У х в а л а

24 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Гримич М.К.,
Мартинюка В.І.,

Євтушенко О.І.,
Олійник А.С.,-

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 31 липня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційна
організація № 2» Полтавської міської
ради про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна організація №
2» Полтавської міської ради про
вселення, встановлення порядку
користування житловим приміщенням та
зміну договору найму житлового
приміщення,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційна
організація № 2» Полтавської міської
ради (далі - КП «ЖЕО № 2» Полтавської
міської ради) про визнання особи такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням.

Вимоги обґрунтовував тим, що він є
квартиронаймачем квартири

АДРЕСА_2. У вказаній квартирі також
зареєстрована його колишня дружина -
ОСОБА_5, з якою він розірвав шлюб 27 липня
2012 року. З 1999 року вони з ОСОБА_5 не
проживають разом, тобто ОСОБА_5 не
проживає у вищевказаній квартирі із
зазначеного періоду. Приймаючи до
уваги те, що відповідач відсутня за
місцем своєї реєстрації більше шести
місяців без поважних причин, постійно
проживає зі своєю матір'ю за адресою:
АДРЕСА_1, просив визнати ОСОБА_5 такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням.

ОСОБА_5 звернулась до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_4, КП «ЖЕО №
2» Полтавської міської ради про
вселення, встановлення порядку
користування житловим приміщенням та
зміну договору найму житлового
приміщення, обґрунтовуючи вимоги тим,
що вона з 1988 року перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Разом
зі своєю донькою від першого шлюбу
вона, як член сім'ї, вселилась у
квартиру АДРЕСА_2. 6 березня 1996 року вона
була зареєстрована у вказаній
квартирі. З 2003 року погіршився стан
здоров'я її матері, у зв'язку з чим вона
вимушена була багато часу проводити з
нею. Після розірвання у 2012 року шлюбу
між нею та відповідачем, останній
перешкоджає їй у користуванні
квартирою. Враховуючи вказане, просила
вселити її в спірну квартиру,
зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод у
користуванні квартирою та визначити
порядок користування квартирою,
змінивши договір найму житлового
приміщення.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтава від 27 лютого 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_4 та
зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 30 квітня
2013 року рішення суду першої інстанції
в частині відмови в задоволенні позову
ОСОБА_4 скасовано, у справі в цій
частині ухвалено нове рішення, яким
позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано
ОСОБА_5 такою, що втратила право
користування квартирою АДРЕСА_2. В
іншій частині рішення суду залишено
без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 31 липня 2013 року касаційну
скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 30 квітня

2013 року залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 31 липня 2013 року
з підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права,
зокрема ст. 71 ЖК УРСР, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

На підтвердження неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
ОСОБА_3 посилається на ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 жовтня 2013
року.

Відповідно до вимог ст. 356 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень
подається протягом трьох місяців з дня
ухвалення судового рішення, щодо якого
подано заяву про перегляд, або з дня
ухвалення судового рішення, на яке
здійснюється посилання, на
підтвердження підстав, визначених п. 1
ч. 1 ст. 355 цього Кодексу, якщо воно
ухвалено пізніше, але не пізніше одного
року з дня ухвалення судового рішення,
про перегляд якого подається заява.

Заява ОСОБА_3 здана до поштового
відділення 29 січня 2014 року, про що
свідчить штемпель на конверті, тобто з
пропущенням передбаченого ст. 356 ЦПК
України строку звернення до суду із
заявою про перегляд судових рішень.

Ураховуючи те, що заявником пропущено
тримісячний строк звернення до суду із
заявою про перегляд судових рішень, а
питання про поновлення такого строку
ОСОБА_3 не порушується, заяву слід
залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 73, 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 31 липня

2013 року залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
М.К. Гримич

О.І. Євтушенко

В.І. Мартинюк

А.С. Олійник