АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Міцнея В.Ф.

секретаря: Лисак О.А.

за участю: позивача - ОСОБА_1, його
представника - ОСОБА_2, представника
відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору
підряду недійсним та визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 17 грудня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_4 про
визнання договору підряду недійсним та
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

Посилався на те, що 23 лютого 2011 року він
придбав квартиру по АДРЕСА_1 для своєї
доньки ОСОБА_4. Виконавши косметичний
ремонт житла, він зареєстрував
відповідачку в даній квартирі. В
березні 2013 року йому стало відомо, що
ОСОБА_4, без його згоди, як власника
житлового приміщення, 01 березня 2011 року
укладено договір підряду з ППзІІ
«Центуріон буд», згідно якого
підрядник виконав ремонті роботи у
його житловому приміщенні на суму 23 058
грн. 50 коп..

Просив визнати недійсним договір
підряду № 12 від 01 березня 2011 року,
укладений між ОСОБА_1 та ППзІІ
«Центуріно-буд» стосовно виконання
ремонтних робіт житлового приміщення
за адресою АДРЕСА_1.

________________________________________________________________________
____

22ц-164/14 р.
Головуючий у 1-й інстанції
Ярема Л.В.

Категорія: 44
Доповідач
Литвинюк І.М.

Також вказував на те, що з 12 липня 2012
року відповідачка ОСОБА_4 не проживає у
вказаній квартирі, переїхавши
проживати до ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2,
а 26 вересня 2013 року без його згоди та
відома відповідачка зареєструвала в
спірній квартирі свою новонароджену
дитину ОСОБА_6.

Просив визнати відповідачку особою,
яка втратила право користування
житловим приміщенням за адресою
АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 17 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

На рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 17 грудня 2013 року
позивач ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду і постановити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Апелянт вважає, що рішення суду
першої інстанції постановлено без
з'ясування всіх обставин, які мають
значення по справі, та з порушенням
норм матеріального та процесуального
права і тому є незаконним.

Посилається на те, що судом
безпідставно у рішенні зазначено про
те, що оспорюваний правочин
спрямований на реальне настання
правових наслідків і виконаний. Крім
того, матеріали справи не містять
будь-яких відомостей про наявність між
ним та відповідачкою домовленостей
стосовно визначення порядку
користування жилим приміщенням.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що договір підряду від 01 березня
2011 року № 12 не створює для позивача
будь-яких зобов»язань та не порушує
його права. Також ОСОБА_1 не надано
належних та допустимих доказів того, що
відповідачка не проживає в спірній
квартирі понад рік без поважних причин.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
апеляційного суду.

Матеріалами справи та судом першої
інстанції встановлено, що 01 березня 2011
року між ОСОБА_4 та приватним
підприємством з іноземними
інвестиціями «Центуріон-Буд» укладено
договір підряду № 12, за умовами якого
підрядник зобов'язується виконати
роботи з ремонту квартири, що
знаходиться за адресою - АДРЕСА_1,
замовник в свою чергу зобов'язується
прийняти та оплатити роботу. Власником
даної квартири є позивач ОСОБА_1.

Згідно Акту здачі-прийняття виконаних
робіт, замовник ОСОБА_4, з одного боку та
з іншого боку - підрядник ППзІІ
«Центуріон-Буд», склали акт про те, що
згідно Договору підряду № 12 від 01
березня 2011 року були проведені
ремонтні роботи за адресою АДРЕСА_1.
ОСОБА_4 було здійснено оплату даних
робіт в сумі 23058 грн. 50 коп..

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Апеляційного суду
Чернівецької області від 29 травня 2013
року встановлено, що договір з
приватним підприємством з іноземними
інвестиціями «Центуріон-Буд» підряду
від 01 березня 2011 року №12 вчинено ОСОБА_4
від власного імені, зазначений
правочин не створює зобов'язання
ОСОБА_1 здійснити оплату робіт.

З постанов про закриття кримінального
провадження від 23 квітня 2013 року та 17
травня 2013 року вбачається, що договір
підряду № 12 від 01 березня 2011 року
дійсно був укладений між ОСОБА_4 та
ППзІІ «Центуріон-Буд» і працівники
фірми виконували ремонтні роботи. Дані
постанови є чинними та ніким не
оскаржувались.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про те, що договір підряду від 01 березня
2011 року № 12 не створює для позивача
ОСОБА_1 будь-яких зобов»язань, він не є
стороною оспорюваного договору і цей
договір не порушує його права та
законні інтереси.

Твердження апелянта щодо вимагання
відповідачкою від нього грошей у сумі
23058,50 грн. та заперечення спрямованості
правочину на реальне настання правових
наслідків за договором підряду, не є
підставою для визнання угоди недійсною
в розумінні ч. 3 ст. 215 ЦК України, на яку
посилається позивач як на підставу
задоволення позовних вимог.

Судом також встановлено, що квартира в
АДРЕСА_1 належить на праві власності
ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу квартири від 23 лютого
2011 року. Також з 29 березня 2011 року в
квартирі зареєстрована ОСОБА_4, а з 26
вересня 2013 року - ОСОБА_6.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 10 квітня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 29 травня 2013 року,
встановлено, що відповідачка проживала
в квартирі до червня 2012 року, в червні
2012 року позивач змінив замки, не
передавши ОСОБА_4 ключі, в спірній
квартирі залишались її особисті речі.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

При цьому, вимоги ст. 405 ЦК України
передбачають, що члени сім`ї власника
житла, які проживають разом із ним,
мають право на користування цим житлом
відповідно до закону.

Член сім`ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім`ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними і
власником житла або законом.

Суд першої інстанції вірно взяв до
уваги обставини непроживання
відповідачки ОСОБА_1 у спірній квартирі
понад один рік з поважних причин, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи та дослідженими в суді першої
інстанції доказами, яким суд дав
належну оцінку.

Посилання в апеляційній скарзі на
наявність неприязних стосунків з
відповідачкою ОСОБА_1 та припинення
обставини, яка була підставою для
встановлення сервітуту, є
безпідставними, оскільки аналіз змісту
вищевказаної правової норми свідчить
про те, що право члена сім'ї власника
квартири користуватися цим житлом
виникає за умови наявності у власника
права приватної власності на це майно і
пов'язано з існуванням між власником та
вселеною особою сімейно-правових
відносин, а оскільки не припинено право
власності особи на таке житло, то не
припинено і право вселеної ним доньки
на користування квартирою.

Посилання апеляційної скарги на
ст. 406 ЦК України не можуть бути взяті до
уваги, оскільки відповідачка оселилася
у належній позивачу квартирі як член
сім'ї власника цієї квартири і має
право на користування квартирою саме з
цих підстав.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що висновки суду першої
інстанції ґрунтуються на досліджених
судом належних та допустимих доказах
та нормах матеріального права, які суд
правильно застосував до правовідносин,
що склалися між сторонами.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для його скасування немає.
Доводи апеляційної скарги є
безпідставними. Не встановлено також
підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 17 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: