Справа № 127/4771/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2014 року

Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі: головуючого Бар'яка
А.С.,

за участі секретаря Сивенюк
О.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судового засідання № 3
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільної справи за позовною
заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Перший міський
відділ управління Державної
міграційної служби України у
Вінницькій області про усунення
перешкод в користуванні житлом шляхом
зняття з реєстрації та про позбавлення
права користування житловим
приміщенням, -

В С Т А
Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4, Першого міського відділу
управління Державної міграційної
служби України у Вінницькій області
про усунення перешкод в користуванні
житлом шляхом зняття з реєстрації та
про позбавлення права користування
житловим приміщенням, зазначивши, що
30.05.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було
укладено договір міни, згідно якого
ОСОБА_6 передала позивачу належну їй
квартиру що знаходиться АДРЕСА_1, однак
на момент складання договору і до
теперішнього часу в даній квартирі
прописана дочка ОСОБА_6 - ОСОБА_4, яка в
квартирі не проживає, добровільно
знятись з реєстраційного обліку
відмовляється, в силу чого позивач
просить суд усунути перешкоди в
користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом
зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_4,
позбавити ОСОБА_4 права користування
житловим приміщенням, а саме квартирою
АДРЕСА_1

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю, обгрунтувавши їх
обставинами, зазначеними в позовній
заяві, та просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні проти позову не
заперечував, під час розгляду справи
покладався на думку суду.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилася, хоча про місце та час
розгляду справи була належним чином
повідомлена, причин неявки до суду та
заяв про розгляд справи за її
відсутності суду не надала, в силу чого
суд вважає, що підстави для відкладення
справи відсутні.

Дослідивши матеріали справи, суд
визначив, встановив та дослідив
слідуючі докази, обставини та
відповідні правовідносини:

Згідно договору міни від 30.05.2013 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в
реєстрі за № 2184, ОСОБА_6 передала у
власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.
3-4).

Відповідно до Витягу з Державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно про реєстрацію права власності
від 30.05.2013 року № 4187023 ОСОБА_3 є
власником квартири, що розташована в
АДРЕСА_1, на підставі договору міни від
30.05.2013 року № 2184( а. с. 5).

Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1
зазначає, що власником даної квартири є
ОСОБА_3 (а.с. 6-7).

Згідно довідки від 03.03.2014 року, виданої
Вінницьким міським відділом міліції,
вбачається, що ОСОБА_3 зверталася до
відповідних органів з заявою про
розшук ОСОБА_4, однак місце знаходження
її не відоме (а.с. 9).

Зміст довідки № 2/5961 від 13.03.2014, наданої
адресно-довідковим підрозділом ГУДМС
УДМС України у Вінницькій області,
вказує, що ОСОБА_4 зареєстрована в
АДРЕСА_1.(а.с.12).

Таким чином судом встановлено, що
позивач 30.05.2013 року став власником
квартири, що розташована в АДРЕСА_1,
зареєструвавши за собою відповідне
право у визначеному законодавством
порядку, при цьому в придбаній квартирі
залишився зареєстрованим член сім'ї
попереднього власника - ОСОБА_4.

Суд не бере до уваги та відхиляє при
ухваленні рішення як доказ Акт від
27.02.2014 року (а.с. 10), складений сусідами
позивача, оскільки підписи осіб, що
складали даний Акт, не посвідченні у
порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», місце
перебування -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком менше шести місяців
на рік; місце проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік; реєстрація - внесення
відомостей до паспортного документа
про місце проживання або місце
перебування із зазначенням адреси
житла особи та внесення цих даних до
реєстраційного обліку відповідного
органу спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади
з питань реєстрації.

Проте ОСОБА_4, починаючи з 30.05.2013
року, тобто з моменту набуття позивачем
права власності на відповідну
квартиру, і по даний час - не проживає в
належній позивачу квартирі як менше
шести місяців на рік, так і понад шість
місяців на рік, в силу чого реєстрація
ОСОБА_4 в даній квартирі носить
формальний характер та суперечить
нормам Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», при цьому
впливає на права та інтереси позивача
як власника відповідного житла.

З огляду на зміст ст. 156 ЖК України,
право членів сім'ї, зокрема колишніх
членів сім'ї власника, на користування
жилим приміщенням є похідним від права
власника на таке жиле приміщення, і з
припиненням для власника права
власності на жиле приміщення члени
його сім'ї або колишні члени сім'ї
втрачають право користування цим
приміщенням, при цьому аналогічна
норма прописується законодавцем і в ст.
405 ЦК України, яка також пов'язує
майнові права членів власника житла із
наявністю права власності на таке
житло в особи, що входить до складу
відповідної сім'ї, а відтак втрата
права власності у особи на житлове
приміщення призводить до втрати
майнового права, а саме: права
користування таким приміщенням,
членами його сім'ї.

Таким чином, з втратою ОСОБА_6
права власності на квартиру, що
розташована в АДРЕСА_1, що відбулося
30.05.2013 року, припинилися права
користування на таке житло у членів її
сім'ї, зокрема у відповідача.

Норма ч.1 ст. 319 ЦК України
зазначає, що власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до норми ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Зміст ст. 7 ЗУ «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» чітко визначає
підстави зняття з реєстрації місця
проживання особи в даних
правовідносинах, а саме: зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі остаточного рішення суду про
позбавлення права користування
житловим приміщенням.

При вирішенні питання щодо обраного
позивачем способу захисту і
зазначеного ним змісту позовних вимог,
суд вважає, що позивачем вірно обраний
спосіб захисту і він відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України, закріпленій в рішеннях від
31.01.2011 року та 16.01.2012 року, що також
знайшла своє відображення в листі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013, де зазначено,
що у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, звернувшись до
суду за захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
вимогу про позбавлення права
користування житловим приміщенням.

За даних обставин, враховуючи, що
ОСОБА_6 при відчуженні права власності
на квартиру, що розташована в АДРЕСА_1,
що відбулося 30.05.2013 року, втратила свої
майнові права на таке житло, в силу чого
припинилися права користування на таке
житло у членів її сім'ї, зокрема у
відповідача, при цьому судом
встановлено, що реєстрація відповідача
в належній позивачу на праві власності
квартирі є формальною, оскільки
відповідач з моменту придбання
позивачем такої квартири жодного разу
там не проживав, а відтак поняття
реєстрації такої особи суперечить
нормам ст. 3 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» і об'єктивно
порушує право власності позивача на
таке майно, а тому суд вважає, що
позовні вимоги, зверненні до
відповідача ОСОБА_4, знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні, є
обгрунтованими та підлягають до
задоволення.

Разом з тим, в судовому засіданні не
було встановлено та доведено жодних
обставин щодо порушення прав та
інтересів позивача відповідачем
Першим міським відділом управління
Державної міграційної служби України у
Вінницькій області, при цьому суд
враховує відсутність позовних вимог
зобов'язального характеру відносно
вказаного відповідача, що було взято до
уваги на стадії відкриття провадження,
однак з огляду на зміст ст. 11 ЦПК
України та позицію позивача щодо
зазначення такої особи відповідачем,
беручи до уваги відсутність жодних
спірних правовідносин між позивачем та
вказаним відповідачем, суд вважає, що в
частині позовних вимог відносно
відповідача Перший міський відділ
управління Державної міграційної
служби України у Вінницькій області
слід відмовити у зв'язку з
безпідставністю.

На підставі викладеного та керуючись:
ст. 156 ЖК України, ст.ст. 3, 7 ЗУ «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», ст.ст. 319,
321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213,
214,215 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, такою, що втратила
право на користування житловим
приміщенням, а саме: квартирою, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Усунути перешкоди в користуванні
ОСОБА_3 належною їй на праві власності
квартирою АДРЕСА_1, шляхом зняття з
реєстраційного обліку ОСОБА_4.

В частині позовних вимог відносно
відповідача Перший міський відділ
управління Державної міграційної
служби України у Вінницькій області
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 243
грн. 60 коп. понесених судових за сплату
судового збору.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя