Єдиний унікальний номер 0544/9672/2012
Номер провадження 22-ц/775/3736/2014
Головуючий в 1 інстанції Кузнецов
Доповідач Ларіна Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді
Резникової Л.В.

суддів
Ларіної Н.О., Азевича В.Б.

при секретарі
Баранчикові Є.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
від 07 березня 2014 року у цивільній
справі за позовною заявою ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, заподіяної
дорожньо-транспортною пригодою, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2012 року до суду звернувся
ОСОБА_2 з позовом про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної дорожньо-транспортною
пригодою.

В обґрунтування позову зазначив, що 23
лютого 2012 року о 09 год. 25 хв. відбулась
дорожньо-транспортна пригода з вини
відповідача. Вина відповідача
встановлена постановою
Краснолиманського міського суду
Донецької області від 13 квітня 2012 року.

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди автомобілю, який належить на
праві власності позивачу заподіяні
механічні пошкодження. Загальна
вартість матеріальної шкоди становить
79 056 грн. 92 коп. за актом товарознавчого
дослідження від 15 березня 2012 року.

ПАТ СК «ВУСО», у відповідності до
полісу № АА/6342635 обов'язкового
страхування цвільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, за шкоду
заподіяну ОСОБА_1 позивачу виплатило
страхове відшкодування у межах ліміту
відповідальності за вирахуванням
франшизи - 49 000 грн.

З наведеного позивач просив стягнути з
відповідача розмір залишку
матеріальної шкоди у розмірі 30 056 грн. 92
коп., франшизу у розмірі 1 000 грн., за
послуги евакуації автомобілю у розмірі
1 500 грн., 400 грн. витрати з проведенням
авто-товарознавчого дослідження та
судові витрати.

Рішенням Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 07 червня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 30 липня 2013 року, позовні вимоги
задоволено частково: стягнуто з
відповідача на користь позивача
матеріальну шкоду заподіяну майну яка
складається з різниці між фактичним
розміром шкоди і страховою виплатою в
сумі 27 587 грн. 68 коп., франшизу у розмірі 1
000 грн., витрати за послуги евакуації
автомобілю у розмірі 1 500 грн., витрати з
проведенням авто-товарознавчого
дослідження у розмірі 400 грн., моральну
шкоду у розмірі 4 000 грн.; зобов'язано
позивача передати відповідачу залишки
транспортного засобу, пошкодженого
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, вирішено питання про
стягнення судових витрат: судового
збору у розмірі 415 грн. 58 коп. та витрат
на правову допомогу у розмірі 3 671 грн. 07
коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 04 грудня 2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено,
рішення Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 07 червня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 30 липня 2013 року
скасовано, справу направлено на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції. В ухвалі зазначено: не
врахування судом першої інстанції
вимог ст. 30 Закону України № 1961-ІV, ст. 8
ЦК України та п. 15 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки».

Рішенням Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 07 березня 2014
року позовні вимоги задоволено
частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 21 015
грн. 59 коп., моральну шкоду у розмірі 4 000
грн., витрати, пов'язані з оплатою
послуг з евакуації автотранспорту у
розмірі 1 500 грн., витрати на проведення
автотоварознавчої експертизи у
розмірі 400 грн., витрати, пов'язані з
наданням правової допомоги та явкою до
суду у розмірі 8 017 грн.. 20 коп., а також
витрати з оплати судового збору у
розмірі 373 грн. 92 коп., у задоволенні
іншої частини позовних вимог
відмовлено.

Зазначене рішення оскаржив відповідач,
в апеляційній скарзі просив рішення
суду першої інстанції змінити,
зобов'язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1
залишки транспортного засобу FIAT DUKATO,
державний номер НОМЕР_1, пошкодженого
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1000,00
грн., витрати, пов'язані з наданням
правової допомоги у розмірі 2387,28 грн., у
задоволенні інших сум, пов'язаних з
наданням правової допомоги та
переїздом до іншого населеного пункту,
відмовити, в іншій частині рішення
залишити без змін.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, зазначає, що при ухваленні
оскаржуваного рішення були порушені
норми матеріального та процесуального
права. Вказує, що, задовольняючи
позовні вимоги в частині стягнення
матеріальної шкоди, суд першої
інстанції задовольнив матеріальні
збитки позивача, при цьому розрахунок
відшкодування завданої матеріальної
шкоди зроблено з урахуванням фізичного
знищення транспортного засобу FIAT DUKATO,
державний номер НОМЕР_1, факт фізичного
знищення також було визнано позивачем.
Проте, у задоволенні вимоги
відповідача щодо повернення йому
пошкодженого внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
вищевказаного транспортного засобу
відмовлено, оскільки відповідач не
подав відповідної позовної заяви. Як
вбачається з висновків експерта
судової автотоварознавчої експертизи
№ 6116/27 від 10 квітня 2013 року,
транспортний засіб FIAT DUKATO, державний
номер НОМЕР_1, визнано фізично знищеним,
позивач у судовому засіданні визнав
транспортний засіб фізично знищеним,
тому, відповідно до п. 15 постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01 березня 2013
року № 4, положення ст. 30 Закону України
„Про загальнообов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності" на
підставі ст. 8 ЦК України можуть
застосовуватись при відшкодуванні
шкоди не лише страховиком, а й іншими
особами, які несуть відповідальність
за її заподіяння, тобто щодо нього, чого
не було враховано судом першої
інстанції.

Також зазначає, що суд першої інстанції
задовольнив вимоги позивача щодо
стягнення моральної шкоди, спричиненої
позивачу, у сумі 4000,00 грн.,
обґрунтовуючи це тим, що даний розмір
відповідає душевним стражданням
позивача, пов'язаним з
дорожньо-транспортною пригодою, проте,
в матеріалах справи відсутні будь-які
докази спричинення позивачу душевних
страждань, які б обґрунтовували такий
їх розмір.

Щодо стягнення витрат, пов'язаних з
наданням правової допомоги та явкою до
суду, стягнутих на користь позивача, у
розмірі 8017,20 грн., зазначає, що висновки
суду є критичними, оскільки, з огляду на
вимоги позивача, судові витрати
складаються з витрат на правову
допомогу у розмірі 5023 грн. 20 коп., а
також витрат, пов'язаних з переїздом до
іншого населеного пункту у зв'язку з
необхідністю приймання участі у
розгляді справи, у розмірі 6400,00 грн., а
всього - 11 453,20 грн., то враховуючи
фактичний час, витрачений
представником позивача на ведення
даної справи, норми діючого
законодавства, відповідач вважає, що
сума витрат з надання правової
допомоги складає 2387,28 грн. (7 год. 00 хв. х
487,20 грн. = 3410,40 грн., з яких 70 % становить
2387, 28 грн.). Стосовно витрат у розмірі
6400,00 грн., пов'язаних з переїздом до
іншого населеного пункту у зв'язку з
необхідністю приймання участі у
розгляді справи, то апелянт вважає, що
задоволення вимог в цій частині є
необґрунтованим та незаконним,
оскільки вони документально не
підтверджені.

Відповідач в судове засідання
апеляційного суду не з'явився про дату,
час та місце слухання справи
повідомлений належним чином -
телефонограмою від 18 квітня 2014 року, до
суду надіслав клопотання про розгляд
справи за його відсутністю, тому на
підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу
розглянуто за відсутністю відповідача.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційного суду проти
доводів апеляційної скарг заперечив,
просив її відхилити, рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представник позивача, дослідивши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Рішення суду оскаржено в частині не
вирішення судом питання щодо
зобов'язання позивача передати
відповідачу залишки транспортного
засобу FIAT DUKATO, державний номер НОМЕР_1,
пошкодженого внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
розміру стягнення моральної шкоди і
витрат, пов'язаних із наданням правової
допомоги та переїздом до іншого
населеного пункту, тому в інший частині
рішення суду не переглядається.

