АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/222/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : Калашник В.П.
Доповідач в апеляційній інстанції
Скіць М. І. РІШЕННЯ
05 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Скіць М. І. суддів
Охріменко Н. І. , Захарова А. Ф. при
секретарі Рибасюк О.С. з участю
адвокатів ОСОБА_6, ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_10 на рішення Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області від 5 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11 про
визнання права власності на ? частини
спільного сумісного майна подружжя та
за зустрічним позовом ОСОБА_11 до
ОСОБА_10 про поділ спільного майна
подружжя та визнання права власності
на ? його частину, а також стягнення
грошової компенсації, -
в с т а н о в и л а :
В листопаді 2010 року ОСОБА_10 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_11 про
визнання права власності на 12 частину
спільного сумісного майна подружжя,
посилаючись на те, що з 4 листопада 1999
перебуває у зареєстрованому шлюбі з
В період шлюбу, за спільні кошти ними
придбано у липні 2007 року житловий
будинок з надвірними спорудами по
АДРЕСА_1, а в жовтні цього року житловий
будинок з надвірними спорудами по
Вважає, що придбані садиби є спільною
сумісною власністю подружжя і просила
суд визнати за нею право власності по 12
частині на вищезазначені садиби.
В ході розгляду справи позивачка
змінила позовні вимоги та просила суд
визнати за нею право власності на 3/4
частини будинковолодіння на АДРЕСА_2,
оскільки після відкриття провадження у
справі ОСОБА_11 продав будинковолодіння
АДРЕСА_1, яке є спільним майном подружжя
без її згоди та просила стягнути з
ОСОБА_11 на її користь 1500 грн.
компенсації, як різницю у вартості
часток у будинковолодінні на АДРЕСА_2.
ОСОБА_11 звернувся до суду з зустрічним
позовом і просив визнати 6/8 частин
будинковолодіння на АДРЕСА_3 об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, оскільки воно значно
збільшилося у вартості після
проведеної реконструкції, та визнати
за ним право власності на 3/8 його
частини; також просив визнати за ним
право власності на 1/2 частину
автомобіля ГАЗ-24, д/н НОМЕР_3 та 1/2
стягнути з ОСОБА_10 грошову компенсацію
за проданий без його згоди автомобіль
придбаний в період шлюбу.
Рішенням Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 5 грудня 2013
року первісний позов ОСОБА_10
задоволено.

Визнано за ОСОБА_10 право власності на 34
частини будинковолодіння по АДРЕСА_2 та
стягнуто на її користь з ОСОБА_11 1500 грн.
грошової компенсації як різницю у
вартості часток.

Зустрічний позов ОСОБА_11задоволено
частково.

Визнано ? частини будинковолодіння
АДРЕСА_3 об'єктом спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Визнано за ОСОБА_11 право власності на 3/8
частин будинковолодіння АДРЕСА_3

Визнано право власності на ? частину
автомобільного причепа ММЗ81021, 1985 року
випуску, колір сірий, д.н. НОМЕР_2,
зареєстрований в м.Черкаси.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 28
230 грн. компенсації за автомобіль Део
Матіс, придбаний ними в період шлюбу та
10 444 грн. судових витрат.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_10
посилаючись на незаконність рішення в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_11 з підстав невідповідності
висновків суду в зазначеній частині
фактичним обставинам справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення змінити,
відмовивши ОСОБА_11 в задоволенні
позовних вимог. В іншій частині рішення
залишити без змін.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Так згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення не відповідає в частині
часткового задоволення позовних вимог
за зустрічним позовом.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог за
зустрічним позовом місцевий суд
виходив з того, що сторони перебували в
шлюбі з 4 листопада 1999 року по 29 грудня
2010 року і за час перебування в шлюбі,
внаслідок спільних трудових і грошових
затрат істотно збільшилась вартість 34
частин будинковолодіння АДРЕСА_3, що
належить на праві приватної власності
ОСОБА_10, а тому дане будинковолодіння і
придбаний у 2009 році автомобіль Део
Матіс є об»єктами спільної сумісної
власності подружжя, однак з даним
висновком районного суду не можна
повністю погодитись.

На порушення вимог ст. 212 - 214 ЦПК України
місцевим судом не з'ясовано, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги й заперечення
сторін, не дано належної правової
оцінки зібраним у справі доказам, що
має суттєве значення для правильного
вирішення спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК
України ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як підставу своїх
вимог або заперечень, крім
випадків,випадків, встановлених цим
Кодексом.

Крім того, за положеннями ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

У ч. 6 ст. 57 СК визначено, що суд може
визнати особистою приватною власністю
дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним
за час їхнього окремого проживання у
зв'язку з фактичним припиненням
шлюбних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України, якщо
майно дружини, чоловіка за час шлюбу
істотно збільшилося у своїй вартості
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із зазначеними нормами при
вирішенні питання про визнання майна
подружжя їх спільною сумісною чи
особистою приватною власністю
з'ясуванню підлягають як підстави й час
набуття такого майна, так і обставини,
що свідчать про окреме проживання
подружжя у зв'язку з фактичним
припиненням шлюбних відносин до
розірвання шлюбу.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
пунктах 22, 23, 29 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року "Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями 69,
72 СК України та ст. 372 ЦК України. При
цьому необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства.

Зокрема із роз"яснень, викладених у п. 23
вищезазначеної постанови Пленуму
Верховного Суду України вбачається, що
майно, яке належало одному з подружжя,
може бути віднесено до спільної
сумісної власності укладеною при
реєстрації шлюбу угодою (шлюбним
договором) або визнано такою власністю
судом з тих підстав, що за час шлюбу
його цінність істотно збільшилася
внаслідок трудових або грошових затрат
другого з подружжя чи їх обох.

Проте, для застосування передбачених
зазначеною статтею правил, збільшення
вартості майна повинно відбуватися
внаслідок затрат подружжя і наявним
повинно бути істотне збільшення
вартості майна як об'єкту, його якісних
характеристик.

Збільшення вартості майна та
істотність такого збільшення підлягає
з'ясуванню шляхом порівняння станом на
час вирішення спору вартості об'єкту в
стані, що існував до поліпшення, та його
вартості після поліпшення; при цьому
сам по собі розмір грошових затрат
подружжя чи одного з них не є тим
фактором, який єдиний безумовно
свідчить про істотність збільшення
вартості майна, як об'єкту.

Шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 укладено 04
листопада 1999 року (а. с. 18).

ОСОБА_10 категорично стверджувала, що з
грудня 2007 року вони припинили шлюбні
стосунки, проживають окремо, сімейний
бюджет не ведуть.

Дана обставина встановлена і рішенням
Смілянського міськрайонного суду
Черкаської області від 29 грудня 2010
року, яке набрало чинності ( а.с. 53).

Слід зазначити, що розірвання шлюбу в
судовому порядку відбулось з
ініціативи ОСОБА_11 і саме ним
визначено час припинення шлюбних
стосунків.

З матеріалів справи вбачається, що 34
частин домоволодіння АДРЕСА_3 належить
на праві приватної власності ОСОБА_10
на підставі рішення суду від 12.07.73 р. та
договору дарування від 11.06.2003 р. ( а.с.69,
71-79).

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 21.03.2005 року було
здійснено реальний поділ житлового
будинку і надвірних споруд по АДРЕСА_3
між співвласниками і ОСОБА_10 виділено
належні їй 34 частини в будинку і
господарських спорудах, загальною
вартістю 76522грн. ( а.с. 82-84)

Згідно висновку судової будівельно -
технічної експертизи № 458-БТ від 25.07.2012
року ринкова вартість домоволодіння
АДРЕСА_3 станом на дату оцінки, без
врахування самовільно збудованих
споруд, а саме: прибудови літ. «а» до
житлового будинку, прибудови літ. «д-1»
до літньої кухні, гаражу літ «Л», сараю
літ «Ж» складає 529 698 грн. де 114 232 грн.
вартість 34 частини будинку з
надвірними спорудами без урахування
самочинного будівництва, а 415 466 грн. це
вартість земельної ділянки. Вартість
переобладнання, тобто облаштування
індивідуального опалення становить 9 978
грн. ( а.с. 121-153).

Згідно висновку додаткової комісійної
судової будівельно - технічної
експертизи № 226312-23, 181513-23 від 12.11.2013
року вартість робіт з урахуванням
вартості матеріалів по переобладнанню,
переплануванню, перебудові і
реконструкції домоволодіння АДРЕСА_3
в період з 2004 по 2010 роки складає 53194 грн.
де 629.00 грн.- вартість переобладнань в
домоволодінні ( крім будинку), 29 653.00 грн.
- вартість перепланувань в
домоволодінні, 20195.00 грн. - вартість
робіт по реконструкції вікон, дверей,
даху, утеплення фасаду і благоустрій
території, 2654.00 грн.- вартість робіт по
перебудові каналізації.

Як в суді першої, так і апеляційної
інстанцій було встановлено, що роботи
по переобладнанню, переплануванню,
перебудові і реконструкції
домоволодіння АДРЕСА_3 були проведені
в період з 2005 по 2010 роки, де про
можливість розпочати роботи свідчить
рішення суду від 21.03.2005 року, а про
завершення робіт - виготовлення
технічної документації на житловий
будинок, станом на 14.04.2011 року ( а.с. 110-115).

Також безспірно встановлено, що роботи
по облаштуванню індивідуального
опалення були виконані в 2005- 2006 роках,
про що свідчить запис в технічному
паспорті на опалювальний котел,
підведення в приміщення будинку
водопроводу і відповідно обладнання
зливної каналізації ( а.с. 80-81).

Також в матеріалах справи маються
безспірні дані про те, що син ОСОБА_10 -
ОСОБА_13 приймав участь у здійсненні
переобладнань в домоволодінні, зокрема
за власні кошти купляв будівельні
матеріали та обладнання і оплачував
виконання робіт в період 2005-2009 роки( а.с.
86-88).

З наведеного вище вбачається, що з
грудня 2007 року сторони припинили
спільне проживання і ведення спільного
господарства, а тому доводи ОСОБА_11
щодо за його участі цінність житлового
будинку і надвірних споруд по АДРЕСА_3
істотно збільшилася внаслідок
трудових і грошових затрат в період з
2005 по 2010 роки є лише припушенням і дана
обставина ним не доведена за допомогою
належних і допустимих доказів.

Беззастережно встановлено, що сторони
по справі в період шлюбу облаштували
індивідуальне опалення, вартістю 9 978
грн. та перебудували і обладнали
каналізацію і водогін на суму 2654.00 грн.,
а всього на суму 12632 грн.

Таким чином колегія суддів вважає, що
висновок суду першої інстанції щодо
віднесення 34 частин вищезазначеного
домоволодіння до спільної сумісної
власності і визнання за ОСОБА_11 права
власності на 3/8 його частини не
узгоджується з фактичними обставинами
по справі та суперечить приписам
чинного законодавства.

Також колегія суддів вважає, що
висновок районного суду щодо стягнення
грошової компенсації за автомобіль
Део Матіс, придбаний ОСОБА_10 15.06.2009 року
( а.с. 39) є передчасним, ураховуючи, що
він придбаний після фактичного
припинення шлюбних відносин.

Щодо доводів апеляційної скарги
стосовно визнання за ОСОБА_11 права
власності на 12 частину автомобільного
причепа ММЗ81021, 1985 року випуску, д.н.з.
НОМЕР_2, що зареєстрований 30.09.2000 року за
ОСОБА_10, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції щодо
придбання його в період шлюбу і
відповідно його належність до спільної
сумісної власності подружжя є
правильним і доводи апеляційної скарги
даного висновку не спростовують, тому в
цій частині апеляційна скарга не
підлягає до задоволення.

Згідно вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування або зміни
постановленого судом першої інстанції
рішення є невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення справи, постановлення
рішення із порушенням вимог
матеріального або процесуального
права.

За таких обставин, ухвалене у справі
судове рішення підлягає скасуванню в
частині задоволення позовних вимог за
зустрічним позовом про визнання ?
частини домоволодіння АДРЕСА_3 об'єктом
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і визнання за
останнім права власності на 3/8 його
частини та стягнення з ОСОБА_10 на
користь ОСОБА_11 28 230 грн. компенсації за
автомобіль Део Матіс і 10 444 грн. судових
витрат, з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволення цих вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 218 ЦПК
України, колегія суддів судової палати,
-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 задоволити
частково.

Рішення Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 5 грудня 2013
року в частині часткового задоволення
зустрічного позову змінити.

Скасувати рішення в частині визнання 34
частин домоволодіння АДРЕСА_3 спільною
сумісною власністю подружжя та
визнання за ОСОБА_11 права власності на
38 частини домоволодіння і в
задоволення даної вимоги відмовити.

Скасувати рішення в частині стягнення
з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 грошової
компенсації в сумі 28230 гривень за
автомобіль Део Матіс та 10 444 гривень
судових витрат і взадоволенні даної
вимоги відмовити.

В решті рішення Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області від 5 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11 про
визнання права власності на ? частини
спільного сумісного майна подружжя та
за зустрічним позовом ОСОБА_11 до
ОСОБА_10 про поділ спільного майна
подружжя та визнання права власності
на ? його частину, а також стягнення
грошової компенсації залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
однак може бути оскаржене в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :