Справа № 165/653/14-ц
Провадження № 2/165/207/14
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014
року
м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд
Волинської області в складі:

головуючого судді
Ушакова М.М.,

при секретарі
Лубаєвській Л.В.,

за участю представника відповідача
Бабичука С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Нововолинську
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства
«Нововолинський ремонтно-механічний
завод» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, -

встановив:

11 березня 2014 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до ДП "Нововолинський
ремонтно-механічний завод" про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з
02 грудня 1977 року була прийнята на
роботу на ДП "Нововолинський
ремонтно-механічний завод", 18 березня
2013 року звільнена з вказаного
підприємства за п.1 ст.40 КЗпП України, у
зв'язку із скороченням чисельності
працівників. На день звільнення
підприємство не провело з нею повного
розрахунку по вихідній допомозі.
Рішенням Нововолинського міського
суду від 01 квітня 2013 року з відповідача
в її користь було стягнуто 1392,43 грн.
нарахованої, але не виплаченої
вихідної допомоги при звільненні.
Вказана сума сплачена відповідачем 17
лютого 2014 року. Оскільки ДП
"Нововолинський ремонтно-механічний
завод" на момент звільнення не провело
з нею повного розрахунку, просить
стягнути з відповідача в свою користь
середню заробітну плату за час
затримки розрахунку при звільненні
(виплати вихідної допомоги) за період з
19 березня 2013 року по 14 лютого 2014 року
включно в сумі 17125,80 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_2
не з'явилася, подала до суду письмову
заяву, просить справу слухати у її
відсутності, позов підтримує, просить
його задоволити.

Представник відповідача Бабичук С.В. в
судовому засіданні позов не визнав,
подав до суду письмове заперечення, з
якого вбачається, що ДП "Нововолинський
РМЗ" просить повністю відмовити в
позові, оскільки вважає, що позивач
подала позовну заяву зі спливом
строків позовної давності, оскільки
знала або повинна була знати про
заборгованість по вихідній допомозі,
так як 25 березня 2013 року зверталась до
суду із позовом про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
вихідної допомоги при звільненні,
отримала рішення суду від 01 квітня 2013
року про стягнення з ДП "Нововолинський
ремонтно-механічний завод" в свою
користь вихідної допомоги, однак
звернулася до суду з позовом лише 11
березня 2014 року, тим самим пропустила
строк позовної давності, який
становить 3 місяці. Крім того ДП
"Нововолинський РМЗ", вважає, що вини
підприємства у невиплаті ОСОБА_2
належних їй сум при звільненні у строки
визначені в ст.116 КЗпП України немає.
Виконавчою службою було накладено
арешт на рахунки ДП "Нововолинський
ремонтно-механічний завод", а тому
підприємство тривалий час не мало
змоги керувати своїми банківськими
рахунками і відповідно не мало змоги
скерувати кошти на погашення
заборгованості по вихідній допомозі.

Заслухавши пояснення
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов підлягає до
задоволення

Копією трудової книжки позивача
підтверджується, що ОСОБА_2 перебувала
з відповідачем у трудових відносинах і
була звільнена з підприємства 17
березня 2013 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП
України, у зв'язку з скороченням
чисельності працівників (а.с.4).

Рішенням Нововолинського міського
суду Волинської області від 01 квітня 2013
року стягнуто з відповідача ДП
"Нововолинський ремонтно-механічний
завод" в користь позивача ОСОБА_2 1392,43
грн. нарахованої, але не виплаченої при
звільнені вихідної допомоги (а.с.5).

Відповідно до ст.116 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, проводиться в день
звільнення, або не пізніше наступного
дня після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ст.117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки
зазначені в ст. 116 КЗпП України, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24 грудня 1999 року
№13 "Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці"
роз'яснено, що не проведення розрахунку
з працівником у день звільнення або,
якщо в цей день він не був на роботі,
наступного дня після його звернення з
вимогою про розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст.117 КЗпПУ. У цьому разі
перебіг тримісячного строку звернення
до суду починається з наступного дня
після проведення зазначених виплат
незалежно від тривалості затримки
розрахунку.

Як вбачається з довідки підприємства
(а.с.7) та пояснень представника
відповідача, належні суми ОСОБА_2
отримала 17 лютого 2014 року, а тому
тримісячний строк звернення до суду
нею пропущено не було.

Відповідно до роз'яснень, даних у п.20
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року №13 "Про
практику застосування судами
законодавства про оплати праці",
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені йому
від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення,
коли ж він у цей день не був на роботі, -
наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст.117 КЗпП України
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при не проведенні його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе,
що в цьому немає його вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Відповідачем не надано суду жодних
доказів відсутності його вини у
несвоєчасному проведенні повного
розрахунку із ОСОБА_2

Твердження представника відповідача
про відсутність вини підприємства у
невиплаті належної позивачу вихідної
допомоги, у зв'язку з арештом рахунків
підприємства не заслуговують на увагу,
оскільки відсутність коштів у
роботодавця не виключає його
відповідальності.

У відповідності з п.5, п.9 розділу
Порядку нарахування середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 року №100 нарахування
виплат проводяться шляхом множення
середньоденного заробітку на число
робочих днів. Середньоденна заробітна
плата вираховується діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі дні на число
відпрацьованих днів.

Згідно довідки ДП "Нововолинський
ремонтно-механічний завод"
середньоденна заробітна плата
позивача становила 74,46 грн. (а.с.6).

Отже, затримка розрахунку за період з
дня звільнення по день фактичного
розрахунку, а саме з 19 березня 2013 року
(перший робочий день після звільнення)
по 14 лютого 2014 року (останній робочий
день перед розрахунком) по вихідній
допомозі складає із розрахунку 74,46 грн.
(середньоденна заробітна плата) x 230
(робочих днів) = 17125,80 грн.

Таким чином, суд задовільняє позов і
стягує з ДП "Нововолинський
ремонтно-механічний завод" в користь
ОСОБА_2 17125,80 грн. середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільнені за період з 19 березня 2013 року
по 14 лютого 2014 року включно.

Відповідно до ст.88 ЦПК України до
стягнення з відповідача в дохід
держави підлягає судовий збір в сумі
243,60 грн.

Керуючись ст.10, ст.11, ст.60, ст.88,
ст.209, ст.213, ст. 214, ст.215, ст.218 ЦПК України,
на підставі ст.44, ст.47, ст.116, ст.117, ст.232,
ст.233 КЗпП України, Закону України "Про
оплату праці", суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного
підприємства «Нововолинський
ремонтно-механічний завод» в користь
ОСОБА_2 17125 (сімнадцять тисяч сто
двадцять п'ять) грн. 80 коп. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 19 березня 2013
року по 14 лютого 2014 року включно.

Стягнути з Державного
підприємства «Нововолинський
ремонтно-механічний завод» в дохід
держави 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.
судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Волинської області
через Нововолинський міський суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя
М.М. Ушаков