За вимогами ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ст. 1187 ЦК України джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням,
зберіганням хімічних, радіоактивних,
вибухо- і вогненебезпечних та інших
речовин, утриманням диких звірів,
службових собак та собак бійцівських
порід тощо, що створює підвищену
небезпеку для особи, яка цю діяльність
здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

У відповідності до ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, зокрема: шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому порядку
оцінену шкоду, заподіяну в результаті
ДТП життю, здоров'ю, майну третьої
особи.

За ч. 1 ст. 12 вищезазначеного Закону
розмір франшизи при відшкодуванні
шкоди, заподіяної майну потерпілих ,
встановлюється при укладенні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотки від
страхової суми, в межах якого
відшкодовується збиток, заподіяний
майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Судом першої інстанції встановлено, що
23 лютого 2012 року о 07 годині 40 хвилин,
водій ОСОБА_1 по вул. Задорожній в
районі будинку № 17 у м. Святогірськ,
керував транспортним засобом Сhегу,
реєстраційний номер НОМЕР_2, не вибрав
безпечну швидкість руху, не впорався з
керуванням, виїхав на зустрічну смугу
руху та скоїв зіткнення з автомобілем
Fiat, реєстраційний номер НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого
автомобіль Сhегу відштовхнуло на праву
смугу, де відбулось зіткнення з
автобусом ПАЗ-32051 110 СПГ, реєстраційний
номер НОМЕР_3, що рухався у попутному
напрямку, під керування ОСОБА_4, чим
порушив вимоги п. 12.1 ПДР України.

Постановою судді Краснолиманського
міського суду Донецької області від 13
квітня 2012 року відповідача ОСОБА_1
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
відповідальність за скоєння якого
передбачена ст. 124 КУпАП, за
вищевказаних обставин, та піддано
адміністративному стягненню у вигляді
штрафу в розмірі 340 грн.

Також судом першої інстанції
встановлено, що внаслідок вказаної
дорожньо-транспортної пригоди
належному позивачу транспортному
засобу - Fiat Ducato, реєстраційний номер
НОМЕР_1, завдано механічні ушкодження, а
сам ОСОБА_2 отримав матеріальні збитки.

У відповідності до висновку № 1785-270212-у
автотоварознавчого дослідження від 05
березня 2012 року, загальна вартість
матеріальної шкоди, завданої
володільцю транспортного засобу Fiat
Ducato, реєстраційний номер НОМЕР_1,
становить 79 056,92 грн. (а.с. 14-27).

Крім того, за висновком експерта № 6116/27
автотоварознавчої експертизи від 10
квітня 2013 року, ринкова вартість
автомобіля Fiat Ducato, реєстраційний номер
НОМЕР_1, на момент спричинення
аварійних пошкоджень 23 лютого 2012 року
без їх урахування становить 70 015,59 грн.
Також з даного висновку експерта судом
першої інстанції встановлено, що
визначити ринкову вартість автомобіля
Fiat Ducato, реєстраційний номер НОМЕР_1, у
пошкодженому стані не передбачається
можливим з причин, викладених у
дослідницькій частині, зокрема,
виходячи с того, що вартість
відновлювального ремонту з урахування
коефіцієнту фізичного зносу складових
частин аварійно пошкодженого КТЗ
перевищує його ринкову вартість без
завданих пошкоджень.

Судом першої інстанції встановлено, що
з метою відшкодування майнової шкоди,
якої зазнав ОСОБА_2 як власник
автомобіля Fiat Ducato, реєстраційний номер
НОМЕР_1, останній звернувся до
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ВУСО», яка є
страховиком цивільно-правової
відповідальності ОСОБА_1 згідно Поліса
№ АА/6342635 обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, у межах відповідальності 50 000
грн.

