Провадження №6/761/1193/2014
У Х В А Л А

Іменем України

12 травня 2014 року суддя Шевченківського
районного суду м. Києва Мальцев Д.О.,
розглянувши подання старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві - Андрійко Є.Л. про
винесення ухвали про встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - ОСОБА_2 за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець ВДВС
Шевченківського РУЮ м. Києва звернувся
з даним поданням до Шевченківського
районного суду м. Києва про винесення
ухвали про тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі
України. Подання мотивоване тим, що 11
грудня 2006 року державним виконавцем
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження про примусове
виконання виконавчого листа у справі №
2-5035/06 від 10.07.2006 року виданого
Шевченківським районним судом м. Києва
про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 аліменти на утримання
неповнолітньої ОСОБА_5 в розмірі ?
частини всіх видів доходу щомісячно,
починаючи з 25.05.2006 року.

З метою встановлення майнового стану
боржника, місця знаходження боржника
державним виконавцем направлено
запити до ДАІ м. Києва, БТІ м. Києва та
адресного бюро.

В ході примусового виконання
виконавчого документа встановлено
наступне.

Згідно відповіді АБ боржник
зареєстрованим у м. Києві та Київській
області не значиться.

Згідно відповіді БТІ, УДАІ при ГУ МВС
України у м. Києві за боржником майна не
зареєстровано.

Виходом державного виконавця за
адресою, зазначеною у виконавчому
листі, встановлено, що перевірити
майновий стан боржника за місцем
реєстрації не виявилось можливим,
оскільки двері квартири ніхто не
відчиняв.

На неодноразові виклики державного
виконавця боржник не реагує.

Станом на 14 квітня 2014 року Боржник не
вчиняє жодних дій для погашення
заборгованості, що трактується не
інакше як ухилення від погашення
існуючої заборгованості та виконання
рішення суду.

Таким чином, з моменту відкриття
виконавчого провадження і по
теперішній час боржником не було
сплачено жодної суми в рахунок
погашення боргу.

В ході проведення виконавчих дій,
виконавець звернувся до суду з
поданням про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду Боржника за
межі України - до виконання зобов'язань
за рішенням суду, відповідно до вимог
статті 377-1 Цивільного процесуального
кодексу України.

Оскільки, Боржник ухиляється від
виконання зобов'язань, станом на 14.04.2014
рішення суду Боржником не виконано.

Крім цього, виконавець зазначає, що
наявність в особи невиконаних
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням є підставою для
обмеження його у праві виїзду за межі
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України,
суд негайно розглядає подання,
зазначене в частині першій цієї статті,
без виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Державний виконавець у своєму поданні
просив розглядати подання без участі
державного виконавця.

Суд, дослідивши заяву (подання), прийшов
до висновку, що заява (подання) не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника-фізичної
особи або керівника боржника-юридичної
особи у праві виїзду за межі України
при виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відповідно до пункту 18 частини 3 статті
11 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право, у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

Згідно статті 21 Конституції України,
усі люди є вільними і рівні у своїй
гідності та правах. Права і свободи
людини є невідчужуваними та
непорушними.

Відповідно до статті 33 Конституції
України, кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 2 статті 12 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV
свобода пересування обмежується щодо:
осіб, до яких відповідно до
процесуального законодавства
застосовано запобіжні заходи,
пов'язані з обмеженням або
позбавленням волі; осіб, які за вироком
суду відбувають покарання у вигляді
позбавлення або обмеження волі; осіб,
які згідно із законодавством
перебувають під адміністративним
наглядом; осіб, які згідно із
законодавством про інфекційні
захворювання та психіатричну допомогу
підлягають примусовій госпіталізації
та лікуванню; шукачів притулку та осіб,
які звернулися за наданням їм статусу
біженця до прийняття відповідного
рішення компетентним органом (про
надання цим особам притулку чи статусу
біженця); іноземців та осіб без
громадянства, які не мають законних
підстав для перебування на території
України; осіб, яких призвано на дійсну
строкову службу до Збройних Сил
України та інших, утворених відповідно
до законів України, військових
формувань; іноземців, які перебувають у
складі військових іноземних
підрозділів і які мають статус
військового.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 10 ЦПК
України, наявність умислу та обставини,
які є предметом посилання суб'єкта
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України як на
підставу його вимог, підлягають
доведенню.

Ухилення боржника від виконання своїх
зобов'язань є оціночним поняттям.
Теоретично їх невиконання може бути
зумовлене об'єктивними причинами,
наприклад, внаслідок відсутності
майна, роботи, незадовільного
фінансового стану, тривалого
відрядження, важкої хвороби тощо.
Однак, воно може мати й принципове інше
походження, суб'єктивне, коли боржник
свідомо ухиляється від виконання - має
змогу виконати зобов'язання у повному
обсязі або частково, але не робить
цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно
зобов'язань протягом строку, про що
вказує державний виконавець в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, повинен вже відбутися і бути
об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків у виконавчому
провадженні може свідчити невиконання
ним своїх обов'язків, зокрема,
утримання від вчинення дій, які
унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення; надання у строк,
встановлений державним виконавцем,
достовірних відомостей про свої доходи
та майно, у тому числі про майно, яким
він володіє спільно з іншими особами,
про рахунки у банках чи інших
фінансових установах; своєчасна явка
за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

Разом з тим, зі змісту подання
вбачається лише які дії зроблені
виконавцем, проте не зазначено та не
додано доказів, які б вказували, що
боржник ухиляється від виконання
зобов'язань. Сама по собі наявність у
боржника невиконаних зобов'язань не є
тотожнім поняттям з тим, що він
ухиляється від них, як це передбачено
ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України».

Зважаючи на те, що норми Конституції
України є нормами прямої дії, з
урахуванням того, що заявником не
надано доказів, які свідчать про
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, суд вважає, що
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду, для громадянки ОСОБА_2 є
прямим та грубим порушенням її
конституційних прав та свобод. За таких
обставин, підстав для задоволення
даного подання не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись п.18
ст. 11 Закону України «Про виконавче
провадження», ст. 377-1 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні подання
старшого державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві - Андрійко Є.Л. про
винесення ухвали про встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - ОСОБА_2 за межі України.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 5
днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: