Ухвала

31 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.

суддів: Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,

Писаної Т.О.,
Юровської Г.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 січня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа - служба у справах дітей
Київської районної ради м. Сімферополя,
про розірвання шлюбу та визначення
місця проживання дитини,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання
шлюбу та визначення місця проживання
дитини. Обґрунтовувала свої вимоги тим,
що 07 серпня 1987 року між нею та
відповідачем був укладений шлюб. Від
шлюбу мають дітей: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та
малолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Сумісне
життя з відповідачем не склалось,
шлюбні відносини між ними припинені
фактично з травня 2012 року, спільне
господарство не ведеться, примирення
неможливо. Малолітня донька з моменту
народження знаходилась під її
постійною опікою, тому вважає, що
дитина має проживати саме з нею.
Просила розірвати шлюб між нею та
ОСОБА_3, визначити місцем проживання
малолітньої доньки ОСОБА_7 за її місцем
проживання.

Рішенням Київського районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 27 серпня 2013 року позов
задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
зареєстрований
07 серпня 1987 року Інтернаціональною
сільською радою народних депутатів
Целіноградського району
Целіноградської області Казахської PCP
(актовий запис за № 30) - розірвано. В
іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від
24 грудня 2013 року, рішення суду
першої інстанції в частині відмови у
позові скасовано та ухвалено нове
рішення в цій частині. Позов ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визначення місця проживання
дитини задоволено. Визначено місце
проживання малолітньої ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3, разом із
матір'ю - ОСОБА_4 В решті рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 січня 2014 року
у відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 24 грудня 2013 року
відмовлено.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 січня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції положень ст. ст.
141, 161 Сімейного кодексу України,
ст. 3 Конвенції про права дитини від 20
листопада 1989 року, ратифікованої
Україною 27 лютого 1991 року.

Як на підставу перегляду ОСОБА_3
посилається на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05 вересня 2012 року та ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 грудня 2013 року.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Згідно із п. 7 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року №11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі, при цьому не
відбувається застосування норм
матеріального права для вирішення
спору по суті, не може бути предметом
перегляду в порядку, передбаченому
главою 3 розділу V ЦПК України і на них
не може здійснюватися посилання на
підтвердження підстави встановленої п.
1 ч.1 ст. 355 ЦПК України.

В даному випадку, ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05 вересня 2012 року, на яку
посилається заявник, були скасовані
рішення судів попередніх інстанцій з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції. Вказаною
ухвалою не вирішено спір по суті та не
відбулося застосування норм
матеріального права для вирішення
спору по суті, тому на таку ухвалу не
може здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту наведених заявником доводів
в обґрунтування заяви та поданої ним як
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права копії
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від
18 грудня 2013 року не вбачається
наявних ознак, які згідно з п. 1 ч. 1
ст. 355 ЦПК України є
підставами для перегляду Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 січня 2014 року у зв'язку з
неоднаковим застосуванням судами
касаційної інстанції ст. ст. 141, 161
Сімейного кодексу України, ст. 3
Конвенції про права дитини від 20
листопада 1989 року, ратифікованої
Україною 27 лютого 1991 року.

Оскільки зі змісту заяви та долученої
до заяви копії ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 грудня 2013 року не
вбачається неоднакове застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
зокрема, правовідносини є подібними,
але різні фактичні обставини справи, у
допуску справи до провадження
Верховного Суду України слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, третя особа - служба у справах
дітей Київської районної ради м.
Сімферополя, про розірвання шлюбу та
визначення місця проживання дитини, за
заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 січня 2014 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: А.О.
Леванчук

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана

Г.В. Юровська