Головуючий суду 1 інстанції - Шевцова
Доповідач - Соловей Р.С.
Провадження № 22ц/782/872/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - судді Соловей
Р.С.,

суддів Медведєвої Л.П., Пащенко
Л.В.

при секретарі Арутюнян Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 10 лютого 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства
«Свердловантрацит» про відшкодування
моральної шкоди, завданої трудовим
каліцтвом,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом, яким
просив, посилаючись на правові
підстави своїх вимог, стягнути на його
користь з Державного підприємства
«Свердловантрацит» у особі ВП «Шахта
ім. Я.М.Свердлова» відшкодування
моральної шкоди у зв'язку з нещасним
випадком на виробництві у розмірі 30 000
грн.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволено частково: стягнуто з
ДП «Свердловантрацит» на користь
позивача 2 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої трудовим
каліцтвом.

Позивач, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції в частині розміру
стягненої моральної шкоди, подав
апеляційну скаргу, якою просить
змінити вказане рішення, збільшивши
розмір стягненої на його користь
моральної шкоди до 30 000 грн.

Відповідачем вказане судове рішення не
оскаржено.

Апелянт та його представник у судове не
з'явились, але належно повідомлені про
час та місце розгляду справи, що
підтверджується копією телефонограми,
зареєстрованою в журналі реєстрації
вихідних телефонограм. Апелянтом
подано заяву, одержану апеляційним
судом 11.03.2014 р., якою він просить
розглянути справу за відсутності його
та його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду має бути законним та
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно з законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає
вказаним вимогам.

Судом у справі правильно встановлено
та не оскаржуються сторонами наступні
фактичні обставини.

Позивач мав раніше прізвище ОСОБА_2, яке
змінив на ОСОБА_2 при реєстрації шлюбу з
ОСОБА_3 14.12.2007 р. (а. с. 15).

З 09.01 по 11.10.2007 р. позивач працював
машиністом гірничовиймальних машин, а
з 17.03 по 27.10.2008 р. - гірничим підземним з
повним робочим днем під землею у ВП
«Шахта ім. Я.М.Свердлова» ДП
«Свердловантрацит». З 19.10. по 27.11.2007 р.
він працював машиністом
гірничовиймальних машин у ТОВ
«Сахалінвугілля-6».

Відповідно до Акту про нещасний
випадок, пов'язаний з виробництвом, №23
від 07.08.2007 р. за формою Н-1, а також акту
про розслідування нещасного випадку
від 07.08.2007 р. за формою Н-5 (а. с. 11 - 14),
складених на у ВП «Шахта ім.
Я.М.Свердлова» ДП «Свердловантрацит»,
04.08.2007 р. о 12 год. 30 хв. з позивачем стався
нещасний випадок під час роботи, при
якому йому було травмовано травмував
ліву ногу.

Згідно з довідкою огляду МСЕК від 10.12.2008
р. позивачеві вперше було встановлено
15% втрати професійної працездатності
за наслідками нещасного випадку на
виробництві, що мав місце 04.08.2007 р. (а. с.
38). За результатами огляду МСЕК від
17.09.2012 р. позивачеві встановлено 15%
втрати професійної працездатності з
датою переогляду 10.09.2014 р. (а. с. 10).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та
частково задовольняючи позовні вимоги,
суд посилався на приписи ст. ст. 153, 237-1
КЗпП України, 23 ЦК України та виходив із
того, що трудове каліцтво у позивача
виникло внаслідок нещасного випадку на
виробництві у 2007 році та призвело до
втрати 15% професійної працездатності
безстроково. Трудове каліцтво, за
висновками суду у оскаржуваному
рішенні, спричиняє позивачеві
моральних страждань, що пов'язано з
відчуттям фізичних страждань,
необхідністю лікування, що призводить
до порушення нормальних життєвих
зв'язків. Вирішуючи питання про розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди, суд виходив із засад розумності
та справедливості, а також врахував, що
позивач, працюючи у небезпечних умовах,
був обізнаний про умови праці та міг
усвідомлювати можливість ушкодження
здоров'я; крім того, однією з причин
отримання позивачем травми було
допущення ним порушення Інструкції з
охорони праці; після отримання
трудового каліцтва позивач
продовжував працювати на інших
підприємствах у важких та шкідливих
умовах праці та не приділяв належної
уваги лікуванню отриманої травми
(допускав відмову від подальшого
лікування).

Колегія суддів погоджується з
висновками суду у оскаржуваному
рішенні, оскільки вони відповідають
встановленим фактичним обставинам та
нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

На підставі вказаної норми
матеріального права і відповідно до
встановлених обставин справи суд
дійшов правильного висновку, що
відповідач повинен відшкодувати
позивачеві заподіяну моральну шкоду, і
цього висновку суду відповідач не
оспорює.

Доводи апелянта, який вважає, що судом
першої інстанції не враховано його
моральних страждань від безповоротної
втрати професійної працездатності,
колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно з роз'ясненнями у п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 р. «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог, залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, та інших обставин.

Згідно з приписами частини 3 статті 23 ЦК
України розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

На думку колегії суддів, визначений
судом першої інстанції розмір
грошового відшкодування позивачеві
моральної шкоди відповідає характеру
та обсягу його фізичних та душевних
страждань, пов'язаних втратою 15%
працездатності безстроково. При цьому
враховані судом обставини (причини
трудового каліцтва, ступінь вини
відповідача, стан здоров'я позивача
після травмування та можливість
виконання ним тієї ж роботи після
травмування, тощо) підтверджені
доказами (а. с. 12, 13 зворот, 7 - 9, 16), яким
суд першої інстанції дав належну
оцінку.

Вимоги позивача про стягнення
моральної шкоди в розмірі 30 000 грн.
апеляційний суд вважає надто
завищеними.

Виходячи з викладеного, апеляційний
суд дійшов висновку, що судом першої
інстанції правильно визначено
правовідносини, що склались між
сторонами, норми матеріального права,
якими вони врегульовані, дано належну
оцінку наданим доказам, висновки суду у
оскаржуваному рішенні відповідають
встановленим фактичним обставинам та
доводами апелянта не спростовуються.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 10 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: