Справа № 143/219/14-ц Провадження №
22-ц/772/1057/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Марченко Л. В.Категорія: 56
Доповідач: Пащенко Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого:
Пащенко Л.В.

Суддів: Марчук В.С., Іванюка М.В.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

За участю
адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому засіданні в м.
Вінниці цивільну справу за апеляційною
скаргою відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області

на рішення Погребищенського районного
суду від 13 лютого 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,
- ОСОБА_5, ОСОБА_6, відділу Державної
виконавчої служби Вінницького
районного управління юстиції про
визнання права власності на
автомобіль, виключення його з акту
опису та зняття з нього арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_4, 3-х осіб, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору, - ОСОБА_5, ОСОБА_6,
відділу ДВС Вінницького РУЮ про
визнання права власності на
автомобіль, виключення його з акту
опису та зняття з нього арешту.

В заяві зазначав, що 29.11.2008 року
він-позивач купив за 30000 грн. у
відповідача ОСОБА_4, від імені якого
діяв ОСОБА_6 на підставі нотаріально
посвідченої довіреності від 26.09.2008
року, автомобіль марки «ОРЕL OMEGA» 2.0, 1997
року випуску, колір червоний, шасі
(кузов) НОМЕР_2, тип ТЗ - легковий Седан-В,
зареєстрований 23.08.2006 року Вінницьким
МРЕВ ВДАІ УМВС України у Вінницькій
області, реєстраційний номер НОМЕР_1,
свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії
НОМЕР_3.

Автомобіль був переданий йому-позивачу
та перебував у його повному володінні,
користуванні та розпорядженні, проте
він не зареєстрував автомобіль на своє
ім'я.

Постановою державного виконавця
відділу ДВС Вінницького РУЮ від 23.04.2012
року при примусовому виконанні
судового рішення відповідно
виконавчого листа №212/770/2012 від 20.04.2012
року, виданого Ленінським райсудом м.
Вінниці про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_5 боргу в сумі 1339196,96 грн.,
накладено арешт на вказаний автомобіль
та оголошено заборону на його
відчуження.

В подальшому 29.12.2012 року на
стаціонарному посту ДАІ УДАІ УМВС
України у Вінницькій області в с.
Комсомольське Козятинського району
Вінницької області автомобіль було
затримано.

Оскільки, на його-позивача думку, арешт
автомобіля, який не належить боржнику
ОСОБА_5, суперечить вимогам ст.57 ЗУ «Про
виконавче провадження», ст.ст.316,317,319,321
ЦК України та ст.41 Конституції України,
то позивач просив визнати його право
власності на автомобіль марки «ОРЕL
OMEGA» 2.0, 1997 року випуску, колір червоний,
шасі (кузов) НОМЕР_2, тип ТЗ - легковий
Седан-В, зареєстрований 23.08.2006 року
Вінницьким МРЕВ ВДАІ УМВС України у
Вінницькій області за ОСОБА_4,
реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво
про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3, а також
зняти арешт на вищевказаний
автомобіль, накладений 23.04.2012 року
постановою державного виконавця ВДВС
Вінницького РУЮ Вінницької області.

Рішенням Погребищенського
районного суду від 13 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
повністю.

В апеляційній скарзі відділ
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Вінницькій області просить
рішення суду, як постановлене з
порушенням вимог закону, скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_3.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Вінницькій області, позивача
ОСОБА_3, його адвоката та 3-ї особи -
ОСОБА_6, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення по слідуючих підставах.

Задоволюючи позов, суд виходив з того,
що позовна заява є обґрунтованою і
позивач ОСОБА_3 довів наявність
обставин, які є підставами позову та
передбачені законом як обов'язкові
умови для виникнення права на зняття
арешту з майна, тобто з належного
позивачу автомобіля марки «ОРЕL OMEGA» 2.0,
1997 року випуску, колір червоний, шасі
(кузов) НОМЕР_2, тип ТЗ-легковий Седан-В,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Проте такий висновок суду не
ґрунтується на вимогах закону та не
відповідає обставинам справи.

Так, суд встановив, що автомобіль марки
«ОРЕL OMEGA» 2.0, 1997 року випуску, колір
червоний, шасі (кузов) НОМЕР_2, тип
ТЗ-легковий Седан-В, реєстраційний
номер НОМЕР_1, зареєстрований за
відповідачем ОСОБА_4 23.08.2006 року
Вінницьким МРЕВ ВДАІ УМВС України у
Вінницькій області, свідоцтво про
реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3.

Судом зазначено, що постановою
державного виконавця відділу ДВС
Вінницького РУЮ Собчук В.В. від 23.04.2012
року, при примусовому виконанні
судового рішення відповідно
виконавчого листа №212/770/2012 від 20.04.2012
року, виданого Ленінським райсудом м.
Вінниці про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_5 боргу в сумі 1339196,96 грн.,
накладено арешт на вказаний автомобіль
марки «ОРЕL OMEGA» 2.0, 1997 року випуску, та
оголошено заборону на його відчуження.

На підтвердження того, що цей
автомобіль позивач ОСОБА_3 купив у
відповідача ОСОБА_4, від імені якого, на
підставі нотаріально посвідченої
довіреності від 26.09.2008 року, діяв
ОСОБА_6, суду було надано розписку від
29.11.2008 року (а.с.8).

Згідно акту від 29.12.2013 року зазначений
автомобіль, яким керував ОСОБА_3, було
затримано на стаціонарному посту ДАІ
УДАІ УМВС України у Вінницькій області
в с. Комсомольське Козятинського
району Вінницької області (а.с.9).

Разом з тим, поза увагою суду
залишилось те, що в матеріалах справи
відсутні: по-перше, правовстановлюючий
документ - свідоцтво про реєстрацію ТЗ
серії НОМЕР_3 (його копія), згідно якого,
як посилається суд, спірний автомобіль
зареєстрований за відповідачем ОСОБА_4
23.08.2006 року Вінницьким МРЕВ ВДАІ УМВС
України у Вінницькій області; по-друге,
в справі немає постанови (її копії)
державного виконавця відділу ДВС
Вінницького РУЮ Собчук В.В. від 23.04.2012
року, якою, як вказав позивач, на цей
автомобіль накладено арешт, про зняття
якого і йдеться в його позовних
вимогах.

При цьому, суд не перевірив в якому саме
відділі ДВС знаходиться на примусовому
виконанні судове рішення відповідно
виконавчого листа №212/770/2012 від 20.04.2012
року, виданого Ленінським райсудом м.
Вінниці про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_5 боргу в сумі 1339196,96 грн.,
коли і чиєю саме постановою накладено
арешт на спірний автомобіль та чи не
порушуються права і інтереси інших
осіб, крім зазначених в позові,
заявленими позовними вимогами.

Зокрема, суд не звернув уваги на те, що
згідно довіреності від 29.11.2008 року,
ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_4,
уповноважив користуватися, а також
розпоряджатися від його імені (продати,
обміняти) належним ОСОБА_4 автомобілем
марки «ОРЕL OMEGA» 2.0, 1997 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, не тільки
позивача ОСОБА_3, а й ОСОБА_8. Однак
останній до участі у справі залучений
не був. При цьому позивач не довів
відсутність права ОСОБА_8 (чи будь-яких
інших осіб) на даний автомобіль.

При вирішенні спору, судом також не
враховано наступні норми
матеріального права.

Згідно ст.655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 203 ЦК України
встановлено загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, зокрема, що
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Відповідно до вимог п.3 ст.208 ЦК
України у письмовій формі належить
вчиняти і правочин з приводу спірного
автомобіля.

Згідно ч.1 ст.218 ЦК України
заперечення однією із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Згідно ч.4 ст.334 ЦК України якщо
договір про відчуження майна підлягає
державній реєстрації, право власності
у набувача виникає з моменту такої
реєстрації.

Відповідно до ст.210 ЦК України
правочин підлягає державній
реєстрації у випадках, встановлених
законом. Такий правочин є вчиненим з
моменту його державної реєстрації.
Перелік органів, які здійснюють
державну реєстрацію, порядок
реєстрації, а також порядок ведення
відповідних реєстрів встановлюються
законом.

Статтею 34 Закону України «Про
дорожній рух» встановлено обов'язкову
державну реєстрацію, перереєстрацію,
та облік транспортних засобів та їх
власників, що здійснюються
відповідними підрозділами
Державтоінспекції МВС України, що
забезпечують безпеку дорожнього руху.
Власники транспортних засобів та
особи, які використовують їх на
законних підставах, зобов'язані
зареєструвати (перереєструвати)
належні їм транспортні засоби протягом
десяти діб після придбання, митного
оформлення, одержання транспортних
засобів або виникнення обставин, що
потребують внесення змін до
реєстраційних документів.

Згідно п.п.7,8 постанови КМУ
№1388 від 07.09.1998 року «Про затвердження
Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів» експлуатація
транспортних засобів, що не
зареєстровані (не перереєстровані) у
підрозділах Державтоінспекції
забороняється. Пунктом 33 даного
Порядку встановлено необхідність
перереєстрації транспортних засобів у
разі зміни їх власників, для проведення
якої до підрозділів Державтоінспекції
подаються засвідчені підписами сторін,
що скріплені печатками, акти
приймання-передачі транспортних
засобів із зазначенням їх кольору,
марки, моделі, року випуску,
ідентифікаційних номерів складових
частин (далі - реквізити), а для
проведення перереєстрації
транспортних засобів у разі їх
відчуження - документи, що встановлюють
право власності на транспортні засоби,
разом із зазначеними актами.

З копії розписки від 29.11.2008 року
(а.с.8), наданої суду, не вбачається
досягнення сторонами всіх істотних
умов договору купівлі-продажу.
Правовідносини сторін засвідчено лише
відповідною довіреністю від 29.11.2008 року
на право користування та розпорядження
спірним автомобілем (а.с.27), яка не може
бути доказом укладення між сторонами
договору купівлі-продажу автомобіля,
оскільки за своїм юридичним змістом
договір доручення є договором про
представництво, так як повірений
зобов'язується діяти від імені
довірителя.

За змістом ст.ст.238,244 ЦК України
довіреність не є правовим оформленням
переходу права власності на
автомобіль. А нормою ст.249 ЦК України
передбачено право особи, яка видала
довіреність, в будь-який час скасувати
її, тобто припинення повноважень
представника відбувається внаслідок
одностороннього волевиявлення особи,
яку він представляє.

До того ж, як видно з копії довіреності
від 29.11.2008 року (на що суд теж уваги не
звернув), термін її дії закінчився
26.09.2011 року (а.с.27) і на момент звернення
позивача до суду з даним позовом (30.01.2014
року) ця довіреність вже не була чинною.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір, та
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, вищевказані обставини
свідчать про те, що висновок суду про
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 є
помилковим, оскільки позивач не довів
допустимими і належними доказами
законні підстави набуття ним права
власності на спірний автомобіль, на які
він посилається, а відсутність
державної реєстрації переходу права
власності на даний автомобіль, яка є
обов'язковою, є підставою вважати
правочин (договір купівлі-продажу
автомобіля) неукладеним. Позовні
вимоги ОСОБА_3 щодо виключення спірного
автомобіля з акту опису та зняття з
нього арешту фактично є похідними від
вимоги про визнання права власності на
цей автомобіль, а тому, відповідно,
позивач не довів наявність підстав і
для їх задоволення.

З огляду на зазначене рішення суду
залишатись в силі не може і підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області задоволити.

Рішення Погребищенського
районного суду від 13 лютого 2014 року
скасувати.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмета спору, - ОСОБА_5, ОСОБА_6,
відділу Державної виконавчої служби
Вінницького районного управління
юстиції про визнання права власності
на автомобіль, виключення його з акту
опису та зняття з нього арешту
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
касаційному порядку у Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ
протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Судді:

З оригіналом вірно: /підпис/