АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Справа № 22 -2519 /2014р.
Головуючий у І інстанції Пасинок В.С.
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого - судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М.,Слюсар Т.А.

При секретарі Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 12 грудня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3, Відділу
громадянства і реєстрації фізичних
осіб Голосіївського РУ ГУ МВС України
в м. Києві , третя особа , приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
усунення перешкод у здійсненні права
користування і розпорядження майном
та виселення і за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , треті особи ,
Комунальне підприємство "Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна " , Відділ
громадянства і реєстрації фізичних
осіб Голосіївського РУ ГУ МВС України в
м. Києві про визнання договору
купівлі-продажу недійсним.

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 12 грудня 2013 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Відділу
громадянства і реєстрації фізичних
осіб Голосіївського РУ ГУ МВС України
в м. Києві , третя особа, приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
усунення перешкод у здійсненні права
користування і розпорядження майном
та виселення задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не чинити
ОСОБА_2 перешкод у здійсненні нею
права користування та розпорядження
майном - квартирою АДРЕСА_1, передати
ОСОБА_2 ключі від квартири та надати
ОСОБА_2 вільний доступ до квартири
АДРЕСА_1 .

Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із займаної
ними квартири АДРЕСА_1 із зняттям їх з
реєстраційного обліку місця
проживання.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса:
АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер
НОМЕР_1 паспорт НОМЕР_4 , виданий
Московським РУГУ МВС України в м. Києві
17.06.1999 року ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженець с. Віта Поштова ,
Києво-Святошинського району ,
Київської області , адреса: АДРЕСА_1
ідентифікаційний номер НОМЕР_3)
судовий збір у розмірі 107,30 грн.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5
, ОСОБА_2 , треті особи: Комунальне
підприємство "Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна " , Відділ
громадянства і реєстрації фізичних
осіб Голосіївського РУ ГУ МВС України в
м. Києві про визнання договору
купівлі-продажу недійсним відмовлено.

У апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 ОСОБА_6 просить рішення суду
скасувати та задовольнити вимоги
ОСОБА_1, оскільки судом порушені вимоги
матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7,
ОСОБА_3 , Відділ громадянства і
реєстрації фізичних осіб
Голосіївського РУ ГУ МВС України в м.
Києві , приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
належним чином повідомлені про час та
місце судового розгляду в судове
засідання не з'явилися , але їх неявка
не перешкоджає розгляду справи.

Клопотання представника ОСОБА_1
ОСОБА_7, про відкладення розгляду
справи , у зв'язку з хворобою не
підлягає задоволенню, виходячи з вимог
ст.303-1 ЦПК України та відсутністю
доказів в підтвердження наведеного.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника ОСОБА_2 і ОСОБА_5 ОСОБА_8,
який заперечував проти задоволення
апеляційної скарги , вказуючи на те , що
суд ухвалив законне і обґрунтоване
рішення, перевіривши матеріали справи
в межах доводів апеляційної скарги та
обговоривши їх , колегія суддів дійшла
висновку , що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

У випадках, встановлених цим
Кодексом, нікчемний правочин може бути
визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Положенням ч.1 ст. 230 ЦК України
передбачено, якщо одна із сторін
правочину навмисно ввела другу сторону
в оману щодо обставин, які мають
істотне значення (частина перша статті
229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Судом встановлено , що 24 квітня 2010
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який діяв
від імені ОСОБА_2 був укладений договір
купівлі-продажу ( далі - Договір)
квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 45).

Продаж вчинено за суму 798 921 грн. 00
коп., які " Продавець" одержала від "
Покупця" повністю ще до підписання
договору та своїм підписом під цим
договором підтверджує факт
відсутності будь-яких претензій
фінансового характеру щодо " Покупця"(
п. 3 Договору).

Зі змісту договору випливає, що
Продавець і Покупець стверджували, що
цей договір не приховує інші угоди
,відповідає дійсним намірам сторін
створити для себе юридичні наслідки(
п.6 Договору) ( т.1 а.с. 92, 93).

Наведене спростовує доводи ОСОБА_1, що
договір укладений внаслідок обману, а
також відсутність її волевиявлення на
відчуження квартири, оскільки
підписавши зазначений договір вона
тим самим підтвердила викладене в
цьому договорі, в тому числі і те , що
цей договір не приховує інші угоди та
відповідає дійсним намірам сторін.

Факт отримання грошових коштів
ОСОБА_1 від ОСОБА_2 підтверджується
письмовими розписками та змістом
Договору .

В силу ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

11 травня 2010 року на підставі
оспорюваного договору Київським
міським бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна були внесені
дані про реєстрацію за ОСОБА_2 право
власності на АДРЕСА_1 ( т.1 а.с. 7).

Судом належним чином перевірялися
доводи ОСОБА_1 про укладення договору
купівлі-продажу внаслідок обману з
боку ОСОБА_2 і не знайшли свого
підтвердження.

Як і не знайшли свого підтвердження
під час розгляду справи судом першої
інстанції твердження ОСОБА_1, що в
дійсності був укладений договір
позики , а не договір купівлі-продажу.

Посилання ОСОБА_1, що укладеним
договором купівлі-продажу порушені
права неповнолітньої , яка проживала в
квартирі є необґрунтованими, так як в
договорі купівлі-продажу вона
зазначала , що прав щодо квартири у
неповнолітніх , малолітніх та третіх
осіб немає і належних та допустимих
доказів в підтвердження того , що на
час укладення оспорюваного договору
неповнолітня ОСОБА_9 мала право
користування спірною квартирою суду
не було надано. ( п.5 Договору)( т.1 а.с.45).

Згідно довідки КП " ЖЕО-109) від 28.11.2012
року № 588 у квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3 та
ОСОБА_2.( т.1 а.с. 6).

Таким чином , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в
зазначеній квартирі не зареєстрована.

Наявний в матеріалах справи акт
обстеження житлово-побутових умов
проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в
АДРЕСА_1 на підставі ухвали
Господарського районного суду м. Києва
про відкриття провадження в справі
від 15 травня 2012 року , не може бути
прийнятий до уваги , оскільки
складений на підставі ухвали
Господарського районного суду м. Києва
про відкриття провадження в справі,
тобто неіснуючого суду в м. Києві та
через два роки після укладення
Договору.( т.1 а.с. 53).

Акт №66 від 27 березня 2012 року про
проживання ОСОБА_9 , яка зареєстрована
в АДРЕСА_2, в квартирі АДРЕСА_1 також не
можуть бути взяті до уваги , оскільки
він складений уже після укладення
оспорюваного договору.

До того ж з листа КП " ЖЕО - 109
Голосіївського району " від 18.04.2012 № 810
випливає , що посадові особи ЖЕО -109 ,
які зазначені в цьому акті не можуть
підтвердити чи заперечити обставини
викладені в акті , так як їх підписами
лише стверджується справжність
підписів мешканців квартир.( т.1 а.с. 55).

Крім того , під час укладення договору
купівлі-продажу квартири , як випливає
зі змісту договору , сторонам
роз'яснено вимоги законодавства щодо
змісту і правових наслідків договору ,
що укладається, зміст, зокрема,
статей 203 , 215-217, 228-236 ЦК України та
положення Закону " Про основи
соціального захисту громадян і
безпритульних дітей", проте ОСОБА_1 не
вказувала при цьому , що в квартирі
проживає неповнолітня.( т.1 а.с.4)

До того ж вважаючи , що оспорюваний
договор купівлі-продажу не відповідає
вимогам закону та порушує права
неповнолітньої , з вимогою про
визнання його недійсним ОСОБА_1
звернулася до суду лише після
звернення ОСОБА_2 з позовом до неї та
ОСОБА_1 про усунення перешкод в
здійсненні права користування та
розпорядження майном.

Виходячи з наведеного , суд
проаналізувавши зібрані в справі
докази дійшов обґрунтованого висновку
про недоведеність вимог ОСОБА_1 та
відсутність підстав до їх
задоволення.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні( ч.1 ст. 321 ЦК України ).

Положенням ч.1 ст. 391 ЦК України
передбачено , що власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Встановивши , що ОСОБА_1 не виконала
умови договору купівлі-продажу щодо
звільнення квартири та зняття з
реєстраційного обліку всіх
зареєстрованих осіб до 23 червня 2010
року та передачі ключів і чинить
перешкоди в користуванні ОСОБА_2
квартирою АДРЕСА_1 суд обґрунтовано
задовольнив її вимоги .

Посилання в апеляційній скарзі на
неповне з'ясування судом обставин є
безпідставними , оскільки судом
з'ясовано обставини , які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Не вбачає колегія суддів і порушень
вимог матеріального та
процесуального права , які б слугували
підставою до задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення суду .

Керуючись ст. 303,304,307,308,315 ЦПК України ,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 12 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: