Справа № 340/315/13-ц
Провадження № 22-ц/779/886/2014
Головуючий у 1 інстанції Данилюк М.П.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів:
Матківського Р.Й., Мелінишин Г.П.

секретаря
Бойчука Л.М.

з участю: апелянта ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_3, відповідача
ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,
представника відповідача ОСОБА_6 -
ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання
недійсним заповіту та припинення права
на частку у спільному майні, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Верховинського районного суду від 25
лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулася в суд із позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання недійсним
заповіту та припинення права на частку.

Рішенням Верховинського районного
суду від 25 лютого 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що відмовляючи в
задоволенні позову, суд першої
інстанції взяв до уваги тільки покази
свідків відповідача ОСОБА_4, а покази
свідків, які були допитані за її
ініціативою до уваги не взяв. Так
свідки в судовому засіданні пояснили,
що складання заповіту було бажання й
ініціативою ОСОБА_8 - дружини
спадкодавця, а не власне його самого. Їй
було відомо, що заповідач хворий.

Апелянт також вказує, що судом без
відповідного висновку експерта було
встановлено, що ОСОБА_9 не був важко
хворий і що на його свідомість нічого
не впливало. Такий висновок судом
зроблено на підставі довідки про стан
здоров'я, виданої Білоберізькою
лікарнею та журналу обліку прийому
хворих. Однак судом не зазначено, що
ОСОБА_9 був виписаний з лікарні в день
складання заповіту - ІНФОРМАЦІЯ_2 та
помер через кілька днів після його
складання. Також зазначає, що за її
клопотанням було призначено посмертну
судово-психіатричну експертизу, однак
така не була проведена через
відсутність історії хвороби.

Вважає також, що судом не вказано і не
обґрунтовано причини відмови у
задоволенні позовної вимоги про
припинення права на частку у спільному
майні, хоча у позові наведені підстави
для її задоволення.

На думку апелянта, суд даним обставинам
не дав належної оцінки та ухвалив
рішення з порушенням вимог закону.

З вище наведених підстав просила
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

В судовому засіданні апелянт та її
представник доводи апеляційної скарги
підтримали з мотивів поданих у
апеляційній скарзі, просили про їх
задоволення.

Інші сторони апеляційну скаргу
заперечили, вважають її безпідставною,
а рішення суду законним та
обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
зміст заповіту повністю відповідає
волевиявленню заповідача, яке було
вільним, а тому підстави для визнання
його недійсним відсутні, а також немає
підстав для припинення права на частку
у спадщині.

З даним висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є
особисте розпорядження фізичної особи
на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1234
ЦК України, право на заповіт має
фізична особа з повною цивільною
дієздатністю. Право на заповіт
здійснюється особисто. Вчинення
заповіту через представника не
допускається.

Згідно з вимогами ч.1 ст.1235 ЦК України,
заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька фізичних
осіб, незалежно від наявності у нього з
цими особами сімейних, родинних
відносин, а також інших учасників
цивільних відносин.

Згідно ст.1251 ЦК України, якщо у
населеному пункті немає нотаріуса,
заповіт, крім секретного, може бути
посвідчений уповноваженою на це
посадовою особою відповідного органу
місцевого самоврядування.

У відповідності зі статтею 37 Закону
"Про нотаріат" у населених пунктах, де
немає державних нотаріусів, посадові
особи виконавчих комітетів сільських,
селищних, міських Рад народних
депутатів (далі - посадові особи
виконавчих комітетів) вчиняють такі
нотаріальні дії: посвідчують заповіти.

Як встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та
житель с. Білоберізка Верховинського
району Івано-Франківської області, на
випадок його смерті зробив
розпорядження згідно якого, все
належне йому майно де б воно не було і з
чого б воно не складалось заповів
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3. Даний заповіт
складено і посвідчено на дому у зв'язку
з хворобою заповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 о
18.00год. Даний заповіт посвідчено
секретарем Білоберізької сільської
ради Верховинського району
Івано-Франківської області ОСОБА_11 та
зареєстровано в реєстрі №32.

Із свідоцтва про одруження вбачається,
що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 перебували в шлюбі,
а тому після смерті ОСОБА_9, який вчинив
заповіт на користь ОСОБА_4 всього свого
належного майна, право на спадщину мала
і ОСОБА_8, його дружина, тобто на ?
частину житлового будинку, як
перестаріла особа. Обидві сторони
звернулись до Державної нотаріальної
контори. Після смерті ОСОБА_8 до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини звернувся її брат:
ОСОБА_6 - відповідач по справі.

Вищевказані обставини підтверджуються
документальними доказами, що є в
матеріалах справи, та не заперечуються
сторонами.

У відповідності до вимог ч.1,2 ст. 1257 ЦК
України, заповіт, складений особою, яка
не мала на це права, а також заповіт,
складений з порушенням вимог щодо його
форми та посвідчення, є нікчемним. За
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Судом також встановлено, що дружина
ОСОБА_9 ОСОБА_8 сама приходила до
Білоберізької сільської ради та
неодноразово зверталась до секретаря
щоб прийти по просьбі її чоловіка
додому, так як останній бажає скласти
заповіт. Даний факт підтвердила як
свідок по справі секретар сільської
ради ОСОБА_11, яка також ствердила, що
заповіт склала за словами ОСОБА_9 в
присутності його дружини. При
складанні заповіту заповідач був при
пам'яті та вільно виражав свою волю.

Врахувавши зазначені обставини, суд
дійшов вірного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
оскільки підстав для визнання заповіту
недійсним, вичерпаний перелік яких
визначено ст.1257 ЦК України, в даному
випадку немає.

Згідно ст. 365 ЦК України, право особи на
частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо:
частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї. Суд
постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Проте позивачем даних вимог закону не
було дотримано.

Таким чином суд повно з'ясував
обставини справи, перевірив доводи і
заперечення сторін, дав належну оцінку
доказам та постановив рішення, яке
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильного висновку
суду першої інстанції при вирішенні
спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового або зміни
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення судом ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Верховинського районного суду
від 25 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Я.Ю. Ковалюк

Судді:
Р.Й. Матківський

Г.П. Мелінишин