Єдиний унікальний номер 253/9531/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3839/2014
Головуючий у суді 1 інстанції -Попова
Доповідач - Жарова Ю.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Супрун М.Ю., Жарової Ю.І.,

при секретарі Руденко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Центрально-Міського районного
суду м. Горлівки Донецької області від
25 лютого 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю
третьої особи Комунального
підприємства «Кіровський» про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням , -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 25 лютого 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, за участю третьої особи
Комунального підприємства
«Кіровський» про визнання особи такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, позивач по справі, ОСОБА_2,
звернулась до апеляційного суду із
апеляційної скаргою, в якій просила
скасувати рішення суду та постановити
нове, яким задовольнити її позовні
вимоги, посилаючись на те, що рішення
прийнято судом з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Доводами апеляційної скарги
наведено, що судом першої не повно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, а також не прийнято до уваги
заперечення позивачки, а саме те, що
шлюб між позивачкою та відповідачем
розірваний, відповідач зареєстрований,
але фактично не проживає у спірній
квартирі, мешкає за іншою адресою.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні доводи апеляційної
скарги підтримали, просили рішення
суду першої інстанції скасувати,
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги позивача в
повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні проти
доводів апеляційної скарги
заперечував, просив рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Представник 3-ї особи до судового
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, що підтверджено
направленням н його адресу
рекомендованих листів ( а.с. 83).

Апеляційний суд вважає за можливе
розглядати справу у відсутність сторін
оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2
ЦПК України неявка сторін або інших
осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про час і
місце розгляду справи, не перешкоджає
розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, сторони,
дослідивши матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої
особи Комунального підприємства
«Кіровський» про визнання особи такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням, суд першої
інстанції виходив з того, що 04 вересня
1991 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було
укладено шлюб, зареєстрований Міським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Горлівського міського
управління юстиції Донецької області.
Шлюб між сторонами розірваний 10 січня
2011 року і після розірвання шлюбу ОСОБА_2
змінила прізвище на «ОСОБА_2». Дані
обставини підтверджуються свідоцтвом
про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1 та
серії НОМЕР_2, копією рішення
Центрально-Міського районного суду
міста Горлівки Донецької області від 10
січня 2011 року, яке набрало чинність 21
січня 2011 року.

До реєстрації шлюбу з позивачем ОСОБА_3,
позивач ОСОБА_2 у період з 24 червня 1978
року до 30 листопада 1990 року перебувала
у шлюбі з громадянином ОСОБА_5, що
підтверджується копіями свідоцтва про
укладення шлюбу серії НОМЕР_3 та
свідоцтва про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_4

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за
адресою: квартира АДРЕСА_1, що
підтверджується довідкою Комунального
підприємства «Кіровський» від 20.06.2013
року. Зазначена квартира не
приватизована, перебуває у наймі,
наймачем квартири є позивач ОСОБА_2 з 2
грудня 1983 року згідно договору найму
жилого приміщення, яка сплачує
отримані комунальні послуги, що
підтверджується наданою суду довідкою
Комунального підприємства
«Кіровський».

Згідно із ст.. 9 ЖК України, ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користуватися жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Як передбачено ст.. 71 ЖК України, при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Жиле приміщення зберігається
за тимчасово відсутнім наймачем або
членами його ім'ї понад шість місяців,
крім іншого, у випадку взяття під варту
або засудження до арешту, обмеження
волі, позбавлення волі на певний строк
чи довічне позбавлення волі - протягом
усього часу перебування під вартою або
відбування покарання, якщо в цьому
будинку, квартирі (їх частині)
залишилися проживати інші члени сім'ї.
У випадках, передбачених пунктами 1-7
цієї статті, право користування жилим
приміщенням зберігається за відсутнім
протягом шести місяців з дня
закінчення строку, зазначеного у
відповідному пункті.

Згідно із Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
року №2 «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» у справах
про визнання наймача або члена його
сім'ї, таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст.. 71
ЖК України), необхідно з'ясовувати
причини відсутності відповідача понад
встановлені строку. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказується
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ті обставини.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки від 20
жовтня 2011 року задоволено позов ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про вселення у квартиру
АДРЕСА_1

Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 13.02.2012 року вказане рішення
суду першої інстанції залишено без
змін.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки від 20 жовтня
2011 року встановлено, що 21 лютого 2007 року
ОСОБА_3 був засуджений до чотирьох
років одного місяця позбавлення волі,
яке відбував у період з 16 листопада 2006
року по 01 лютого 2010 року. До цього часу
ОСОБА_3 у період з 2 листопада 1994 року до
22 лютого 2006 року теж відбував
покарання. ОСОБА_3 17 березня, 5 травня, 9
та 29 червня 2010 року були сплачені
комунальні послуги на рахунок КП
«Кіровський» за лютий-червень 2010 року.
15 червня 2010 року позивач звертався із
заявою про протиправні дії
відповідача, що виразились у зміні
відповідачем замків на
квартиріАДРЕСА_1 під час перебування
його у місцях позбавлення волі, у
зв'язку з чим він не мав можливості
потрапити до квартири. В результаті
перевірки зазначених даних
Центрально-Міським РВ ГМУ ГУМВС
України в Донецькій області у ОСОБА_2
було виявлено ознаки злочину,
передбаченого статтею 356 КК України,
однак через порушення такої категорії
справ лише у порядку приватного
обвинувачення, постановою від 17 червня
2010 року у порушенні кримінальної
справи було відмовлено.

Викладене спростовує доводи позивача
стосовно того, що відповідач без
поважних причин не мешкав в квартирі за
вищевказаною адресою з 2006 року по 13.02.2012
р (Рішення Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки від 20 жовтня
2011 року набрало законної сили).

При таких обставинах, судова колегія
дійшла до висновку, що суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про безпідставність вимог
позивача.

Доводи апеляційної скарги в своїй
більшості стосуються оцінки доказів.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду
відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Згідно ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Виходячи з вказаної норми закону,
до компетенції суду апеляційної
інстанції не входять повноваження щодо
переоцінки доказів, досліджених судом
першої інстанції з додержанням
встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи позивача
про неправильну оцінку досліджених
судом першої інстанції доказів є
необґрунтованими. Нових доказів, які б
давали підстави для задоволенні
позовних вимог, у дослідженні яких
судом першої інстанції було
неправомірно відмовлено або їх
неподання було зумовлено поважними
причинами, позивачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що рішення суду першої
інстанції відповідає вимогам
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування чи зміни
не має.

Відповідно до ст..308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м. Горлівки Донецької області від
25 лютого 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: