Номер провадження № 22-ц/785/2998/14
Головуючий у першій інстанції Плавич
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого:
судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О.,
Драгомерецького М.М.

При секретарі:
Горновій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 09 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Жар-Птиця Транспорт», третя
особа-ОСОБА_5, про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012р. ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ТОВ «Компанія
«Жар-Птиця Транспорт», третя
особа-Табакар В.В., про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди та
після неодноразових уточнень своїх
вимог остаточно просив: стягнути
солідарно з ОСОБА_3 та ТОВ «Компанія
«Жар-Птиця Транспорт» на його користь 15
105,20 грн. - матеріальної шкоди, у тому
числі-2 340,36 грн.-вартість оплати за
збереження пошкодженого автомобіля, 972,
грн.-вартість виконання робіт з
дослідження пошкодженого автомобіля;
моральну шкоду на суму 10 000 грн. та
судові витрати по справі на суму 703,74
грн, а/с.39-40.

Зазначав, що 08.08.2012р. на розі вул.
Ленінградське шосе та пров.
Агрономічний у м. Одесі, близько 18 год.,
ОСОБА_5, під час виконання трудових
обов'язків, керуючи вантажним сідловим
тягачем, реєстраційний номер НОМЕР_1 з
напівпричепом, що належать на праві
власності ОСОБА_3, порушивши правила
дорожнього руху - здійснив в'їзд на
зустрічну смугу, не впорався з
керуванням та допустив зіткнення з
стоячим на зустрічній смузі
автомобілем марки HYUNDAI GETZ,
реєстраційний номер НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_2.

У результаті ДТП, що сталася з вини
ОСОБА_5, який працював у ТОВ «Компанія
«Жар-Птиця Транспорт», автомобіль
позивача зазнав механічних пошкоджень.

Посилаючись на ці обставини та
указуючи і на те, пошкоджений
автомобіль не підлягає поновленню, і
використовуючи порівнянний підхід
щодо вартості такого автомобіля за
даними Інтернету, позивач спочатку
просив стягнути з відповідачів 78 331,40
грн. У подальшому з урахуванням
одержаних сум, а саме: від реалізації
пошкодженого автомобіля на суму 32 000
грн. та сплати страхового
відшкодування на суму 34 538,56 грн.,
позивач зменшив суму відшкодування
матеріальної шкоди до 15 105,20 грн.

Справу розглянуто у відсутності
відповідачів та третьої особи.

Рішенням суду від 09.12.2013р. у позові
відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач
просить рішення суду скасувати та
ухвалити у справі нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_3 указує на її безпідставність.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, що
з'явилися у судове засідання,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
й заперечення проти неї, колегія суддів
вважає, що апеляція задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції керувався тим, що підстав для
задоволення позову немає.

Такий висновок є правильним.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК
України шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме: шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Згідно з ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справи у п. п. 6, 14, 15
постанови №4 від 01.03.2013р. «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» роз'яснив, що
особою, яка зобов'язана відшкодувати
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, є фізична або юридична
особа, що на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди, позички
тощо) володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування
транспортним засобом має посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (п.2.2 Правил дорожнього
руху України).

Не вважається особою, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, і не несе відповідальності
за шкоду перед потерпілим особа, яка
керує транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, якщо з нею
укладено цивільно-правовій договір.
Така особа, враховуючи характер
відносин, які між ними склалися, може
бути притягнута до відповідальності
роботодавцем лише у регресному порядку
відповідно до ст. 1191 ЦК України.

При визначенні розміру та способу
відшкодування шкоди, завданої майну
потерпілого, судам слід врахувати
положення ст. 1192 ЦК України. Наприклад,
з урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
такого ж роду і такої ж якості,
полагодити пошкоджену річ тощо) або
відшкодувати завдані збитки у повному
обсязі. Коли відшкодування шкоди в
натурі неможливе, потерпілому
відшкодовується в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
втраченого майна на момент розгляду
справи або виконання робіт, необхідних
для відновлення пошкодженої речі. Як
при відшкодуванні шкоди в натурі, так і
при відшкодуванні реальних збитків
потерпілий має право вимагати
відшкодування упущеної вигоди.

Ухвалюючи рішення про стягнення на
користь потерпілого вартості майна, що
не може використовуватись за
призначенням, але має певну цінність,
суд з урахуванням принципу
диспозитивності, тобто за заявою
заподіювача шкоди, одночасно повинен
вирішити питання про передачу цього
майна після відшкодування збитків
особі, відповідальній за шкоду.

Якщо пошкоджений транспортний засіб не
може бути відновлено або вартість його
відновлювального ремонту з
урахуванням зношеності та втрати
товарної вартості перевищує його
ринкову вартість на момент
пошкодження, розмір шкоди визначається
за ринковою вартістю транспортного
засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди,
пов'язаної з фізичним знищенням
транспортного засобу, регламентовано
ст. 30 Закону №1961-IV, який згідно зі ст. 8
ЦК України (аналогія закону) може
застосовуватись не лише страховиком, а
й іншими особами, які здійснюють
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, та відповідають за завдану
шкоду. Тобто транспортний засіб
вважається фізично знищеним, якщо його
ремонт є технічно неможливим чи
економічно необґрунтованим, якщо
передбачені згідно експертизою,
проведеною відповідно до вимог
законодавства, втрати на ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до ДТП.

У разі якщо власник транспортного
засобу не згоден із визнанням
транспортного засобу фізично знищеним,
йому відшкодовується різниця між
вартістю транспортного засобу до та
після ДТП, а також витрати з евакуації
транспортного засобу з місця цієї
пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано
фізично знищеним, відшкодування шкоди
виплачується у розмірі, якій
відповідає вартості транспортного
засобу до ДТП та витратам з евакуації
транспортного засобу з місця ДТП.

Судом установлено, що в результаті ДТП,
яка трапилася з вини водія ОСОБА_5 під
час керування ним належним ОСОБА_3
вантажним сідловим тягачем,
реєстраційний номер НОМЕР_1 з
напівпричепом, автомобіль позивача
було пошкоджено.

Як видно з пояснень ОСОБА_5, він під час
вчинення ДТП працював водієм у ТОВ
«Компанія «Жар-Птиця Транспорт»,
керівником якого є власник керованого
ним сідлового тягачу. Саме власник
цього тягачу - ОСОБА_3 передав йому
реєстраційне свідоцтво на цей
транспортний засіб та маючи:
посвідчення водія, страховий поліс і
шляховий лист, з цими документами він
керував транспортним засобом, а/с. 13.

У матеріалах справи відсутні належні
та допустимі докази, які б з
достовірністю підтверджували, що
ОСОБА_5 під час вчинення ДТП перебував з
ТОВ «Компанія «Жар-Птиця Транспорт» у
трудових або договірних стосунках та
що саме це товариство було володільцем
зазначеного тягачу, яким керував
ОСОБА_5

Навпаки, у матеріалах справи містяться
свідчення про те, що під час вчинення
ДТП ОСОБА_5 працював у ПрАТ «Агрофірма
ім. С. Лазо», а/с.120-121.

Як вже вище було зазначено для визнання
транспортного засобу фізично знищеним,
встановлення факту того, що ремонт
транспортного засобу є технічно
неможливим чи економічно
необґрунтованим, і взагалі для
визначення розміру збитків, що
підлягають відшкодування, необхідно
проведення у відповідності до вимог
законодавства певної експертизи. Проте
такої експертизи в матеріалах справи
немає.

Таким чином, висновки суду про
відсутність підстав для задоволення
позову є правильними та відповідають
вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги цих
висновків суду не спростовують.

Ураховуючи наведене, суд першої
інстанції правильно відмовив у
задоволені позову, а тому підстав для
скасування ухваленого у справі
судового рішення, як про це йдеться
мова у апеляційній скарзі, не
вбачається.

Рішення суду є правильним, воно
ухвалено у відповідності до положень
ст. ст. 212-215 ЦПК України.

Відповідно з вимогами ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції обставини
справи досліджено повно, а зібраним
доказам дана вірна оцінка.

На підставі наведеного та керуючись
ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

у
х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 09 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської
області В.Ф.Парапан

М.М.Драгомерецький

В.О.Панасенков