АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/1985/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1530/14
Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С.
Доповідач Бутенко С. Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді
Бутенко С.Б.

Суддів:
Панченка О.О., Пікуля В.П.

при секретарі:
Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Карлівського районного суду
Полтавської області від 31 березня 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Відділу державної виконавчої служби
Карлівського районного управління
юстиції, ВАТ «Ланнівський цукровий
завод», ОСОБА_1 про визнання права
власності на майно та виключення майна
з акту опису.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Карлівського районного суду
Полтавської області від 31 березня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину садибного житлового будинку по
АДРЕСА_1, що складається з будинку
загальною площею 109,2 кв.м., літньої
кухні площею 23,4 кв.м., сараю площею 24,8
кв.м., гаражу площею 20,4 кв.м., сараю
площею 14,5 кв.м., погребу площею 19,3 кв.м.,
вбиральні площею 1,6 кв.м., огорожі
довжиною 45,8 м., колодязю, та даний
садибний житловий будинок виключено з
акту опису й арешту майна від 01 жовтня
2013 року, складеного відділом ДВС
Карлівского РУЮ Полтавської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який є
стягувачем у виконавчому провадженні,
в межах якого здійснено опис та арешт
спірного майна, ставить питання про
скасування рішення суду першої
інстанції з мотивів порушення судом
норм матеріального і процесуального
права та постановлення нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, заслухавши
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про часткове задоволення апеляційної
скарги, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст.
309 ЦПК України, встановивши за
результатами розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції невідповідність висновків
суду обставинам справи та неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, апеляційний
суд вправі змінити рішення суду першої
інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
01 жовтня 2013 року в межах здійснення
виконавчого провадження про стягнення
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в
розмірі 296 909 грн. державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Карлівського районного управління
юстиції складено акт опису й арешту
майна боржника - житлового будинку з
господарськими спорудами: літньої
кухні, гаражу, погребу, сараю, сараю,
колодязю, вбиральні та огорожі.

З матеріалів справи вбачається, що
право власності на спірний житловий
будинок набуте відповідачем ОСОБА_3 під
час шлюбу з позивачкою ОСОБА_2, що
підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу від 24 жовтня 1981 року,
рішеннями Карлівської районної Ради
народних депутатів № 153 від 02 липня 1982
року про надання дозволу на
будівництво житлового будинку та № 77
від 19 квітня 1990 року про оформлення
права власності на жилі будинки
громадян, дублікатом свідоцтва про
право власності на жилий будинок від 06
серпня 1990 року, що його зареєстровано
Полтавським бюро технічної
інвентаризації у реєстрову книгу № 2 за
реєстровим № 270 18 березня 2003 року.

Відповідно до ст.ст. 22, 28 Кодексу про
шлюб та сім`ю України, що діяв на час
виникнення спірних правовідносин,
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

В разі поділу майна, яке є спільною
сумісною власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними.

Отже, виходячи з презумпції спільності
майна подружжя та рівності їх часток,
іншого по справі не встановлено і суду
не доведено, висновки суду першої
інстанції про належність позивачці 1/2
частки спірного житлового будинку з
господарськими спорудами по АДРЕСА_1
ґрунтуються на фактичних обставинах
справи, які апелянтом по справі не
спростовані.

Разом з тим, колегія суддів звертає
увагу на те, що вирішуючи спір в частині
визнання спірного будинку об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя та визначення частки
співвласника, суд помилково послався
на норми Сімейного кодексу України,
який набув чинності з 01 січня 2004 року, а
не Кодексу про шлюб та сім`ю України, що
регулює майнові права та обов'язки
подружжя на час виникнення спірних
правовідносин. Проте, ця помилка не
вплинула на законність та
обґрунтованість судового рішення в цій
частині.

Відповідно до ст. 308 ч. 2 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції в цій частині не
спростовують і не дають підстав
вважати, що при встановленні вказаних
фактів судом допущено порушення норм
процесуального права, яке призвело до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути, в тому числі,
визнання права.

Згідно ст. 60 ч. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Як вбачається з роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України у постановах №
6 від 27.08.1976 р. «Про судову практику в
справах про виключення майна з опису»
та № 20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику
у справах за позовами про захист права
приватної власності» (із змінами,
внесеними згідно з Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 15 від 25.05.98 р.)
за правилами, встановленими для
розгляду позовів про виключення майна
з опису, розглядаються вимоги громадян
і організацій, що грунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володіння ним. Судовий захист права
приватної власності громадян
здійснюється шляхом розгляду справ,
зокрема, за позовами: про виключення
майна з опису.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
щодо обрання позивачем неналежного
способу захисту та відсутності
правових підстав виключення майна з
акту опису є безпідставними та не
приймаються колегією суддів до уваги.

Встановивши належність 1/2 частки
спірного нерухомого майна ОСОБА_2 та
неможливість для позивачки здійснити
своє суб'єктивне право, оскільки її
право на розпорядження чи користування
цим майном обмежене, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про захист порушеного права
позивача та виключення даного майна з
акту опису.

Проте, вирішуючи спір, суд помилково
послався на норми ст. 73 ч. 1 СК України та
виключив з акту опису й арешту майна
житловий будинок в цілому.

Виходячи з предмету спору, відсутності
доказів неподільності спірного майна,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції
підлягає зміні з доповненням
резолютивної частини вказівкою на
майно, яке належить позивачці ОСОБА_2 та
підлягає виключенню з акту опису й
арешту майна.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Карлівського районного суду
Полтавської області від 31 березня 2014
року - змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення
Карлівського районного суду від 31
березня 2014 року вказівкою про
виключення з акту опису й арешту майна
від 01 жовтня 2013 року, складеного ВДВС
Карлівського РУЮ 1/2 частки садибного
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
що належить ОСОБА_2.

В іншій частині рішення Карлівського
районного суду Полтавської області від
31 березня 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ шляхом
подачі касаційної скарги протягом 20
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:
С.Б. Бутенко

Судді: /підписи/
О.О. Панченко

В.П. Пікуль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
С.Б. Бутенко