БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
Справа № 497/486/14-ц
Провадження № 2/497/259/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2014 року
м. Болград

Болградський районний суд Одеської
області у складі:

головуючого судді - Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря - Бачур А.В.,

позивачки - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з
вищезазначеним позовом та просить
постановити рішення, яким стягнути на
її користь з відповідача ОСОБА_2 кошти
у розмірі 27 386.80 гривен та судові
витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 21.06.2013 року
вона зареєструвала шлюб з відповідачем
ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син
ОСОБА_5. В зв'язку з народженням сина,
Управління соціального захисту
населення Болградської районної
державної адміністрації Одеської
області нарахувало та перевело на
платіжну картку допомогу за народження
дитини та допомогу по догляду за
дитиною до досягнення трирічного віку.
Відповідач забрав у неї платіжну
картку та на свій власний розсуд
розпорядився коштами, призначеними для
дитини. На вимогу позивачки повернути
кошти, відповідач вигнав її з дому
разом з дитиною, на платіжній картці,
яку вона забрала у відповідача, кошти
були відсутні. За даними соціальної
служби, їй позивачці було нараховано та
переведено на платіжку карту 27 152.00
гривні, крім того банк нараховував
відсотки на цю суму, тобто відповідач
незаконно скористався грошима у
розмірі 27 386.80 гривен.

Позивачка підтримала позовні вимоги,
наполягала на їх задоволенні. Суду
пояснила, що банківську картку, на яку
перераховувалася: одноразова допомога
по народженню дитини, допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, державна соціальну
допомогу інваліду з дитинства, вона
дала сестрі відповідача ОСОБА_6, яка
перевіряла наявність коштів на цій
картці та у подальшому самостійно
зняла 12 000.00 гривен, які позивачка і
відповідач витратили на придбання
мотоцикла вартістю 6 000.00 гривен та
погасили кредит в розмірі 6 000.00 гривен.
Решту коштів витратили на проживання,
придбання необхідних засобів гігієни
для дитини та на ліки. Позивачка
стверджує, що оскільки ці кошти не були
витрачені особисто на потреби дитини:
не придбано дитяче ліжко, візок, одяг та
інші речі, вони мають бути стягнуті з
відповідача. З заявою щодо
неправомірних дій відповідача, до
правоохоронних органів вона не
зверталася.

Відповідач позовні вимоги не
визнав, заперечував усі доводи
позивачки. Пояснив, що до 16 січня 2014
року вони з позивачкою проживали разом
в будинку його батьків. Де також
проживають: батько, мати, його рідна
сестра з трьома дітьми, бабуся.
Господарство вели спільно, харчувалися
разом і разом витрачали спільні кошти.
Позивачка дійсно радилася з його
сестрою, щодо використання коштів.
Проте ніхто силоміць у позивачки
банківської картки не забирав, та проти
її волі коштами не розпоряджався.
Взагалі він, відповідач бажає дійти
примирення з позивачкою, зберегти
сім'ю, та разом виховувати сина,
проживати окремо як від його батьків,
так і від батьків дружини.

Представник відповідача -
підтримав пояснення свого довірителя,
вважав, що позов є безпідставним та
необґрунтованим, в задоволенні якого
слід відмовити.

Оцінивши усі докази зібрані в справі у
їх сукупності, виходячи з обставин,
встановлених під час судового розгляду
справи, враховуючи норми діючого
законодавства, яким врегульовані
встановлені судом правовідносини,
заяви сторін по справі, суд прийшов до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог виходячи з
наступного.

Суд розглядає справу дотримуючись
принципів змагальності і
диспозитивності цивільного
судочинства, оцінює докази у справі у
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням згідно ст. 212 ЦПК України,
захищаючи порушені, невизнані або
оспорюванні права, свободи чи інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено,
що 21 червня 2013 року між позивачкою
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб
(а.с.4).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син
ОСОБА_5 (а.с.5).

Згідно довідок Управління
соціального захисту населення
позивачка перебуває на обліку та:

- з жовтня 2013 року отримує допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку та станом на січень
місяць 2014 року розмір допомоги склав 2
094.93 гривні (а.с.7);

- отримує державну соціальну допомогу
інваліду з дитинства 2 групи, розмір
якої склав з серпня 2013 року по січень 2014
року - 5 464.00 (а.с.8, 3);

- протягом листопада 2013 року - січня 2014
року отримала допомогу за народження
дитини у розмірі 13 770.00 гривен (а.с.9).

З зазначених довідок вбачається,
що позивачці було виплачено коштів по
січень місяць 2014 року включно,
призначених на дитину в сумі 15 864.93
гривні, що не відповідає заявленим в
позові вимогам.

Позивачка та відповідач разом
проживали до 16 січня 2014 року, вели
спільне господарства та спільно
розпоряджалися коштами. Зазначені
обставини були підтверджені
поясненнями позивачки та відповідача в
судовому засіданні..

Відповідно до довідки № 137 від 04.02.2014
року, виданої Виноградненською
сільською радою Болградського району
Одеської області, позивачка ніде не
працює, трудової книжки не має,
знаходиться у відпустці по догляду за
дитиною до трьох років - неповнолітнім
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає
разом з матір'ю в с. Виноградне
Болградського району (а.с.5). Являється
інвалідом дитинства (а.с.3).

Відповідно до ст.ст.10, 60 ч.1, ч. 4 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
установлених ст.61 ЦПК України.
Доказування не повинно ґрунтуватися на
припущеннях. Доказами в розумінні ст.57
ЦПК України є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд установлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці
дані встановляються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, висновків експертів.

На позивача покладений обов'язок
довести в суді ті обставини, що
відповідач неправомірно заволодів
належною позивачці платіжною карткою,
безпідставно, без її згоди, використав
усі кошти, що були нараховані і
зберігалися на цій картці та витратив
їх за не належністю. Тобто, відповідно
до вимог ст. 10 ЦПК України - позивачка
повинна була довести за допомогою
належних та допустимих доказів, з
урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК
України, зазначені нею обставини.

Однак таких доказів вона суду не надала
і не ставила питання в судовому
засіданні про їх витребування.

Навпаки, в судовому засіданні було
встановлено, що кошти з банківської
картки взагалі знімала сестра
відповідача, та витрачені вони були на
потреби сім'ї за згодою позивачки.

Таким чином, при викладених обставинах,
у зв'язку з тим, що позивачка не довела
тих обставин, на які вона посилається в
своїй позовній заяві - позов
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 131, 208, 209, 212-215, 223,
294 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
через Болградський районний суд
Одеської області. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
С.В.Кодінцева