Сторонами не заперечувалась та
встановлено судом, що на підставі
платіжних доручень № 6305 від 22 травня 2012
року, № 6365 від 23 травня 2012 року, № 6433 від
24 травня 2012 року, № 6477 від 25 травня 2012
року та № 6517 від 28 травня 2012 року,
позивач в рахунок страхового
відшкодування отримав страхові
виплати на загальну суму 49 000,00 грн., за
вирахуванням франшизи у розмірі 1000,00
грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того що
на користь позивача з відповідача
підлягає відшкодуванню матеріальна
шкода у розмірі 21 015 (70 015,59 грн. - 49
000,00)грн. 59 коп. Витрати, пов'язані з
оплатою послуг з евакуації
автотранспорту та витрати на
проведення автотоварознавчої
експертизи, які складають 1500 грн. та 400
грн. відповідно, оскільки їх виникнення
та понесення позивачем безпосередньо
викликане подією
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталась з вини ОСОБА_1

В зазначеній частині рішення суду не
оскаржене.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України
моральна шкода полягає зокрема у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Задовольняючи частково позовні вимоги
в частині відшкодування моральної
шкоди, суд першої інстанції виходив з
врахування обставин справи та розміру
зазнаних позивачем душевних страждань.

З висновком суду першої інстанції в
зазначеній частині погоджується суд
апеляційної інстанції, оскільки він
відповідає п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України та
визначений судом першої інстанції
розмір відшкодування моральної шкоди
відповідає встановленим обставинам
справи та вимогам розумності та
справедливості.

Доводи апеляційної скарги щодо
відсутності будь яких доказів
спричинення душевних страждань
позивач, апеляційний суд приймає
критично оскільки судом першої
інстанції встановлено спричинення
моральної шкоди яка полягає у душевних
стражданнях у зв'язку із пошкодження
його майна та порушенням життєвих
зв'язків позивача.

Стягуючи на користь позивача судові
витрати, суд першої інстанції виходив з
положень ч.ч. 1,2 ст. 84 ЦПК України, ст. 1
Закону України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах». Та того, що представником
інтересів позивача ОСОБА_2 є адвокат
ОСОБА_5 і з матеріалів цивільної справи
вбачається, що у період з 01 червня 2012
року по 18 лютого 2014 року загалом на
консультації, перевірку, складання
позовної заяви, підготовку до судового
засідання та участь у судових
засідання, підготовки клопотань,
ознайомлення з матеріалами справи тощо
представник позивача витратив близько
17 годин, що з урахування із
встановленими у цей період розмірами
мінімальної заробітної плати
еквівалентне 5053 грн. 20 коп. Щодо витрат,
пов'язаних з переїздом до іншого
населеного пункту у зв'язку з
необхідністю прийняття участі у
судових засіданнях, то в даному випадку
суд першої інтенції дійшов висновку, що
сума, приведена у розрахунку
представника позивача, відповідає
дійсності і становить 6400 грн., а загалом
вказані судові витрати дорівнюють 11 453
грн. 20 коп.

Визначаючи розмір судових витрат, які
підлягають стягненню з відповідача,
суд першої інстанції правильно виходив
з пропорційності до розміру
задоволених позовних вимог (21 015,59 грн.
/30 056,92 грн. х 100 = 70 %) та стягнув витрати,
пов'язані з наданням правової допомоги
та явкою до суду в розмірі 8017 (11 453, 20х70%)
грн. 20 коп.

Доводи апеляційної скарги щодо
відсутності правових підстав для
стягнення сум пов'язаних з наданням
правової допомоги та переїздом до
іншого населеного пункту, апеляційний
суд приймає критично, оскільки
стягнення зазначених сум передбачено
п.п. 2,3 ч. 3 ст. 79 ЦПК України розмір
зазначених судових витрат
підтверджений розрахунком зазначених
витрат, наданими відповідними доказами
та доведений наявними у матеріалах
справи доказами щодо кількості годин
розгляду цієї справи та тим, що справа
розглядалась не за місцем проживання
позивача та його представника .

Відмовляючи в задоволенні повернення
відповідачу залишків транспортного
засобу Fiat Ducato, реєстраційний номер
НОМЕР_1, який належить позивачу, суд
першої інстанції виходив з того, що
таку вимогу не було заявлено у
встановленому законом порядку шляхом
подачі відповідної позовної заяви.

З зазначеним висновком суду першої
інстанції не погоджується суд
апеляційної інстанції, виходячи з
наступного.

У відповідності до п. 15 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01 березня 2013
року «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» Якщо пошкоджений
транспортний засіб не може бути
відновлено або вартість його
відновлювального ремонту з
урахуванням зношеності та втрати
товарної вартості перевищує його
ринкову вартість на момент
пошкодження, розмір шкоди визначається
за ринковою вартістю транспортного
засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди,
пов'язаної з фізичним знищенням
транспортного засобу, регламентовано
ст. 30 Закону № 1961, який згідно зі ст. 8 ЦК
України (аналогія закону) може
застосовуватись не лише страховиком, а
й іншими особами, які здійснюють
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, та відповідають за завдану
шкоду. Тобто транспортний засіб
вважається фізично знищеним, якщо його
ремонт є технічно неможливим чи
економічно необґрунтованим, а власник
транспортного засобу згоден із
визнанням транспортного засобу
фізично знищеним. Ремонт вважається
економічно необґрунтованим, якщо
передбачені згідно з експертизою,
проведеною відповідно до вимог
законодавства, витрати на ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано
фізично знищеним, відшкодування шкоди
виплачується у розмірі, який
відповідає вартості транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди та витратам з евакуації
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди.

За приписами ст. 8 ЦК України якщо
цивільні відносини не врегульовані цим
Кодексом, іншими актами цивільного
законодавства або договором, вони
регулюються тими правовими нормами
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, що регулюють подібні за
змістом цивільні відносини (аналогія
закону).

Згідно ст. 30 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» 1 липня 2004 року, в редакції на
момент виникнення правовідносин,
транспортний засіб вважається фізично
знищеним, якщо його ремонт є технічно
неможливим чи економічно
необґрунтованим та власник
транспортного засобу згоден з
визнанням його фізично знищеним.
Ремонт вважається економічно
необґрунтованим, якщо передбачені
згідно з експертизою, проведеною
відповідно до законодавства, витрати
на ремонт транспортного засобу
перевищують вартість транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди.

Якщо власник транспортного засобу не
згоден з визнанням транспортного
засобу фізично знищеним, йому
відшкодовується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а також
витрати по евакуації транспортного
засобу з місця дорожньо-транспортної
пригоди.

Якщо транспортний засіб визнано
фізично знищеним, відшкодування шкоди
виплачується у розмірі, який
відповідає вартості транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди та витратам по евакуації
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди. Право
на залишки транспортного засобу
отримує страховик чи МТСБУ.

Представник позивача в судовому
засіданні суду першої та апеляційної
інстанції не заперечував та визнав
знищення його автомобілю, що й
підтверджено висновками експерта від
10 квітня 2013 року. Питання про
повернення транспортного засобу до
звернення позивача до суду з даним
позовом страховиком не розглядалося.

На підставі викладеного, висновок суду
щодо необхідності подання відповідної
заяви про повернення залишків
транспортного засобу не відповідає
зазначеним вище нормам матеріального
права, відповідно до яких залишки
транспортного засобу слід передати
відповідачу.

Доводи апеляційної скарги в зазначеній
частині підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення - зміні, а саме -
позивача слід зобов'язати передати
відповідачу залишки транспортного
засобу марки FIAT DUKATO, державний номер
НОМЕР_1 після відшкодування шкоди, яка
стягнута судом першої інстанції.

В іншій частині рішення суду слід
залишити без змін.

Керуючись статтями 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 07 березня 2014
року змінити.

Зобов'язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1
залишки транспортного засобу марки FIAT
DUKATO, державний номер НОМЕР_1 після
відшкодування шкоди.

В інший частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржене протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді: