Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/864/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Гармаш Т. І.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

26.03.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої судді:
Авраменко Т.М.,

суддів:
Суровицької Л.В., Чельник О.І.

при секретарі:
Крисановій Ю.О.

за участю прокурора, представників
сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді в режимі
відеоконференції цивільну справу за
апеляційною скаргою Світловодського
міжрайонного прокурора в інтересах
держави в особі Світловодської міської
ради, комунального підприємства
«Житлосервіс-2012» на рішення
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 28 березня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Світловодської міської ради про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які прибули в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2013 року ОСОБА_3
звернулася в суд з позовом до
Світловодської міської ради про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю.

Зазначала, що рішенням
виконавчого комітету Світловодської
міської ради №413 від 27 березня 1998 року
їй, як пенсіонеру та учаснику Великої
Вітчизняної війни, у безстрокове та
безкоштовне користування надано сарай
біля житлового будинку по АДРЕСА_1. Цей
сарай вона пристосувала для
використання в якості зблокованого
гаражу на два автомобілі. Рішенням
міської ради №854 від 12 вересня 2012 року
гаражам присвоєно поштові адреси,
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3.

Просила суд визнати за нею право
власності на зазначені гаражі за
набувальною давністю.

Рішенням Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 28 березня 2013 року позов
задоволено повністю з тих підстав, що
позивач з 27 березня 1998 року
добросовісно заволоділа вказаним
нерухомим майно та продовжує відкрито
та безперервно володіти ним, а також з
підстав визнання позову відповідачем,
яке не суперечить закону та не порушує
права та свободи інших осіб.

В апеляційній скарзі прокурор в
інтересах держави Світловодської
міської ради, комунального
підприємства «Житлосервіс-2012»
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нове рішення про відмову в
позові. Зазначає, що між сторонами
існують договірні відносини, якими
встановлено порядок користування
спірним майном, що унеможливлює
виникнення права власності на це майно
за набувальною давністю.

В засіданні апеляційного суду
прокурор, представник міської ради та
представник комунального підприємства
підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник позивача просив
відхилити апеляційну скаргу, оскільки
рішення суду є законним. Пояснив, що
приміщення переданого в оренду сараю,
позивач використовувала, як гараж на
два автомобілі, тому в позові ставилося
питання про визнання права власності
на два гаражі.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом, а обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Проте зазначені вимоги закону
залишилися поза увагою суду першої
інстанції.

Матеріалами справи
підтверджується, що рішенням виконкому
Світловодської міської ради №1277 від 06
листопада 1996 року надано згоду
міському відділу освіти на передачу з
балансу міського відділу освіти
приміщення сараю автоклубу по АДРЕСА_1
на баланс ЖЕКу №1 (а.с.42- 43).

Рішенням виконкому
Світловодської міської ради №413 від 27
березня 1998 року за погодженням
начальника ЖЕКу №1 та згідно зі ст.9
Закону України «Про оренду майна
державних підприємств та організацій»
ОСОБА_3 надано у безстрокову оренду
приміщення сараю по АДРЕСА_1 , з
укладенням начальником ЖЕКу №1
договору безстрокової оренди на
приміщення сараю з ОСОБА_3, умови оренди
безкоштовно (а.с.6).

27 березня 1998 року укладено та
підписано начальником ЖЕКу №1 та
ОСОБА_3 згідно з рішенням виконкому
договір оренди нежитлового приміщення,
що знаходиться в АДРЕСА_1, на умовах
безстроковості та безкоштовності
(а.с.7).

Світловодська міська рада об'єкт
комунальної інфраструктури сарай по
АДРЕСА_1 передав з балансу ЖЕКу №1 та
баланс комунального підприємства
«Житлосервіс 2012», що підтверджується
рішенням виконкому №1071 від 06 листопада
2013 року та актом прийому-передачі від 12
листопада 2013 року (а.с.30-32).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач з
27 березня 1998 року добросовісно
заволоділа нерухомим майном, продовжує
відкрито та безперервно володіти ним, а
тому набула право власності на це майно
за набувальною давністю, однак
погодитися з таким висновком суду не
можна, оскільки він зроблений судом з
порушенням норм матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено
цим Кодексом.

Якщо особа заволоділа майном на
підставі договору з його власником,
який після закінчення строку договору
не пред'явив вимоги про його
повернення, вона набуває право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно через п'ятнадцять років
з часу спливу позовної давності ( ч.3
ст.344 ЦК України).

В п.10 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»
роз'яснено, якщо особа, яка заявляє про
давність володіння, заволоділа чужим
майном на підставі договору з його
власником (оренди, зберігання тощо),
який після закінчення строку договору
не пред'явив вимоги про його
повернення, вона набуває право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно через п'ятнадцять, а на
рухоме майно - через п'ять років з часу
спливу позовної давності за
відповідними вимогами (частина третя
статті 344 ЦК). При цьому строк позовної
давності починає обчислюватись з
моменту закінчення строку дії
договору, якщо інший строк повернення
речі не був установлений самим
договором.

Наявність між сторонами договору
оренди від 27 березня 1998 року, яким
встановлено порядок користування
спірним майном і строк дії якого не
закінчився, виключає визнання права
власності на це майно за позивачем за
набувальною власністю на підставі ст.344
ЦК України.

Не можна погодитися з висновком
суду про задоволення позову з підстав
визнання відповідачем позову.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України
у разі визнання відповідачем позову
суд за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову. Якщо визнання
відповідачем позову суперечить закону
або порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у прийнятті визнання
відповідачем позову і продовжує
судовий розгляд.

Оскільки передбачені законом
підстави для задоволення позову про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю
відсутні, то суд зобов'язаний був
відмовити у прийнятті визнання
відповідачем позову.

Доводи позивача про те, що факт
обліку нерухомого майна на балансі
підприємства не надає такому
підприємству права власності на це
майно, та не наділяє його правом
звернення до суду, є безпідставними.

Позивач ОСОБА_3 в позовній заяві
визначила відповідачем Світловодську
міську раду, просила визнати за нею
право власності на майно, яке було
передано їй в оренду 27 березня 1998 року
на підставі рішення виконкому,
зазначене майно не є безхазяйним
майном (а.с.2).

Матеріалами справи
підтверджується, що спірне майно
побудовано в 1994 році (а.с.9-10), рішеннями
виконкому у відповідності до чинного
на час придбання майна законодавства
підтверджується послідовне
перебування його на балансі міського
відділу освіти, ЖЕКу №1 та комунального
підприємства, що свідчить про те, що
воно не вибувало із комунальної
власності (а.с.6,42-44).

Доводи заперечення на апеляційну
скаргу про різні адреси спірного майна
спростовуються рішенням виконкому
Світловодської міської ради №854 від 12
вересня 2012 року, яким майну, яке
перебуває в оренді ОСОБА_3 на підставі
рішення виконкому Світловодської
міської ради №413 від 27 березня 1998 року
та договору оренди, присвоєна адреса
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 (а.с.8).

При вирішенні спору суд першої
інстанції неправильно застосував
норми матеріального права, порушив
норми процесуального права, що
відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду
з ухваленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного,
керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314,
ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р
І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу
Світловодського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
Світловодської міської ради,
комунального підприємства
«Житлосервіс-2012» задовольнити .

Скасувати рішення
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 28 березня
2013 року .

В позові ОСОБА_3 до Світловодської
міської ради про визнання права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

судді: