повернути
ОСОБА_2ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н., що народилась
смт. Якимівка Запорізької області,
мешкає АДРЕСА_3, код НОМЕР_1 кошти у
розмірі 67760 гр. ( шістдесят сім тисяч
сімсот шістьдесят гривень), що були
покладені на депозит Якимівського
районного суду Запорізької області
08.01.2014 р. за квитанцією № 88 у ТВБВ №
10007/0292 філії -Запорізького обласного
управління ідентифікаційний код 02760363
АТ «Ощадбанк» ідентифікаційний код
00032129 вул. Кірова б. 65 м. Мелітополь
Україна.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Якимівський районний суд Запорізької
області. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом 10 днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: