Справа № 362/669/13-ц Головуючий у І
інстанції Медведєв К.В.Провадження №
22-ц/780/2177/14 Доповідач у 2 інстанції
КашперськаКатегорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

25 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді
Кашперської Т.Ц.,

суддів
Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» на рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 04 липня 2013 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року позивач ПАТ
«Комерційний банк «Надра» звернувся до
суду із позовом про стягнення
заборгованості. Заявлений позов
мотивував тим, що 24 вересня 2008 року між
ВАТ «Комерційний банк «Надра» та
ОСОБА_1 був укладений кредитний
договір, за яким відповідач отримала
грошові кошти в сумі 19048,88 доларів США
на придбання автотранспортного засобу
під 14,35 % річних до 17 вересня 2015 року. В
зв'язку із невиконанням зобов'язань по
внесенню чергових платежів станом на 17
травня 2012 року у відповідача
утворилася заборгованість в розмірі
247561,68 грн. Просив стягнути із
відповідача заборгованість за
кредитним договором на загальну суму
30983,94 долари США, що еквівалентно 247561,68
грн., та судовий збір.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 04 липня 2013 року позов задоволено
частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ПАТ «Комерційний банк «Надра» суму
боргу за кредитним договором 29079,05
доларів США, еквівалентну 232341,61 грн.

Позивач ПАТ «Комерційний банк «Надра»,
не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 04 липня 2013 року в частині
часткового задоволення позовних вимог
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої
інстанції в повній мірі даним вимогам
закону не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що 24 вересня 2008 року між ПАТ КБ
«Надра» та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № 147/П/21/2008-840,
відповідно до якого ОСОБА_1 отримала
кредит на придбання автотранспортного
засобу на умовах забезпеченості,
повернення, строковості та платності
грошові кошти в сумі 19048,88 доларів США
із розрахунку 14,35 % річних та кінцевим
терміном повернення 17 вересня 2015 року.
Кредит отримано відповідачем 24 вересня
2008 року, що підтверджується
меморіальним ордером № 653 від 24 вересня
2008 року.

Згідно п. 5.1 кредитного договору, у разі
прострочення позичальником строку
сплати мінімально необхідного платежу
по погашенню кредиту, позичальник
сплачує кредитору пеню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на час виникнення заборгованості, від
несвоєчасно сплаченої суми за кожен
день прострочення.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Оскільки за кредитним договором,
укладеним між позивачем і відповідачем
ОСОБА_1, утворилася заборгованість
внаслідок порушення умов кредитного
договору, колегія суддів погоджується
із висновками суду першої інстанції
про необхідність захисту права
позивача шляхом стягнення даної
заборгованості.

Згідно розрахунку заборгованості,
наданої позивачем, розмір
заборгованості ОСОБА_1 станом на 17
травня 2012 року становить 30983,94 доларів
США, що еквівалентно 247561,68 грн., яка
складається із заборгованості за
кредитом в сумі 18610,15 доларів США, що
еквівалентно 148695,10 грн., заборгованості
по сплаті відсотків 8615,85 доларів США, що
еквівалентно 68840,63 грн., пені за
прострочення сплати кредиту 1853,05
доларів США, що еквівалентно 14805,90 грн.,
штрафу за порушення умов кредитного
договору 1904,89 доларів США, що
еквівалентно 15220,06 грн.

Колегія суддів враховує, що факт
отримання кредиту, наявності
заборгованості за кредитним договором
та її розмір ніким не оскаржуються;
рішення суду в частині суми, що
стягнута, є законним, обґрунтованим,
ухваленим в результаті всебічного
з'ясування обставин, які мають значення
для справи.

Оцінюючи правильність висновків суду
першої інстанції щодо відмови в
задоволенні вимог про стягнення із
відповідача штрафу за кредитним
договором, колегія суддів враховує
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 546, ст. 549 ЦК
України, виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Виходячи з аналізу зазначених статей,
штраф є відповідальністю, яка залежить
лише від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання й у
часі визначається з настанням однієї з
подій як невиконання або неналежне
виконання зобов'язання.

Пенею ж є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання,
тобто встановлює певні юридичні
наслідки у вигляді обов'язку сплатити
певну суму, яка залежить не тільки від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання, а й від часу такого
невиконання.

Тобто пеня та штраф є видами
відповідальності за різні порушення
зобов'язань боржником.

Штраф має разовий характер, тобто
вичерпується з настанням самого факту
порушення зобов'язання.

Суд першої інстанції, невірно оцінивши
вимоги ч. 1 ст. 546, ст. 549 ЦК України, не
врахував, що штраф та пеня, відповідно
до умов кредитного договору, настають
при різних обставинах порушення
зобов'язання зі сторони боржника, а
відтак є різними видами
відповідальності за порушення
зобов'язань боржником. У зв'язку з цим
висновок суду щодо подвійної
відповідальності відповідача за одне і
те ж саме порушення зобов'язання є
помилковим.

Пунктом 5.2 кредитного договору
передбачено, що у разі порушення
позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9,
4.3.10 цього договору він зобов'язаний
сплатити банку штраф у розмірі 10 % від
суми кредиту, визначеного у п. 1.1 цього
договору, за кожен випадок.

Пункт 4.3.17 кредитного договору
передбачає обов'язок позичальника в
день укладення цього договору
застрахувати предмет застави в
страховій компанії, що входить до
переліку акредитованих банком. Предмет
застави обов'язково страхується по
програмі повне КАСКО на весь термін
кредитування. У договорі страхування
вигодо набувачем страхового
відшкодування повинен бути зазначений
банк. Позичальник має надати в банк
копію договору страхування (страхового
полісу) та копію документу, що
засвідчує оплату страхового внеску.

З матеріалів справи вбачається, що на
момент укладення кредитного договору
між позичальником та ЗАТ «Українська
страхова компанія «Княжа» було
укладено договір добровільного
страхування транспортних засобів від 24
вересня 2008 року № 06/02-050028, умовами якого
передбачено страхування автомобіля,
який виступає забезпеченням виконання
зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до договору страхування, за
кожен рік страхування окремо
страхувальником сплачується страхова
премія і зазначається в полісі на
відповідний рік страхування.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ
«Надра» зазначав, що ОСОБА_1 була
сплачена одна страхова премія, а в
подальшому протягом дії кредитного
договору позичальник жодного разу не
надавав до банку копії страхових
полісів та документів, які б свідчили
про сплату страхових премій, чим
порушив вимоги п. 4.3.2 кредитного
договору.

Даних обставин відповідачем під час
розгляду справи не спростовано.

10 вересня 2010 року ПАТ КБ «Надра»
направлено на адресу ОСОБА_1
лист-попередження № 1309 про відсутність
договору страхування за кредитним
договором виключно з акредитованою
страховою компанією у ПАТ КБ «Надра».

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення із відповідача штрафу за
порушення умов договору, зокрема
необхідності застрахувати
транспортний засіб в акредитованій
страховій компанії, є доведеними під
час розгляду справи і також підлягають
задоволенню.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позову про стягнення
штрафу ухвалене за неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи та
зроблені із порушенням та неправильним
застосуванням судом норм
матеріального права, що відповідно до
вимог ст. 309 ЦПК України є підставами
для його скасування в цій частині із
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог про
стягнення штрафу за порушення умов
кредитного договору 1904,89 доларів США,
що еквівалентно 15220,06 грн., із
покладенням на позивача судових витрат
по справі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу скаргою Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» задовольнити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 04 липня 2013 року скасувати в частині
відмови в позові про стягнення штрафу
та розподілу судових витрат та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким позов Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
про стягнення штрафу за порушення умов
кредитного договору задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» штраф за
порушення умов кредитного договору в
розмірі 1904,89 доларів США, що
еквівалентно 15220,06 грн., та судові
витрати в розмірі 5446,36 грн.

В іншій частині рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 04 липня 2013 року
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Кашперська Т.Ц.

Судді:
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.