Справа № 697/1708/13-ц
№ пров. 2/697/6/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року

Канівський міськрайонний суд
Черкаської області

в складі : головуючого судді - Льон О.М.

при секретарі - Дряновій Н.В.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача -
ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Каневі Черкаської
області справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання споживчого кредиту
спільним сумісним майном подружжя,
поділ цього майна та стягнення його
частки та зустрічного позову ОСОБА_3 до
АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 про визнання
кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною
заявою до ОСОБА_3 про визнання
споживчого кредиту спільним сумісним
майном подружжя, поділ цього майна та
стягнення його частки.

В обґрунтування позову вказала, що з 07
березня 2009 року по 29 травня 2013 року
перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, від якого
мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під
час шлюбу 10 жовтня 2012 року на її ім'я за
згодою чоловіка в Публічному
акціонерному товаристві ( на даний час -
Акціонерному товаристві) «ОТП Банк»
отримано строковий дворічний
споживчий товаристві (на даний кредит
в сумі 20000 грн. зі сплатою процентної
ставки у 22 % річних. За період з 10.10.2012
року по 12.06.2013 рік вона погасила
основний борг кредиту 6 726,37 грн.,
відсотки за кредитом в сумі 2850,85 грн. та
комісію в сумі 8870,40 грн., а всього на
18447,62 грн. Після розірвання сімейних
стосунків за травень і червень 2013 року,
вона особисто без матеріальної
допомоги відповідача, сплатила
щомісячно по 1600 грн., тобто на загальну
суму 3200 грн. Залишок боргу по кредиту
станом на день пред»явлення позову
складає 15673,63 грн.. Згоди на
добровільний поділ кредитного боргу
між ними не досягнуто, у зв»язку з чим
змушена звернутись до суду. Просить
суд визнати споживчий кредит, який
укладено між нею і АТ «ОТП Банк» за
договором про надання споживчого
кредиту № від 10.10.2012 року в сумі 20
000 гривень з цільовим призначенням на
споживчі цілі та придбання послуг
продавця, строком на 24 місяці зі
сплатою процентної ставки 22 % річних
спільною сумісною власністю подружжя,
поділити цей кредит у рівних частках з
урахуванням процентної ставки і
комісійних в розмірі 36766,37 грн. та
визнати за кожним по 18383,18 грн., залишок
кредиту станом на день пред'явлення
позову в сумі 15673,63 грн. поділити у
рівних частках та визнати за кожним по
7836,81 грн., стягнути з відповідача на її
користь 7836,81 грн. як суму боргу за
споживчим кредитом та 1600 грн.
компенсації за сплату кредиту нею в
травні-червні 2013 року та судові витрати
понесені нею на правову допомогу в сумі
800 грн. та судовий збір в сумі 229, 40 грн..

07.11.2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із
зустрічним позовом до ПАТ (на даний час
АТ) «ОТП Банк» та ОСОБА_1 про визнання
кредитного договору недійсним,
зазначивши, що лише після отримання
позовної заяви та виклику до суду йому
стало відомо, що 10.10.2012 р. його колишня
дружина уклала кредитний договір з
банком у період їх шлюбу, вважає що
вказаний договір укладений без його
письмової згоди, тому просить суд
визнати договір про надання споживчого
кредиту № від 10 жовтня 2012 року
недійсним, так як укладений одним з
подружжя без згоди іншого, повернути
сторони в попереднє становище та
відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її
позовних вимог.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник адвокат ОСОБА_2 позовні
вимоги підтримали в повному обсязі,
зустрічний позов не визнали. Позивач
ОСОБА_1 пояснила, що у період шлюбу з
відповідачем вона за згодою чоловіка
оформила договір про надання
споживчого кредиту у ПАТ (на даний час
АТ) «ОТП Банк» на своє ім»я у зв»язку з
тим, що мала необхідну довідку про
доходи. Термінова потреба в коштах
виникла у зв»язку з необхідністю
ремонту пошкодженого автомобіля,
належного матері чоловіка, яким
користувалась їх сім»я, а тому вони
спільно, після отримання кредиту 10.10.2012
року, в той же день відразу на
автомобільному ринку в м. Черкаси
закупили запчастини, необхідні для
ремонту автомобіля, які привезли та
розвантажували на подвір»ї її батьків,
де в той час проживали. Кредитні кошти
були використані в інтересах їх сім»ї,
а саме на купівлю запчастин, ремонт
автомобіля та інші побутові потреби їх
сім»ї. Тому вважає, що залишок боргу по
кредиту має бути розділений між ними
порівну, так як на її утриманні є
неповнолітня донька і вона не
спроможна самостійно його погасити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
та його представник адвокат ОСОБА_4
первісний позов не визнали, підтримали
зустрічний позов. Відповідач ОСОБА_3
пояснив, що кредитний договір між
ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» від 10.10.2012 року
укладений без його письмової згоди, при
цьому не заперечував, що кошти на
запчастини та ремонт пошкодженого
автомобіля надала колишня дружина
ОСОБА_1. Також підтвердив, що разом
їздили до м. Черкаси, заходили до
приміщення банку, але він нічого не
підписував.

АТ «ОТП Банк» в судове засідання свого
представника не направило, про час і
місце судового засідання
повідомлялось належним чином, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення, яке
міститься в матеріалах справи, про
причини неявки в судове засідання
представника суду не повідомили,
жодних заяв чи клопотань не подавали.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 07 березня 2009 року до 29 травня 2013
року, від якого мають доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5-6).

Судом встановлено, що під час
перебування у шлюбі 10 жовтня 2012 року
між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ (на даний
час АТ) «ОТП Банк» було укладено
договір про надання споживчого кредиту
№ , відповідно до якого отримано
строковий дворічний споживчий кредит в
сумі 20000 грн. зі сплатою процентної
ставки у 22 % річних. (а.с. 7-8).

Згідно графіку платежів по даному
кредиту (а.с.9) вбачається, що сума
платежу за розрахунковий період з
12.11.2012 року до 10.10.2014 року з урахуванням
процентної ставки (5495,97 грн.), погашення
основної суми кредиту (22400 грн.) та
комісійних ( 8870 грн.) складає 36766,37 грн..

Згідно довідки АТ «ОТП Банк» від
12.06.2013 року (а.с. 11) вбачається, що станом
на 12.06.2013 року ОСОБА_1 має
заборгованість по кредитному договору
№ від 10.10.2012 року в сумі 15673,63 грн..
За період з 10.10.2012 року до 12.06.2013 року
погашено: основний борг кредиту 6 726,37
грн., відсотки за кредитом в сумі 2850,85
грн. та комісію в сумі 8870,40 грн., а всього
18447,62 грн..

Статтею 60 СК України передбачено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
обєктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно із ч. 3 ст. 61 СК України, якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя. Отже, за загальним правилом,
майно, придбане подружжям у кредит, є
спільною власністю чоловіка та
дружини. Також статтею 70 СК України
передбачено, що в разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Статтею 69 СК України передбачено, що
дружина та чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності. Кожен із
співвласників має право на поділ
сумісного майна. Поділ всього майна,
яке було спільною сумісною власністю
подружжя, або лише певної речі, означає
припинення щодо нього режиму об»єкта
права спільної сумісної власності.

Згідно ст.70 СК України в разі поділу
майна, що є об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Згідно п. п. 23, 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року №11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 майна,ст.
65 СК України).

Таким чином, у результаті отримання
подружжям грошових коштів в період
шлюбу згідно споживчого кредиту
боргові зобов'язання перед
позикодавцем несуть як чоловік, так і
дружина, а не тільки той із подружжя,
хто підписав кредитний договір.

Допитані у суді свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7
підтвердили, що в день оформлення
кредиту ОСОБА_1 разом зі своїм
чоловіком ОСОБА_3 поїхали разом в м.
Черкаси, їх повіз на власному
автомобілі ОСОБА_8, потреба в коштах
виникла у зв»язку з необхідністю
ремонту пошкодженого автомобіля, яким
користувались спільно, після
отримання кредитних коштів в той же
день відразу на автомобільному ринку в
м. Черкаси закупили запчастини,
необхідні для ремонту автомобіля, які
привезли та розвантажували на
подвір»ї батьків ОСОБА_1, де в той час
проживала їх сім»я.

Допитаний у суді свідок ОСОБА_8 також
підтвердив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 він був на
дні народженні дитини сторін по справі,
де було домовлено про поїздку до м.
Черкаси, на наступний день він на
своєму автомобілі повіз їх до м.
Черкаси, де вони разом виходили на бул.
Шевченка, куди йому невідомо, після
чого їздили на продуктовий ринок та
автомобільний ринок, де закупили за
свої кошти запчастини, необхідні для
ремонту автомобіля, зокрема лобове
скло, які по приїзду до м. Канева
розвантажували на подвір»ї батьків
ОСОБА_1.

Отже, судом встановлено, що договір про
надання споживчого кредиту № від
10.10.2012 року був укладений позивачем
ОСОБА_1, як одним з подружжя в інтересах
сім»ї в період шлюбу з ОСОБА_3, а кошти,
отримані за вказаним кредитним
договором використані в інтересах
сім»ї, що підтверджують допитані в суді
свідки та не заперечують і самі сторони
у своїх поясненнях.

З огляду на викладене, оцінюючи докази
в їх сукупності, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3
підлягає до задоволення в частині
визнання споживчого кредиту спільним
сумісним майном подружжя, поділ цього
майна та стягнення його частки, в той
же час підстав для задоволення
зустрічного позову ОСОБА_3 до АТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_1 про визнання недійсним
договору про надання споживчого
кредиту № від 10.10.2012 року в сумі 20
000 грн. суд не вбачає, поскільки
відповідно до ст. 65 СК України при
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Договір, укладений
одним із подружжя в інтересах сім'ї,
створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік
незалежно від припинення шлюбу мають
рівні права та обов'язки щодо спільно
нажитого у шлюбі майна, оскільки
розірвання шлюбу не звільняє подружжя
від зобов'язань за кредитом.

Судом встановлено, що сума платежу по
кредитному договору № від 10.10.2012
року за розрахунковий період з 12.11.2012
року до 10.10.2014 року, складає 36766,37 грн., а
тому підлягає поділу у рівних частках
між сторонами по 18383,18 грн. кожному,
залишок споживчого кредиту станом на
день пред'явлення позову складає 15673,63
грн., яка також підлягає поділу у рівних
частках між сторонами по 7836,81 грн.
кожному.

Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Посилання позивача ОСОБА_1 на погашення
нею за власні кошти вказаного кредиту
в травні-червні 2013 року в сумі 3200 грн.
після розірвання шлюбу, суд вважає
безпідставним, поскільки вказана
обставина не доведена за допомогою
належних та допустимих доказів з
урахуванням положень ст.ст.57- 59 ЦПК
України, відповідно позов ОСОБА_1 в
частині стягнення 1600 грн. компенсації
за сплату кредиту нею в травні-червні
2013 року не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові
витрати, понесені позивачем
присуджуються пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 60, 61, 65, 69, 70, 71 СК України, ст.ст.203,215 ЦК
України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», ст. ст. 1, 3,
8,10, 11, 60, 61,88, 212, 213, 215, 223, 224-233 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
споживчого кредиту спільним сумісним
майном подружжя, поділ цього майна та
стягнення його частки - задовольнити
частково.

Визнати споживчий кредит за договором
про надання споживчого кредиту №
від 10.10.2012 року в сумі 20 000 (двадцять
тисяч) гривень строком на 24 місяці зі
сплатою процентної ставки 22 % річних,
укладений між ОСОБА_1 і АТ «ОТП Банк»
спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та
ОСОБА_3.

Провести поділ споживчого кредиту за
договором про надання споживчого
кредиту № від 10.10.2012 року з
урахуванням процентної ставки і
комісійних в розмірі 36766,37 грн. у рівних
частках між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та визнати
за кожним по 18383,18 грн..

Провести поділ залишку споживчого
кредиту станом на день пред'явлення
позову в сумі 15673,63 грн. у рівних частках
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та визнати за
кожним по 7836,81 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
борг за споживчим кредитом в сумі 7836,81
грн., судові витрати по оплаті правової
допомоги в сумі 664 грн. та оплаті
судового збору в сумі 190, 40 грн..

У решті позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 про
визнання недійсним договору про
надання споживчого кредиту № від
10.10.2012 року в сумі 20 000 (двадцять тисяч)
гривень - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано у строк,
встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Черкаської області через Канівський
міськрайонний суд протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий
О . М . Льон