Єдиний унікальний номер 259/6844/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2509/2014
Єдиний унікальний номер
Номер провадження 22-ц/775/2509/2014
Головуючий у 1 інстанції Гаврилов В.А.
Доповідач Гусєв В.В.
І М Е Н Е М У
Апеляційний суд Донецької області в
головуючого судді
суддів
Гусєва В.В., Іванової А.П.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Куйбишевського районного суду міста
Донецька від 22 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання права власності на спадкове
У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з вищезазначеним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що
домоволодіння АДРЕСА_1 складається з
житлового будинку літ А-1, житлового
будинку літ. В-2, літньої кухні літ.Б, 1-3
паркану, І замощення. Ухвалою
Куйбишевського районного суду міста
Донецька від 09 червня 1998 року була
затверджена мирова угода між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, відповідно до якої житловий
будинок літ.В-2 по вулиці Комунальна
залишений на праві власності ОСОБА_4, 4/5
будинку літ. А-1 по зазначеному адресу
залишена у власність ОСОБА_5, 1/5 частина
будинку літ. А-1 по зазначеному адресу
залишена на праві власності ОСОБА_1
Відповідно до висновку БТІ від 14 липня
1998 року визначені ідеальні частки
домоволодіння, відповідно до їх
вартості, та визначено, що будинок літ.
В-2 складає 70/100 частину від усього
домоволодіння, будинок літ.А-1 складає
30/100 частину від усього домоволодіння.
ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер його батько
ОСОБА_4, після якої залишилося спадкове
майно у вигляді житлового будинку
літ.В-2 в АДРЕСА_1. Відповідно до
договору дарування ОСОБА_4 подарував ?
частину будинку літ.В-2 своїй дружині
ОСОБА_6. Постановою державного
нотаріуса від 09 липня 2013 року позивачу
відмовлено у видачі свідоцтва на
спадщину на житловий будинок літ.В-2, у
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів. Просив
визнати за ним та відповідачами право
власності по 1/6 частини житлового
будинку літ.В-2 кожному.
Рішенням Куйбишевського районного
суду міста Донецька від 22 січня 2014 року
у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
ставить питання про скасування рішення
суду та постановлення нового, яким
просить задовольнити його позовні
вимоги, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Апелянт наполягає на тому, що він
є спадкоємцем першої черги та має право
на спадкування будинку под. літ.В-2, який
є спадщиною після смерті його батька.

В судовому засіданні
апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_7 підтримали
доводи апеляційної скарги, просили її
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 також
підтримала доводи апеляційної скарги,
просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала
проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення присутніх сторін, дослідивши
матеріали справи в межах апеляційного
оскарження та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України за порушенням судом першої
інстанції норм матеріального права та
процесуального права рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про відмову в задоволенні
вказаного позову.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Обгрунтованим вважається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для справи, висновки
суду про встановленні обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона забов*язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 15 жовтня 1971
року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_4, який
було розірвано в березні 1997 року на
підставі рішення Куйбишевського
районного суду міста Донецька (а.с.86).
Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с.14, 19).

На праві спільної власності
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 належало
домоволодіння АДРЕСА_1, яке складалось
з двох житлових будинків.

Ухвалою Куйбишевського
районного суду міста Донецька від 09
червня 1998 року затверджено мирову
угоду, укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, у
відповідності до якої: житловий
будинок літ. В-2 вартістю 16063 гривні,
розташований в АДРЕСА_1 залишений на
праві особистої власності ОСОБА_4; 4/5
житлового будинку літ.А-1,
розташованого в АДРЕСА_1 залишено на
праві особистої власності ОСОБА_5 без
надвірних будівель; 1/5 частина
житлового будинку літ.А-1,
розташованого в АДРЕСА_1 залишена на
праві особистої власності за
повнолітнім сином сторін ОСОБА_1;
огорожа та замощення залишено в
загальному користуванні сторін (а.с.86).

Рішенням Куйбишевського
районного суду міста Донецька від 10
листопада 1998 року визначені ідеальні
частки домоволодіння, розташованого в
АДРЕСА_1: частина домоволодіння, яка
належить на праві власності ОСОБА_4
складає 70/100 частин від усього
домоволодіння; частина домоволодіння,
яка належить на праві власності ОСОБА_5
складає 24/100 частин домоволодіння;
частина домоволодіння, яка належить на
праві власності ОСОБА_1 складає 6/100
частин від усього домоволодіння
(а.с.57-58).

Згідно договору дарування від 22
березня 2008 року, посвідченого
державним нотаріусом П*ятої донецької
державної нотаріальної контори ОСОБА_8,
ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_2 прийняла у
дар 35/100 частин домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1, яке складається з
шлакобетонного житлового будинку А-1,
загальною площею 65,5 кв.м., житловою - 41,0
кв.м., шлакоблочний обкладений цеглою
житловий будинок В-2, житловою площею 49,4
кв.м., загальною площею 94,3 кв.м.,
сталевих труб водопроводу, огородження
та тротуару (а.с.55).

Згідно інформації з Реєстру
власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна від 01 квітня 2014 року
за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться два
житлових будинки загальною площею 159,8
кв.м., житловою площею 90,4 кв.м.,
загальною вартістю 168640 гривень, з яких
24/100 належить ОСОБА_5, 6/100 не
зареєстровано, 35/100 належить на праві
спільної часткової власності ОСОБА_2 на
підставі договору дарування від 22
березня 2008 року та 35/100 належить на
праві спільної часткової власності
ОСОБА_4 на підставі мирової угоди,
затвердженої ухвалою Куйбишевського
районного суду міста Донецька від 09
червня 1998 року та рішення цього ж суду
від 10 листопада 1998 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим Відділом державної реєстрації
актів цивільного стану Куйбишевського
районного управління юстиції у місті
Донецьку 20 листопада 2012 року (а.с. 22).

Постановою державного нотаріусу
П*ятої донецької державної
нотаріальної контори ОСОБА_9
відмовлено ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 року на житловий будинок,
розташований в АДРЕСА_1, у зв'язку не
надання спадкоємцями
правовстановлюючих документів на
вказаний житловий будинок (а.с.21).

Відмовляючи у задоволенні позову про
визнання за ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2
права власності по 1/6 частині
спадкового майна на кожного, а саме
жилого будинку літ.В-2, розташованого в
АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що в склад спадщини після смерті
ОСОБА_4 входить лише 35/100 частин будинку
В-2, розташованого за зазначеною
адресою. Крім того, законодавством не
передбачено право позивача вимагати
визнання права власності за
відповідачами.

Проте, погодитися з таким
висновком суду не можливо з наступних
підстав.

Відповідно до приписів статті
1216 ЦК України, спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Таким чином успадкувати можна
тільки ті права, які були у спадкодавця
на час смерті.

Згідно зі ст. 1218 ЦК до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є дітьми
спадкодавця, які після смерті ОСОБА_4
подали до нотаріальної контори заяву
про прийняття спадщини, однак
постановою державного нотаріусу їм
було відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом у зв'язку з
ненаданням правовстановлюючих
документів.

Сторонами не заперечувався
факт того, що ОСОБА_4 після розірвання
шлюбу з ОСОБА_5, в 1997 році одружився і
проживав разом з ОСОБА_2, якій у 2008 році
подарував 35/100 частин домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1.

Отже, після смерті ОСОБА_4
спадкоємцями першої черги є його
дружина ОСОБА_2 та діти: син ОСОБА_1 і
дочка ОСОБА_3

У випадках, коли щодо отримання
доказів у сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, є складнощі, суд
за їх клопотанням зобов'язаний
витребувати такі докази (ч. 1 ст. 137 ЦПК).

Апеляційним судом за
клопотанням сторін була отримана
інформація з Реєстру власності на
нерухоме майно, згідно до якої
спадкодавцю ОСОБА_4 на час смерті
належало на праві спільної часткової
власності 35100 частин домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 1267 ЦК
України частки кожного із спадкоємців
за законом є рівними.

В судовому засіданні сторони
визнали, що помилялися відносно
предмету спадщини, яка залишилась
після смерті спадкодавця.

Крім того, звертаючись з позовом
до суду, ОСОБА_1 просив визнати за
спадкоємцями право власності по 1/6
частині за кожним, що в свою чергу не
вказує на рівність часток між ними.

З урахуванням зазначеного,
ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають право на
спадкування за законом по 1/3 частині
спадкового майна кожний, яке
складається з 35/100 частки домоволодіння
АДРЕСА_1, що залишилось після ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Суд першої інстанції на
зазначені обставини увагу не звернув
та помилково дійшов висновку про
відмову у задоволенні позову.

Оскільки порушення норм
матеріального та процесуального права
призвело до неправильного вирішення
справи, рішення суду першої інстанції
не може залишатися у силі і підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, апеляційний суд, -

В
И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Куйбишевського
районного суду міста Донецька від 22
січня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання права власності на спадкове
майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
право власності в порядку спадкування
за законом по 1/3 частини на спадкове
майно на кожного, яке складається з 35/100
частки домоволодіння АДРЕСА_1, що
залишилось після ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді