АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

Іменем України

19 лютого 2014 року Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

головуючого - судді
Кулікової С.В.

суддів - Білич
І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі -
Клінчук О.М.,

за участю відповідача - ОСОБА_1,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 14 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи:
ОСОБА_4, Оболонський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби в м. Києві про
виселення,

перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/1146/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Великохацька В.В.Доповідач
у суді апеляційної інстанції: Кулікова
С.В.В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_1, 3-тя особа: ОСОБА_4, Оболонський
районний відділ Головного управління
Державної міграційної служби в м. Києві
про виселення, посилаючись на те, що він
є власником квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Однак на даний час у
квартирі проживає та є зареєстрованою
відповідач, чим чинить перешкоди в
користуванні власністю та порушує
права позивача. В добровільному
порядку відповідач відмовляється
звільнити квартиру та знятись з
реєстраційного обліку, тому просить
суд, усунути перешкоди у користуванні
власністю, шляхом зняття відповідача з
реєстраційного обліку, виселити її з
його квартири.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 14 листопада 2013 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-тя особа: ОСОБА_4,
Оболонський районний відділ Головного
управління Державної міграційної
служби в м. Києві про виселення
задоволено частково, виселено ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з жилого приміщення,
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, та яка належить на праві
власності ОСОБА_2, в іншій частині
позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_1 звернулась з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення та ухвалити нове, яким у позові
відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що факт
її проживання у квартирі не являє собою
перешкоди в користуванні позивачу
своєю власністю, оскільки вона
вселилась в квартиру як член сім'ї за
згодою позивача, при цьому позивач не
надав доказів на підтвердження дій з
боку відповідача, що призвели до
обмеження прав позивача.

Крім того, апелянт вказує, що своїм
рішенням суд позбавив її та дитину
права на проживання в сім'ї, не
врахував, що при винесенні рішення
першочергова увага повинна була
приділятись як найкращому
забезпеченню інтересів дитини і її
здоровому розвитку.

Також підставою для скасування рішення
апелянт вказує на ту обставину, що суд
не задовольнив клопотання відповідача
та не залучив до участі у справі в
якості третьої особи Службу у справах
дітей Оболонської районної у м. Києві
державної адміністрації.

Апелянт також вказує, що на теперішній
час у її чоловіка і у неї немає іншої
можливості реалізації Конституційного
права на житло та права на проживання в
сім'ї інакше, ніж в спірній квартирі,
тому виходячи із засад справедливості
при здійсненні цивільного судочинства,
суд мав би врахувати права членів сім'ї
та не допустити зловживання власником
своїми правами, оскільки під час
розгляду справи не встановлено ніяких
фактів перешкоджання позивачу у
здійсненні ним його права власності.

В судовому засіданні апелянт та третя
особа ОСОБА_4 підтримали доводи
апеляційної скарги та просили суд її
задовольнити, з підстав, викладених у
скарзі.

Позивач та його представник
заперечували проти апеляційної скарги
за її необґрунтованістю.

Інші учасники в судове засідання не
з'явились, повідомлені належним чином,
тому в силу ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія
суддів вважає за можливе розглядати
справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Кулікової
С.В., пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно положень ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з встановлених в
судовому засіданні наступних обставин.

Так, відповідно, до реєстраційного
посвідчення від 06 травня 1993 року
позивач ОСОБА_2 є власником квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Згідно
довідки по формі № 3 зареєстрованими в
спірній квартирі, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_2; його
син ОСОБА_4 та онук ОСОБА_7.

Відповідно до ст. 405 ЦК, члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Як
встановлено ст. 156 Житлового кодексу
України, члени сім'ї власника жилого
будинку (квартири), які проживають
разом з ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням; до
членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Згідно ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї
належать дружина, діти і батьки;
членами сім'ї може бути визнано й інших
осіб, якщо вони постійно проживають
разом і ведуть спільне господарство;
якщо особи, зазначені в частині другій
цієї статті, перестали бути членами
сім'ї, але продовжують проживати в
займаному жилому приміщенні, вони
мають такі ж права і обов'язки.
Відповідно до ст. 157 ЖК України, членів
сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу.

За ст. 116 цього Кодексу, якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, які мають значення
для вирішення справи. Відповідно до ч.2
ст. 58 ЦПК України сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень.

Положеннями ч.2 ст.59 ЦПК України
встановлено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Положеннями ст. 10 ЦПК України
визначено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів не погоджується з
зазначеними в оскаржуваному рішенні
підставами для задоволення позовних
вимог, оскільки жодного доказу на
підтвердження обставин щодо порушення
відповідачем правил співжиття не
міститься в матеріалах справи.

Також не є підставою для задоволення
позову, посилання позивача на ч. 116 ЖК
України щодо незаконного вселення
відповідача в спірну квартиру,
оскільки факт надання позивачем
дозволу на вселення відповідача
визнано в судовому засіданні
сторонами, тому в силу ч.1 ст. 61 ЦПК
України є доведеною обставиною.

На підставі визначеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 14 листопада 2013 року скасуванню з
постановленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 14 листопада 2013 року задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 14 листопада 2013 року
скасувати, постановити нове, яким в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи: ОСОБА_4, Оболонський
районний відділ Головного управління
Державної міграційної служби в м. Києві
про виселення відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено протягом 20-ти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: