У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Касьяна О.П., Кафідової О.В.,Коротуна
В.М., Ступак О.В.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
виконавчого комітету Харківської
міської ради, КП «Харківське міське
бюро технічної інвентаризації» про
визнання права власності на
домоволодіння і витребування його із
незаконного чужого володіння, за
касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на рішення
апеляційного суду Харківської області
від 25 липня 2013 року, рішення
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 18 березня 2013 року, ухвалу
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 18 березня 2013 року та ухвалу
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 25 грудня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
та ОСОБА_9 звернулись до суду із
зазначеним позовом до ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
виконавчого комітету Харківської
міської ради (далі - ВК Харківської
міської ради), комунального
підприємства «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації» (далі - КП
«ХМБТІ»), мотивуючи його тим, що вони в
порядку спадкування є власниками
домоволодіння, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_2 та складається з
кількох будинків, позначених літерами
«А» та «Б».

Позивачі вважали, що право власності на
спірне домоволодіння у них виникло на
підставі постанови ВУЦВК та РНК УССР
від 16 грудня 1925 року,
державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою від 9
травня 1928 року та судовими рішенням
ухваленими Народним судом м. Харкова в
період з 1948 року по 1978 рік.

Також ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9
зазначали, що відповідачі на підставі
нікчемних та недійсних правочинів
неправомірно заволоділи спірним
домоволодінням.

На підставі зазначеного, а також
враховуючи неодноразові уточнення до
позовної заяви, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
та ОСОБА_9 просили суд визнати
нікчемним, недійсним та скасувати
рішення Жовтневої районної ради м.
Харкова від 27 червня 2008 року «Про
видачу свідоцтва про право власності
на житловий будинок, позначений
літерою «Б-1» та на житловий будинок
позначений літерою «А-1», з надвірними
будівлями, який розташований за
адресою: АДРЕСА_2», визнати недійсними
та скасувати свідоцтва видані на ім'я
ОСОБА_13 на 1/8 частину
домоволодіння, ОСОБА_12 на 2/8 частини та
ОСОБА_11 на 5/8 частин домоволодіння, а
також свідоцтво про реєстрацію права
власності на житловий будинок
позначений літерою «А-1», видане на ім'я
ОСОБА_14, скасувати державну
реєстрацію вищезазначених свідоцтв
про право власності на житлові будинки,
визнати недійсним та скасувати договір
купівлі-продажу житлового будинку
позначеного літерою «А-1», укладеного
між ОСОБА_14 та ОСОБА_10, визнати
нікчемним, недійсним та скасувати
рішення Жовтневої районної ради м.
Харкова від 3 березня 2009 року «Про
видачу ОСОБА_10 дозволу на будівництво
нового житлового будинку та про видачу
дозволу на знесення будинку
позначеного літерою «А-1»,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2»,
визнати за позивачами право спільної
сумісної власності на домоволодіння,
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, та
яке складається із житлового будинку
позначеного літерою «А-1» та житлового
будинку позначеного літерою «Б-1»,
витребувати із чужого володіння
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14 на користь позивачів
домоволодіння по АДРЕСА_2,
зобов'язати ВК Харківської міської
ради видати позивачам свідоцтво про
право спільної сумісної власності на
спірне домоволодіння, зобов'язати ВК
Харківської міської ради відновити в
натурі первинний стан домоволодіння в
межах і станом на 19 травня 2008
року, та відновити в натурі всі межі
земельної ділянки на якій розташоване
домоволодіння, видати позивачам
державний акт на право спільної
сумісної власності на землю із правом
забудови, зобов'язати КП «ХМБТІ»
провести державну реєстрацію права
спільної сумісної власності на все
домоволодіння та видати позивачам
витяг із реєстру прав власності,
зобов'язати ВК Харківської міської
ради знести самочинно збудований
будинок позначений літерою «Б-1»,
зобов'язати ВК Харківської міської
ради відбудувати за власні кошти
незаконно знесений житловий будинок
позначений літерою «А-1», відповідно до
його плану та повернути його позивачам,
скасувати реєстрацію ОСОБА_11 та ОСОБА_12
за адресою АДРЕСА_2, в будинку
позначеного літерою «Б-1», оскільки
зазначена реєстрація вчинена без
дозволу позивачів, виселити ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12 із домоволодіння по
АДРЕСА_2 без надання іншого
житлового приміщення у зв'язку із
руйнуванням ними будинків позначених
літерами «А-1» та «Б-1».

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Харкова від 25 грудня 2012 року
провадження в частині позовних вимог
про визнання недійсним та таким, що не
підлягає виконанню рішення Жовтневого
районного суду м. Харкова від
10 серпня 2011 року в справі про визнання
за ОСОБА_10 права власності на
житловий будинок позначений літерою
«Б-1» по АДРЕСА_2, в частині позовних
вимог до Харківської міської ради щодо
створення комісії для розслідування
фактів порушення прав позивачів і
визначення розміру заподіяної їм
матеріальної та моральної шкоди, в
частині позовних вимог про
зобов'язання надати відповідачам
взамін зруйнованих квартир чотири
ізольовані однокімнатні квартири і
одну двокімнатну квартиру, видати
правовстановлюючі документи на право
власності закрито.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Харкова від 18 березня 2013 року
відмовлено позивачам у прийнятті
уточненої позовної заяви.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 18 березня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 25 липня 2013 року
рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 18 березня 2013 року та ухвалу
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 18 березня 2013 року залишено без змін.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.
Харкова від 25 грудня 2012 року
змінено.

В частині закриття провадження у
справі за позовними вимогами
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до
Харківської міської ради про створення
комісії для розслідування фактів
порушення їх прав для визначення
розміру заподіяної їм матеріальної та
моральної шкоди та про зобов'язання
надати відповідачам взамін
зруйнованих квартир чотири ізольовані
однокімнатні квартири і одну
двокімнатну квартиру, видавши
відповідні правовстановлюючі
документи на них ухвалу суду першої
інстанції скасовано та в цій частині
справу повернуто до суду першої
інстанції для розгляду в іншому складі.

В іншій частині ухвалу Жовтневого
районного суду м. Харкова від
25 грудня 2012 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просять суд
касаційної інстанції скасувати
оскаржувані судові рішення та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції з яким погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
позивачами не доведено факту набуття
права власності на спірне
домоволодіння в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_15, оскільки
доказів прийняття останнім спадщини
позивачами не надано.

Зазначені висновки судів відповідають
вимогам матеріального та
процесуального закону та зроблені при
повному з'ясуванні усіх обставин
справи.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України
встановлено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Судами встановлено, що ОСОБА_15 є
батьком ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, що
підтверджується свідоцтвами про
народження (т. 1 а.с. 16-18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_15 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(т. 1 а.с. 7).

На момент смерті ОСОБА_15 був
зареєстрований та мешкав за адресою:
АДРЕСА_1, разом із ним також були
зареєстровані ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_9 (а.с. 8).

Із свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 6 вересня 1984 року
вбачається, що спадкоємцем ОСОБА_16 є
ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 29).

6 листопада 2003 року між ОСОБА_6 та
ОСОБА_11 було укладено договір
купівлі-продажу частини домоволодіння,
відповідно до умов якого, ОСОБА_6
продав, а ОСОБА_11 купила ј частину
домоволодіння за АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 42).

Із довідки КП «ХМБТІ» від 14 квітня 2008
року та витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно від 31 жовтня 2003 року
вбачається, що ОСОБА_17 є
власником Ѕ частини домоволодіння за
АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 31, 38).

Як вбачається із довідки відділу
реєстрації актів цивільного стану по
м. Харкову від 1 липня 2008 року
ОСОБА_17 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с.
24).

Відповідно до статті 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Статтею 1269 ЦК України встановлено, що
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини (частина 1
статті 1270 ЦК України).

Частиною 1 статті 1272 ЦК України
встановлено, що якщо спадкоємець
протягом строку, встановленого статтею
1270 цього Кодексу, не подав заяву про
прийняття спадщини, він вважається
таким, що не прийняв її.

Мотивуючи свої позовні вимоги ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зазначали, що
вони є спадкоємцями ОСОБА_15, який є
власником спірного домоволодіння.
Також позивачами зазначено, що вони
вчасно звернулися до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини після смерті останнього, а
тому є законними власниками спірного
домоволодіння.

Відповідно до статті 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування (стаття 58 ЦПК України)

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 суди обґрунтовано виходили із
того, що позивачами не надано жодних
доказів на підтвердження того, що
ОСОБА_15 належало на праві власності
повністю чи частково спірне
домоволодіння, а також, що ним в порядку
передбаченому законом воно
успадковане. Крім того, судами вірно
зазначено, що на день смерті ОСОБА_15 був
зареєстрований та мешкав за адресою:
АДРЕСА_1, доказів на підтвердження того,
що до спадкової маси ОСОБА_15 входило
спірне домоволодіння матеріали справи
не містять та позивачами не надано.

Частиною 2 статті 31 ЦПК України
встановлено, що до початку розгляду
судом справи по суті позивач має право
шляхом подання письмової заяви змінити
предмет або підставу позову, а
відповідач - пред'явити зустрічний
позов.

18 січня 2013 року позивачі надали суду
першої інстанції уточнену редакцію
позовної заяви, в якій, зокрема,
позивачі просили суд стягнути з
відповідачів на їх користь усі доходи
від майна домоволодіння, які останні
одержали або могли одержати за весь час
володіння, користування та
розпорядження ним (т. 2 а.с. 169-173).

Відмовляючи позивачам в прийнятті
уточненої позовної заяви, суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, обґрунтовано виходив
із того, що у позовній заяві змінюється
предмет та підстави позову. Оскільки
уточнена редакція позовної заяви
пред'явлена позивачами під час
слухання справи по суті, суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
прийнятті уточненої позовної заяви.

Крім того, змінюючи ухвалу суду першої
інстанції від 25 грудня 2012 року,
апеляційним судом вірно зазначено, що
позовні вимоги ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до Харківської
міської ради підлягають розгляду в
порядку цивільного судочинства.
Залишаючи ухвалу суду першої інстанції
в частині закриття провадження у
справі про визнання недійсним та таким,
що не підлягає виконанню рішення
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 10 серпня 2011 року, апеляційний суд
обґрунтовано зазначив, що судом першої
інстанції вірно застосовано положення
статті 205 ЦПК України.

Таким чином судова колегія приходить
до висновку, що судами вірно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстав для їх зміни чи скасування
немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Установивши, що оскаржувані рішення
відповідають вимогам
статей 213-214 ЦПК України та керуючись
статтями 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
та ОСОБА_9 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 25 липня 2013 року, рішення
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 18 березня 2013 року, ухвалу
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 18 березня 2013 року та ухвалу
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 25 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О.
Дьоміна

Судді:
О.П.
Касьян

О.В. Кафідова

В.М. Коротун

О.В. Ступак