Єдиний унікальний номер 0509/1953/12
Номер провадження 22-ц/775/3351/2014
Головуючий в 1 інстанції Жамбровський
Доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Янчук Т.О., Мірута О.А.

при секретарі Чекіній А.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розподіл спільно набутого майна
подружжя та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ сумісно
нажитого у шлюбі майна

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Вугледарського міського
суду Донецької області від 12 березня 2014
року,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Вугледарського міського суду
Донецької області від 12 березня 2014 року
затверджено мирову угоду, укладену між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, згідно якої суд
визнав за ОСОБА_2 ? частку квартири
АДРЕСА_1, зареєстровану на ОСОБА_1, право
власності на автомобіль марки Daewoo Lanos
2002 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1. ОСОБА_1 відмовляється від
розподілу даного автомобіля. Визнано
право власності за ОСОБА_1 на гаражі
площею 5 м. на 10 м. та 6,5 м на 10 м.,
майстерні, побудованого мосту, огорожі
з метало профілю, розташованих за
адресою: АДРЕСА_2. Провадження у справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розподіл спільно придбаного майна
подружжя та по зустрічному позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл
спільного майна подружжя - закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив
скасувати ухвалу суду, як неправомірну,
відновити провадження по цивільній
справі, направити справу для розгляду
до суду першої інстанції, оскільки
ухвала постановлена з порушенням норм
матеріального права, апелянт
підписував іншу мирову угоду, ніж ту, що
міститься в матеріалах справи та яку
затвердив суд, в мировій угоді
зазначені об»єкти, які не були
предметом спору, а саме, гараж,
майстерні, побудований міст, огорожа з
метало профілю, розташовані за адресою:
АДРЕСА_2, суд не врахував, що квартира
АДРЕСА_1 не має відношення до розподілу
майна подружжя, бо набута шляхом
приватизації , частки не визначені,
вона є спільною сумісною власністю.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його
представник ОСОБА_3 підтримали доводи
апеляційної скарги.

ОСОБА_2 до суду не з»явилась, про день та
час розгляду справи повідомлялась
належним чином, про що свідчить
особистий підпис на розписці про явку
до суду.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
присутніх осіб, дослідивши матеріали
справи та апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Закриваючи провадження по справі та
визнаючи мирову угоду, суд першої
інстанції виходив з положень ч.4, 5 ст.175
ЦПК України та вважав, що запропоновані
сторонами умови мирової угоди не
порушують їх права та інтереси, не
суперечать закону і не зачіпають
інтереси інших осіб.

Але з такими висновками суду
погодитися неможливо, оскільки вони не
відповідають фактичним обставинам
справи.

З тексту позовної заяви ОСОБА_1
(арк..спр.6) вбачається, що він просив
розподілити спільно набуте майно,
виділити йому на праві власності
автомобіль «Ланос» державний номер
НОМЕР_1 та гараж за адресою АДРЕСА_2,
визнати власністю відповідача його
частку в квартирі АДРЕСА_1, визнати
власністю відповідача товар в обороті
та виручку від його продажу в
рибальському магазині в м.Вугледар
Донецької області.

Як виходить з зустрічної позовної
заяви (арк..спр.39-41) ОСОБА_2 просила
виділити їй у власність автомобіль Daewoo
Lanos 2002 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1 та ? частину квартири
АДРЕСА_1, що належить відповідачу в
порядку поділу сумісно нажитого майна
у шлюбі, все інше майно у вигляді:
будматеріалів, автомобіля марки ЗІЛ 5304
СС 2000 року випуску державний номер
НОМЕР_4, газового обладнання виділити
ОСОБА_1

На підставі ч.1, 2 ст.175 ЦПК України
мирова угода укладається сторонами з
метою врегулювання спору на основі
взаємних поступок і може стосуватися
лише прав та обов'язків сторін та
предмета позову. Сторони можуть
укласти мирову угоду і повідомити про
це суд, зробивши спільну заяву. Якщо
мирову угоду або повідомлення про неї
викладено в адресованій суду письмовій
заяві сторін, ця заява приєднується до
справи.

Тобто мирова угода - це досягнута між
сторонами в ході судового розгляду й
під контролем суду, заснована на
взаємних поступках угода, яка по-новому
визначає їх суб'єктивні права й
обов'язки та є двостороннім
волевиявленням сторін. Метою такої
угоди є врегулювання спору між самими
сторонами, а її умови можуть
стосуватися лише прав та обов'язків
сторін і предмета спору. Не може
визнаватися судом мирова угода, яка
порушує права, свободи й охоронювані
законом інтереси інших осіб та умови
якої суперечать вимогам закону.

12 березня 2014 року сторони надали суду
мирову угоду (арк..спр.134), за якою
просили визнати мирову угоду, за якою
визнати за ОСОБА_2 ? частку квартири
АДРЕСА_1, зареєстровану на ОСОБА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
від 29 червня 2006 року, визнати за ОСОБА_2
право власності на автомобіль марки
Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1 та
відмовляється від розподілу даного
автомобіля. Визнати право власності за
ОСОБА_1 на гаражі площею 5 м. на 10 м. та 6,5
м на 10 м., майстерні, побудованого мосту,
огорожі з метало профілю, розташованих
за адресою: АДРЕСА_2.

Дана мирова угода не відповідає
фактичним обставинам справи, її умови
суперечать вимогам закону.

На підставі ч.1 ст..60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно роз'яснень викладених у п.
23 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які
види майна, за винятком тих, які згідно
із законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Як виходить з матеріалів справи
(арк..спр.91), квартира АДРЕСА_1 належить
на праві спільної сумісної власності
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
підставі свідоцтва про право власності
на квартиру №03723 від 29 червня 2006 року.

Таким чином, частки кожного з
співвласників не виділені.

Крім того, суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що предметом
первісного позову ОСОБА_1 були ще товар
в обороті та виручка від його продажу в
рибальському магазині в м.Вугледар
Донецької області; предметом
зустрічного позову взагалі були
будматеріали та автомобіль ЗІЛ, які не
знайшли свого відображення в мировій
угоді та ухвалі суду.

В той же час судом визнано право
власності за мировою угодою на гаражі
площею 5 м. на 10 м. та 6,5 м на 10 м.,
майстерні, побудований мост, огорожі з
метало профілю, розташовані за адресою:
АДРЕСА_2, які не були предметом позовів
та відносно яких відсутні будь-які
докази щодо існування цього майна
взагалі та його належності сторонам, в
тому числі.

Суд на зазначені вимоги закону та
обставини справи не звернув уваги і
дійшов помилкового висновку про
визнання мирової угоди та закриття
провадження по справі.

Згідно ст.311 ЦПК України підставами для
скасування ухвали суду, що перешкоджає
подальшому провадженню у справі, і
направлення справи для продовження
розгляду до суду першої інстанції є:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення питання.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що
суд першої інстанції неповно з»ясував
обставини, що мають значення для
справи, обставини, які суд вважав
встановленими - не доведені, судом
порушено норми матеріального та
процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційна
скарга підлягає задоволенню, ухвала
суду скасуванню з направленням справи
для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 311, 313-315 ЦПК України,
апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вугледарського міського суду
Донецької області від 12 березня 2014 року
скасувати, направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Судді: