Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.,

суддів Гордійчук С.О.,
Боймиструка С.В.;

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.,

з участю позивача
та представника апелянта,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду в м. Рівному цивільну справу за
апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства "Акціонерна
страхова компанія "Інго Україна" на
рішення Здолбунівського районного
суду від 27 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1, третя особа на стороні
позивача, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - Публічне
акціонерне товариство "Креді Агріколь
Банк", до Приватного акціонерного
товариства "Акціонерна страхова
компанія "Інго-Україна" про стягнення
страхового відшкодування, пені,
інфляційних втрат та штрафних санкцій,

в с т а н о в и л а :

23 листопада 2012 року ОСОБА_1 звернувся в
суд з позовом до ПрАТ "Акціонерна
страхова компанія "Інго-Україна" про
стягнення страхового відшкодування,
пені, інфляційних втрат та штрафних
санкцій.

В уточнених позовних вимогах позивач
просив суд стягнути з відповідача 51936,6
грн. страхової виплати, 19067,14 грн. пені,
7740,57 грн. інфляційних втрат, 5660,38 грн. 3 %
річних від простроченої суми - а всього
84404, 69 грн.

Рішенням Здолбунівського районного
суду від 27 грудня 2013 року позовні
вимоги задоволено частково. З
відповідача на користь позивача
стягнено страхову виплату в сумі 51936,6
грн., 5193,66 грн. пені, 7740,57 грн.
інфляційних втрат та 5660,38 грн. 3 % річних
від простроченої суми страхової
виплати, а всього - 70531,21 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

В поданій на це рішення апеляційній
скарзі відповідач ПрАТ «АСК «Інго
Україна» посилався на те, що рішенням
Здолбунівського районного суду від 27
січня 2011 року ОСОБА_1 вже було
відмовлено у задоволенні позову про
стягнення страхового відшкодування. Це
рішення суду набрало законної сили.

Тому місцевий суд відповідно до п. 2 ч. 1
ст. 205 ЦПК України повинен був закрити
провадження у даній справі.

15 січня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
ПрАТ «АСК «Інго Україна» з
повідомленням про автоаварію, з якого
слідувало, що 15 січня 2010 року невідомі
особи протиправно заволоділи його
застрахованим автомобілем. У
подальшому цей транспортний засіб був
знайдений зі значними механічними
пошкодженнями. Згідно з висновком
експерта № 18 від 18 березня 2010 року
вартість відновлювального ремонту
застрахованого автомобіля склала 75654,4
грн., що становить 75,65 % від страхової
суми. Тому страховиком було прийнято
рішення про виплату страхового
відшкодування у розмірі 19156,9 грн.,
розмір якого був визначений у порядку,
що передбачений договором.

Позивач не надав суду доказів, які б
підтверджували, що вартість
відновлення застрахованого ним
автомобіля склала 71093,5 грн.

Розмір страхового відшкодування
визначається, виходячи з розміру
вартості відновлювального ремонту
транспортного засобу, а вартість
відновлювального ремонту включає в
себе вартість ПДВ, а тому відповідно
вартість ПДВ повинна враховуватися при
визначенні розміру страхового
відшкодування.

Згідно з договором страхування дійсна
вартість застрахованого транспортного
засобу становила 130000 грн., а висновком
експерта від 18 березня 2010 року його
ринкова вартість була визначена в сумі
154293,3 грн., що свідчить про факт
недострахування.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про
страхування» у разі коли страхова сума
становить певну частку вартості
застрахованого предмета договору
страхування, страхове відшкодування
виплачується у такій же частці від
визначених по страховій події збитків,
якщо інше не передбачено умовами
страхування.

Проте суд першої інстанції на ці вимоги
закону належної уваги не звернув.

Крім того, оскільки відповідач не
допустив порушення зобов'язання за
договором страхування, нарахування
штрафних санкцій є неправомірним.

Покликаючись на ці обставини,
відповідач рішення місцевого суду
вважав незаконним та необґрунтованим і
просив апеляційний суд його скасувати,
а провадження у справі закрити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання,
перевіривши подані докази та доводи
апелянта, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1, місцевий суд виходив з того, що
вартість відновлювального ремонту
автомобіля позивача, яка визначена
експертом, а також фактично понесені
ОСОБА_1 витрати на ремонт пошкодженого
транспортного засобу, без ПДВ є меншими
від 75 % страхової суми, а тому
визначення та виплата відповідачем
страхового відшкодування на умовах п.
9.2.4. укладеного сторонами договору
страхування є безпідставними.

Проте погодитися з таким підходом суду
до вирішення спору сторін колегія
суддів не може.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про
страхування» страхове відшкодування -
це страхова виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми за
договорами майнового страхування і
страхування відповідальності при
настанні страхового випадку. Страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
страхувальник.

За визначенням прямі збитки - це
вартість витрат на відтворення,
заміщення або відшкодування ринкової
вартості об'єкта без урахування
неотриманих вигод.

З матеріалів справи вбачається, що 4
січня 2010 року між позивачем ОСОБА_1 і
ЗАТ «АСК «Інго Україна»
(правонаступником якого є ПрАТ «АСК
«Інго Україна») укладено договір
(поліс) № 690508641.10 страхування засобів
наземного транспорту, цивільної
відповідальності, водія та пасажирів
від нещасних випадків. За цим
договором, зокрема, належний позивачу
автомобіль HYUNDAI SONATA, 2008 року випуску,
був застрахований строком з 4 січня по 3
липня 2010 року. З укладеного сторонами
договору видно, що дійсна вартість
застрахованого автомобіля була
визначена в сумі 130000 грн., а страхова
сума в угоді становила 100000 грн., або 76,92 %
вартості автомобіля (а. с. 24-26).
Вигодонабувачем за цим договором
страхування стало АТ
«Індустріально-експортний банк»
(правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Креді Агріколь
Банк"), на кредитні кошти якого
позивачем був придбаний застрахований
автомобіль.

Судом установлено, що договір (поліс) №
690508641.10 страхування засобів наземного
транспорту, цивільної
відповідальності, водія та пасажирів
від нещасних випадків від 4 січня 2010
року був укладений сторонами, зокрема,
згідно з Правилами добровільного
страхування наземного транспорту (крім
залізничного) (автокаско),
затвердженими ЗАТ «АСК «Інго Україна»
(правонаступником якого є ПрАТ «АСК
«Інго Україна») 19 липня 2007 року (далі -
Правила добровільного страхування) (а.
с. 130-146).

Згідно з п. 1 Полісу № 690508641.10 та п. 4.2.
Правил добровільного страхування
страховим випадком є пошкодження,
знищення або втрата транспортного
засобу, його складових частин, деталей
або обладнання внаслідок ДТП, пожежі,
самозаймання, попадання каміння,
падіння предметів, протиправних дій
третіх осіб, стихійного лиха, угону.

Таким чином, для визначення розміру та
виплати страхового відшкодування
визначальними є пошкодження, знищення
або втрата застрахованого майна
внаслідок ДТП, угону тощо.

Відповідно до пунктів 14.9. та 14.10. Правил
добровільного страхування під повною
загибеллю розуміють випадки, коли
вартість відновлювального ремонту
транспортного засобу, включаючи
вартість транспортування до місця
ремонту, складає більше 75 % страхової
суми. При повній загибелі
(конструктивній чи фактичній) страхове
відшкодування виплачується в межах
страхової суми з вирахуванням зносу за
період дії відповідного договору
страхування (розділ 16 Правил), франшизи
та дійсної ринкової вартості залишків
пошкодженого транспортного засобу, а
також інших вимог Правил.

З матеріалів даної справи вбачається,
що 15 січня 2010 року невідомі особи
незаконно заволоділи транспортним
засобом позивача. По цьому факту була
порушена кримінальна справа за
ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст.
289 КК України. Проте у подальшому
застрахований автомобіль було
знайдено зі значними механічними
пошкодженнями.

Згідно з експертним висновком № 18 від 18
березня 2010 року, складеним НДЕКЦ при
Управлінні УМВС у Рівненській області,
який повністю узгоджується з п. 14.4.
Правил добровільного страхування і
проти якого не заперечували ані
відповідач, ані позивач, вартість
відновлювального ремонту
застрахованого автомобіля з ПДВ склала
75654,4 грн., або більше 75 % страхової суми
(а. с. 102-105).

Тому з урахуванням викладених обставин
страховик, на переконання колегії
суддів, 6 липня 2010 року відповідно до
умов п. 9.2.4. договору страхування №
690508641.10 від 4 січня 2010 року та положень
пунктів 14.9. та 14.10. Правил добровільного
страхування цілком обґрунтовано
здійснив виплату страхового
відшкодування вигодонабувачу в сумі
19156,9 грн., тобто у межах страхової суми з
вирахуванням зносу за період дії
відповідного договору страхування
(розділ 16 Правил), франшизи та дійсної
ринкової вартості залишків
пошкодженого транспортного засобу,
який залишився у позивача, а також
інших вимог Правил.

Позивач, не погодившись із тим, що його
автомобіль був визнаний повністю
загиблим, відремонтував його за
власний рахунок, за що 5 липня 2010 року,
за його твердженням, сплатив ПП ОСОБА_4
71093,5 грн. На підтвердження цих обставин
позивач надав суду відповідний акт
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
(а. с. 191). Проте письмових доказів про те,
що вибір сервісної станції згідно з
вимогами п. 14.5. Правил добровільного
страхування, ним було погоджено зі
страховиком, у матеріалах справи немає.
Будь-яких платіжно-касових документів
із цього приводу позивач суду також не
надав, через що його доводи із
зазначеного приводу апеляційним судом
відхиляються.

У зв'язку з викладеними обставинами
колегія суддів вважає, що посилання
суду першої інстанції в оскаржуваному
рішенні на те, що вартість
відновлювального ремонту автомобіля
позивача, яка була визначена експертом,
а також фактично понесені ОСОБА_1
реальні витрати, без ПДВ є меншими від 75
% страхової суми, через що визначення та
виплата відповідачем страхового
відшкодування на умовах п. 9.2.4.
укладеного сторонами договору
страхування були безпідставними, не
заслуговують на увагу, оскільки у п. 9.2.
договору страхування сторін № 690508641.10
від 4 січня 2010 року (який регламентує
умови здійснення страхової виплати за
п. 2 Полісу (АВТОКАСКО)) йдеться лише про
умови виплати страхового
відшкодування з ПДВ чи без нього, а не
про вартість відновлювального ремонту
транспортного засобу, яка обов'язково
включає в себе ПДВ і була визначена
експертом відповідно до встановленого
законом порядку, та є визначальною при
вирішенні питання про повну загибель
транспортного засобу.

Доводи апелянта про обов'язок
місцевого суду відповідно до п. 2 ч. 1 ст.
205 ЦПК України закрити провадження у
даній справі суперечить ухвалі
апеляційного суду Рівненської області
від 2 квітня 2013 року на а. с. 84.

Зважаючи на викладене, рішення
місцевого суду не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України, через що підлягає
скасуванню з ухваленням у справі
апеляційним судом нового рішення про
відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись
зі ст. 9 Закону України «Про
страхування», Правилами добровільного
страхування наземного транспорту,
ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Акціонерна
страхова компанія "Інго Україна"
задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного
суду від 27 грудня 2013 року скасувати.

ОСОБА_1 у задоволенні позову до
Приватного акціонерного товариства
"Акціонерна страхова компанія
"Інго-Україна" про стягнення страхового
відшкодування, пені, інфляційних втрат
та штрафних санкцій відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Приватного акціонерного товариства
"Акціонерна страхова компанія
"Інго-Україна" 352 (триста п'ятдесят дві)
грн. 66 коп. понесених судових витрат у
справі.

Рішення Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення. Воно може бути оскаржене
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: