Справа № 200/8498/13-ц
Провадження № 2/200/3026/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року Бабушкінський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді
Кудрявцевої Т.О.

при секретарі
Данильченко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Сьома
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, Четверта дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
визнання відмови від спадщини такою, що
не відповідає вимогам законодавства та
недійсною, визнання квартири спадковим
майном, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із вказаним
позовом. В обґрунтування своїх
позовних вимог посилається на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її двоюрідна
сестра ОСОБА_3, яка фактично проживала
за адресою АДРЕСА_1. ОСОБА_3 не мала
спадкоємців першої та другої черги, в
зв»язку з чим ОСОБА_4 звернулася з
заявою про отримання спадщини після її
смерті за представленням до Сьомої
дніпропетровської державної контори, з
якої її направили до Четвертої
дніпропетровської державної контори
за місцем реєстрації ОСОБА_3 за адресою
АДРЕСА_2.

Позивач зазначає, що їй відомо, що ще за
життя мати ОСОБА_3 - ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3, оформила заповіт на ім»я
своєї доньки ОСОБА_3, за яким заповіла
їй все своє майно, в тому числі квартиру
за адресою АДРЕСА_1. Їй також відомо, що
спадкове право на майно померлої
ОСОБА_5 заявляє її двоюрідна сестра
ОСОБА_2 Ще за життя ОСОБА_3 мала
зобов»язання перед кредиторами, тому
як відкрилася спадщина після померлої
матері ОСОБА_5, ОСОБА_3 за пропозицією
своєї двоюрідної сестри ОСОБА_2
вирішила не ризикувати майном померлої
матері, не оформлювати спадщину на
себе, а вдавати для всіх кредиторів
нібито вона відмовилася від прийняття
спадщини, тим самим хибно думаючи, що
проблема для неї вирішиться. Вдаючи
відмову, ОСОБА_3 відмовилася від
спадщини померлої матері на користь
ОСОБА_2, при цьому вони розуміли, що їх
згода є фіктивною, тобто не несла
дійсних намірів для сторони, була
вчинена без наміру створення правових
наслідків, та була вчинена задля
збереження спадкового майна від
кредиторів. Вказане підтверджується
тим, що ОСОБА_3 після смерті своєї
матері залишилася проживати в її
квартирі до своєї смерті. ОСОБА_2 по
теперішній час в установленому порядку
так і не оформила прийняття спадщини,
що є підтвердженням того, що у померлої
ОСОБА_3 не було наміру фактично
передавати їй майно. Позивач
посилається на те, що ОСОБА_3 була
введена в оману ОСОБА_2 стосовно того,
що якщо вона відмовиться від спадщини,
то і зникнуть проблеми з вимогами
кредиторів, а сама ОСОБА_3 потім
залишиться повновласною господаркою
квартири. Смерть матері, негаразди в
житті, постійні погрози від кредиторів
та обман зі сторони ОСОБА_2
підштовхнули ОСОБА_3 до незаконної
відмови від спадщини. Кредитори ОСОБА_3
не зникли, свої права як кредитора
заявив ОСОБА_6, по спливу більш як семи
років вона не стала власником квартири
матері, а тільки мешкала в ній.

Також позивач зазначає, що,
відмовляючись від спадщини, ОСОБА_3
повинна була зробити відмову тільки на
користь спадкоємця за заповітом, яким
не є ОСОБА_2

Позивач просить визнати, що відмова
ОСОБА_3 від спадщини на користь ОСОБА_2
є такою, що не відповідає вимогам
законодавства і є недійсною, визнати
квартиру АДРЕСА_1 спадковим майно, яке
належало за заповітом померлій ОСОБА_3 .

В судовому засіданні позивач з
представником, посилаючись на
обставини, викладені в позові, позовні
вимоги підтримали.

В судовому засіданні відповідач з
представником позовні вимоги не
визнали, посилаючись на їх
необґрунтованість.

Представник Сьомої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори в судовому
засіданні вважав позовні вимоги
необґрунтованими.

Представник Четвертої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори в судове
засідання не з»явився, про день, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, надав листа про розгляд
справи у його відсутність.

Вислухавши осіб, які з»явилися,
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом. У відповідності до ст.
1218 цього Кодексу до складу спадщини
входять усі права та обов»язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою. Часом
відкриття спадщини відкриття спадщини
є день смерті особи або день, з якого
вона оголошується померлою.

У відповідності до ч.1 ст.1222 ЦК України
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1, 3 ст.1223 ЦК України
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Згідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі не
охоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст. 1268 ЦК
України спадкоємець за заповітом чи за
законом має право прийняти спадщину
або не прийняти її.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.1273 ЦК
України спадкоємець за заповітом або
за законом може відмовитися від
прийняття спадщини протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу. Заява про відмову від
прийняття спадщини подається до
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини. Відмова від
прийняття спадщини є безумовною і
беззастережною. Відмова від прийняття
спадщини може бути відкликана протягом
строку, встановленого для її прийняття.

Згідно до ч.1 ст.1274 ЦК України
спадкоємець за заповітом має право
відмовитися від прийняття спадщини на
користь іншого спадкоємця за
заповітом.

Відповідно до ч.5 ст.1274 ЦК
України відмова від прийняття спадщини
може бути визнана судом недійсною з
підстав, встановлених статтями 225, 229-231
і 233 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам суспільства.
Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Згідно до ч.3, 4, 5, 6 цієї ж
статті волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі, має
вчинятися у формі, встановленій
законом та бути спрямованим на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним; правочин, що вчиняється
батьками (усиновлювачами), не може
суперечити правам та інтересам їхніх
малолітніх, неповнолітніх та
непрацездатних дітей.

Згідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п»ятою та шостою статті
203 цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ч.1 ст.233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін, при
цьому кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Як встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_5 є матір»ю ОСОБА_3. Позивач ОСОБА_4
є двоюрідною сестрою ОСОБА_3, що не
заперечувалося в судовому засіданні.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується Свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, виданим 07.06.2005 року
відділом реєстрації смерті
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, актовий запис № 4828.

За життя ОСОБА_5 належала квартира
АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом
про право власності на житло від 22.07.1993
року та листом КП «ДМБТІ» № 2336 від
20.03.2013 року, і ця квартира є спадковим
майном після її смерті.

10.04.1996 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким
на випадок своєї смерті зробила
розпорядження, відповідно до якого
належну їй квартиру АДРЕСА_1 вона
заповіла ОСОБА_3 Вказаний заповіт був
посвідчений 10.04.1996 року нотаріусом
Сьомої дніпропетровської державної
нотаріальної контори та
зареєстрований в реєстрі за № 3-1019.

Відповідно до матеріалів спадкової
справи № 969/2005, заведеної Сьомою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою після смерті
ОСОБА_5, до нотаріальної контори 24.09.2005
року з заявою про отримання спадщини
після смерті ОСОБА_5 звернулася її
племінниця ОСОБА_2 - відповідачка у
даній справі, яка змінила прізвище на
ОСОБА_2», що підтверджується Свідоцтвом
про зміну імені серії НОМЕР_2 від 16.06.2006
року.

Також, після смерті матері ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_4 до Сьомої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори звернулася з
заявою ОСОБА_3, в якій вона відмовилася
від спадкового майна на користь
племінниці померлої, а своєї
двоюрідної сестри - ОСОБА_2 (Забари).
Дана заява була посвідчена нотаріусом
Сьомої дніпропетровської державної
нотаріальної контори та зареєстрована
в реєстрі за № 5-9358 від 24.09.2005 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3, що
підтверджується Свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_3, виданим 31.10.2012 року АНД
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Дніпропетровського
міського управління юстиції у
Дніпропетровської області, актовий
запис № 1665.

Встановлено, що на теперішній час право
власності на спірну квартиру АДРЕСА_1
залишається зареєстрованим за ОСОБА_5,
вказана квартира перебуває в
користуванні ОСОБА_2

Відповідно до спадкової справи № 1376/2012
року, заведеної Четвертою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою, з заявою про
отримання спадщини після смерті ОСОБА_3
до нотаріальної контори звернулися
ОСОБА_9, з яким вона перебувала у
фактичних шлюбних відносинах; та
двоюрідні сестри померлої - ОСОБА_10,
ОСОБА_4 та позивачка у даній справі
ОСОБА_1.

Постановою нотаріуса Четвертої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори від 14.04.2013 року
ОСОБА_9 було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_3 в зв»язку з
відсутністю ступеню спорідненості між
ним та померлою.

В обґрунтування позовних вимог
позивачка ОСОБА_4 посилалася на те, що
відмова від спадщини на користь
відповідачки була здійснена ОСОБА_3
вимушено, під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах,
оскільки на час вчинення цієї відмови у
неї існувала заборгованість по
декільком кредитним зобов»язанням
перед кредиторами, що за її твердженням
за ч.1 ст.233 ЦК України є можливою
підставою для визнання судом
недійсною зазначеної відмови від
спадщини. На підтвердження зазначених
тверджень в судовому засіданні надали
свідчення свідки ОСОБА_11, ОСОБА_9,
ОСОБА_10

Свідок ОСОБА_11 в судовому
засіданні пояснила, що їй відомо, що
належна ОСОБА_3 квартира по АДРЕСА_2
продана за її борги.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_10 в
судовому засіданні пояснили, що вони
разом з ОСОБА_4 є двоюрідними сестрами
ОСОБА_3, яка тривалий час перебувала у
фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_9,
дітей не мала. Їм відомо про наявність
у ОСОБА_3 фінансових проблем і про те, що
вона написала відмову від спадщини
після смерті матері ОСОБА_5 у вигляді
квартири АДРЕСА_1 на користь
двоюрідної сестри ОСОБА_2 ОСОБА_10 також
пояснила, що за життя ОСОБА_3
пропонувала відмовитися від спадщини
на її користь, від чого вона
відмовилася.

Свідок ОСОБА_9 в судовому
засіданні пояснив, що тривалий час
перебував з ОСОБА_3 у фактичних шлюбних
відносинах. У ОСОБА_3 існувала
заборгованість перед банками і для
того, щоб в рахунок погашення
заборгованості у неї не забрали спірну
квартиру, вона написала відмову від
спадщину на користь сестри ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_12 в судовому
засіданні пояснила, що між двоюрідними
сестрами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були дружні
стосунки. ОСОБА_3 дітей не мала, хворіла.
Після смерті своєї матері вона казала,
що хоче переписати квартиру АДРЕСА_1 на
ОСОБА_2 для того, щоб в ній жив її син.

Відповідно до ч. 5 ст.1273 ЦК України
відмова від прийняття спадщини є
безумовною і беззастережною.

Ч.1 ст.1274 ЦК України надає право
спадкоємцю за заповітом відмовитися
від спадщини на користь іншого
спадкоємця за заповітом чи лише на
користь під призначеного спадкоємця
якщо такий визначений спадкодавцем у
заповіті. З огляду на це в ч.5 ст.1274 ЦК
України передбачено, що відмова від
прийняття спадщини на користь іншої
особи дійсно може заперечуватися з
підстав, встановлених ст.233 ЦК України.

Водночас, за ч.1 ст.233 ЦК України має бути
встановлено не лише вплив тяжкої для
особи обставини, а також те, що правочин
вчинено на вкрай невигідних умовах для
цієї особи, хоч би ініціатором такого
правочину була вона сама.

Відповідно, оскільки відмова від
спадщини має беззастережний і
безумовний характер, то вкрай
невигідні умови передбачають
умовлення, обіцянки на майбутнє, тощо,
які явно не співмірні зі складом
спадщини, від при прийняття якої
відмовляється особа. Проте, будь-які
дії такого роду у цій справі не
встановлені і, крім того, позивач не
вказує на яких саме умовах вчинювався
односторонній правочин відмови від
спадщини, які була б можливість оцінити
як вкрай невигідні. А тому, в межах
позовних вимог, підстави для визнання
відмови від спадщини недійсною не
встановлені.

Так, дійсно в судовому засіданні
з»ясовано, що на час відкриття спадщини
після смерті матері і строку для її
прийняття у ОСОБА_3 існувала
заборгованість по кредитним
зобов»язанням, але звернення стягнень
на її майно в рахунок дійсних боргів
жодним чином не свідчить про
перебування її у стані крайньої
нужденності. Крім того, свідок ОСОБА_9 в
судовому засіданні пояснив, що він та
ОСОБА_3 займалися підприємницькою
діяльністю, заробляли гроші у такому
обсязі, що дозволяло їм витрачати їх на
власні потреби та поступово погашали
борги і на час смерті ОСОБА_3 вся її
заборгованість була майже погашена.
Через зазначене твердження позивача
про вплив збігу тяжких обставин
засновані на припущеннях, що згідно до
ч.4 ст.60 ЦПК України є неприпустимим.

Також, судом встановлено, що в квартирі
за адресою АДРЕСА_2, яка нібито була
продана в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_3, до цього часу
так і живе ОСОБА_9 і будь-яких належних
та допустимих доказів її переходу у
встановленому законом порядку у
власність до іншої особи суду не
надано.

Суд також вважає необґрунтованими
доводи позивача про те, що відмова від
спадщини була вчинена ОСОБА_3 для
збереження спадкового майна від
кредиторів і це підтверджується тим, що
після смерті матері і до своєї смерті
вона проживала в квартирі АДРЕСА_1. Як
встановлено в судовому засіданні,
місцем проживання ОСОБА_3 була належна
їй квартира адресою АДРЕСА_2, що
підтверджується заявою ОСОБА_3 про
відмову від спадщини від ІНФОРМАЦІЯ_4,
заявою ОСОБА_3 до прокуратури
Дніпропетровської області від 13.07.2006 р.,
матеріалами спадкової справи №1376/2012
року, заведеної після смерті ОСОБА_3, в
якій в заявах про прийняття спадщини
після її смерті ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_4,
ОСОБА_1 вказували місцем проживання
ОСОБА_3 адресу АДРЕСА_2; довідкою ОК «ЖБК
№174 «Спорт» № 118 від 13.05.2013 року, в якій
зазначено, що ОСОБА_3 проживала за
вказаною адресою до дня смерті.

Свідчення свідків в судовому засіданні
вказують лише на ОСОБА_3 як ініціатора
вчинення відмови від прийняття
спадщини і більше не на жодні інші
обставини, тоді, як за ч.1 ст.233 ЦК
України значення для визнання
недійсним правочину та обставина хто
був його ініціатором немає значення.
Крім того, як пояснили свідки, про
наявність за життя у ОСОБА_3 будь-яких
фінансових труднощів їм стало відомо
вже після її смерті і те, що вона
відмовилася від спадщини в зв»язку з
цими труднощами є їх припущенням. Крім
того, в судовому засіданні встановлено,
що свідки - ОСОБА_4, ОСОБА_10, які є
двоюрідними сестрами ОСОБА_3, разом з
позивачкою ОСОБА_4 претендують на
отримання спадщини після її смерті.

Також, в судовому засіданні
відповідачем було заявлено клопотання
та подана заява про застосування до
позовних вимог позивача строку
позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3,
4 ст. 267 ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові,

Оскільки правочин заперечується
позивачем з підстав, передбачених ст.
233, 215 ЦК України, то ще за життя ОСОБА_3
за її позовом питання про недійсність
такої відмови мало бути порушено перед
судом в межах загальновідомого строку
позовної давності від дня вчинення
оспорюваної відмови від прийняття
спадщини і за загальновідомими
правилами правонаступництва позивачем
після ОСОБА_3 не може перериватися
перебіг строку позовної давності, а її
доводи про обізнаність з фактом такої
відмови могли би бути враховані судом
при вирішенні клопотання позивача про
поновлення строку позовної давності,
яке у цій справі не заявлялось.

Таким чином, із зазначених підстав
позовні вимоги задоволенню не
підлягають. Інші доводи позивача не є
підставою для задоволення позовних
вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_2, треті особи -
Сьома дніпропетровська державна
нотаріальна контора, Четверта
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання відмови від
спадщини такою, що не відповідає
вимогам законодавства та недійсною,
визнання квартири спадковим майном.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд
м.Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Т.О. Кудрявцева