Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №287/545/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Стратович Олександр Володимирович
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Коломієць О.С., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання
Крижанівської М.М. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «Приватбанк» на
заочне рішення Олевського районного
суду Житомирської області від 17 грудня
2013 року, -

встановила:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулося з вказаним
позовом, в якому просило стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором від 19.09.2006 року в
сумі 26300,70 грн.. Зазначало, що 19 вересня
2006 року між ним та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № DNH4KP78030003 і
відповідач отримав кошти в сумі 3510,00
грн.. Позичальник умови кредитного
договору тривалий час не виконував і
станом на 11.09.2013 року виникла
заборгованість в сумі 26300,70 грн..

Заочним рішенням Олевського районного
суду Житомирської області від 17 грудня
2013 року в задоволені позову відмовлено
за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права. Зазначає, що
судом не було взято до уваги, що на
момент укладання кредитного договору
діяли Умови, якими було передбачено
збільшену позовну давність до 5 років.

Розглянувши справу в межах визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 19 вересня 2006 року
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № DNH4KP8030003,
за яким відповідач отримала кошти в
сумі 3510,00 грн. зі сплатою відсотків у
розмірі 25,08 % річних на суму залишку
заборгованості.

Умови кредитного договору ОСОБА_3 не
виконувала і станом на 11.09.2013 року
утворилася заборгованість в сумі 26300,70
грн., з яких : 2873,69 грн. заборгованість за
кредитом, 8876,68 грн. заборгованість по
процентам за користування кредитом,
12821,73 грн. пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором, 500
грн. штраф (фіксована частина), 1228,60 грн.
штраф (процентна складова).

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом вірно визначено правовідносини,
що виникли між сторонами, однак
ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову з підстав
відсутності доказів про поважність
причини пропуску строку позовної
давності, суд не врахував наступне.

Пунктом 31 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснено,
що при застосуванні положення пункту 7
частини одинадцятої статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
суди мають виходити з того, що у
системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» та вимоги ЦК щодо
позовної давності застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи)».

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Частиною 1 ст.259 ЦК України передбачено,
що позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін. Договір про
збільшення позовної давності
укладається у письмовій формі.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно заяви (а.с.6) позичальника від
19.09.2006 року кредит видано на строк по
19.03.2010 року. Ця заява із запропонованими
Приватбанком Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт), тарифами
складає між сторонами
кредитно-заставний договір.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам
(«Розстрочка»)(Стандарт) термін
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
Договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років.

Верховним Судом України викладено
правову позицію з питань обчислення
строків позовної давності та
встановлення різних видів
цивільно-правової відповідальності у
справі № 6-116цс13, де зазначено, що
несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Згідно розрахунку заборгованості за
цим договором позивач проводила оплату
по кредитному договору, а тому строк
позовної давності переривався (ч.1 ст.264
ЦК України).

П'ятирічний строк позовної давності
спливає 20.03.2015 року, а позов подано до
суду 25.09.2013 року, згідно реєстраційного
штампу суду на позовній заяві (а.с.1).

Зазначена обставина судом не була
врахована.

При цьому суд враховує і те, що
відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Для застосування вказаної норми
повинно існувати одночасно дві
обставини :

- значене перевищення розміру
неустойки над розміром збитків;

- наявність інших обставин, які
мають істотне значення.

Розмір пені перевищує розмір
заборгованості за кредитом та по
процентам за користування ним, однак
відповідачем не надано доказів на
підтвердження інших обставин, які
мають істотне значення та можуть бути
підставою для зменшення розміру
неустойки, а тому застосування
вказаної норми неможливе.

На підставі викладеного, постановлене
судом рішення відповідно до ст.309 ЦПК
України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Олевського районного суду
Житомирської області від 17 грудня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення - про задоволення позовних
вимог

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
№ DNH4KP78030003 від 19.09.2006 року у розмірі 26300
грн. 70 коп., з яких : 2873,69 грн.
заборгованості за кредитом, 8876,68 грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 12821,73 грн. пені
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором, 500 грн. штрафу (фіксована
частина), 1228,6 грн. штрафу (процентна
складова) та судові витрати в сумі 263
грн. 01 коп..

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього ж дня на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді