Справа № 441/896/13
Головуючий у 1 інстанції:
Малахова-Онуфер А.М.
Провадження № 22-ц/783/280/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Федоришина А.В.

за участі судового секретаря: Брикайло
М.В.,

у відсутності сторін, розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Городоцького
районного суду Львівської області від
15 серпня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Великолюбінської селищної
ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання
правонаступником забудовника
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами в порядку
спадкування за заповітом,-

в с т а н о
в и л а:

Рішенням Городоцького районного
суду Львівської області від 15 серпня 2013
року відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_2 до Великолюбінської селищної
ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання
правонаступником забудовника
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами в порядку
спадкування за заповітом.

Вказане рішення суду оскаржила
позивач ОСОБА_2, яка вказує на його
незаконність і необґрунтованість.
Стверджує, що таке ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, без належної
оцінки наявних в матеріалах справи
доказів, висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи. Апелянт
зазначає, що суд безпідставно не взяв
до уваги довідки Великолюбінської
селищної ради №554 від 19.03.2013 року та
довідку №2310 від 23.09.2013 року, якими
підтверджується, що спадкодавець
ОСОБА_4 був забудовником житлового
будинку по АДРЕСА_1. Крім того,
стверджує, що даний будинок прийнятий в
експлуатацію, оскільки до нього
підведено електропостачання і
газовідведення, що підтверджується
договором. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги (а.с.
70-72).

Сторони у справі в судове
засідання не з'явилися, хоча належним
чином повідомлені про час та місце
розгляду справи, тому відповідно до ч.2
ст.197 ЦПК України фіксація судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів не знаходить достатніх підстав
для задоволення скарги.

В супереч доводам апелянтів, суд
першої інстанції з достатньою повнотою
та всебічністю дослідив надані
сторонами докази, вірно встановив
фактичні обставини справи, спірні
правовідносини та вирішив спір у
відповідності до норм матеріального
права з дотриманням процесуальних
норм.

Згідно положень ст.ст.10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно з ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи
та беззаперечно встановлено судом,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Малий Любінь
Городоцького району Львівської
області помер ОСОБА_4, батько позивача
ОСОБА_2 (а.с.5,8,9).

Відповідно до довідки
Великолюбінської селищної ради №1746
від 06.06.12 р., до дня своєї смерті ОСОБА_4
був зареєстрований та проживав по
АДРЕСА_1. Разом з ним у вказаному
житловому будинку були зареєстровані
ОСОБА_2 та інші члени сім`ї. (а.с.41)

Згідно копії заповіту,
посвідченого секретарем виконкому
Великолюбінської селищної ради
18.10.1996р., реєстровий №179 (а.с. 12)
вбачається, що ОСОБА_4 заповів все своє
майно дочці ОСОБА_2

При вирішенні позову ОСОБА_2 щодо
визнання її правонаступником
забудовника житлового будинку з
господарськими будівлями і надвірними
спорудами по АДРЕСА_1 в порядку
успадкування після смерті ОСОБА_5,
судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що спірний житловий
будинок являє собою реконструйований
житловий будинок, який раніше належав
до господарства №81 ОСОБА_6, батька
ОСОБА_4 та діда ОСОБА_2.

Згідно погосподарської книги №1
Малолюбінської сільської Ради станом
на 1955,1956,1957 роки за вказаним
господарством рахується житловий
будинок, 1917 року забудови, під яким
знаходиться 0,01 га земельної ділянки.

В той же час, за даними
погосподарської книги
Великолюбінської сільської Ради
станом на 1977,1978,1979 роки по селу Малий
Любінь в цьому господарстві, де головою
був ОСОБА_4, не зазначено наявність
житлового будинку.

Відповідно записам
погосподарської книги станом на 2001, 2002,
2003 роки за господарством значиться
житловий будинок загальною площею 68
кв.м., який збудований в 1975 році (а.с.73-75).

Відповідно до пояснень в суді
позивачки, копії будинкової книги (а.с.
18-22), довідки виконавчого комітету
Великолюбінської селищної ради
Городоцького району Львівської
області №554 від 19.03.2013р. (а.с. 13), житловий
будинок по по вул.Кринична.1 в с.Малий
Любінь Городоцького району зведений
ОСОБА_5 самовільно, без виділення
земельної ділянки під його забудову,
відповідного дозволу органу місцевого
самоврядування та проектної
документації на будинок, а отже
відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України є
самочинним будівництвом. Докази того,
що ОСОБА_4 був належним забудовником
спірного житлового будинку в
матеріалах справи відсутні.

Крім цього, із копії технічного
паспорту (а.с. 14-17) видно, що до житлового
будинку АДРЕСА_1 у 2013 р. до спірного
будинку здійснено самовільну
прибудову, чого в суді не заперечила і
сама позивачка.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом, право власності у
встановленому законодавством порядку
на спірне будинковолодіння до його
реконструкції та добудови не
оформлялося і будь-які
правовстановлюючі документи на нього
відсутні: ці обставини визнаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, і в силу норми,
передбаченої ч.1 ст. 61 ЦПК України,
доказуванню не підлягають.

Згідно з ч.1 ст.376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

В узагальненні Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 „Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування" міститься
роз'яснення про те, що визнання права
власності на спадкове майно в судовому
порядку є винятковим способом захисту,
що має застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку.

Там же міститься роз'яснення про
те, що окрім загального кола обставин,
які встановлюються судом при вирішенні
всіх спорів про право на спадкування,
при вирішенні спорів про визнання
права власності на спадкове нерухоме
майно судам необхідно з'ясовувати: 1)
правовий режим земельної ділянки, на
якій розташоване спірне нерухоме майно
(будинок, споруда); 2) чи отримано
спадкодавцем дозволи на спорудження
будинку, чи затверджено проект на
спорудження будинку; 3) коли
спадкодавцем було завершено
спорудження будинку; 4) чи дотримано при
будівництві проекту на спорудження
будинку, вимог державних
протипожежних, санітарних норм; 5) чи
посвідчено право власності на нерухоме
майно в установленому законом порядку
на час виникнення права власності.

Відповідно до роз'яснень п.8
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 30 травня 2008 року «Про
судову практику в справах про
спадкування», якщо будівництво
здійснювалося згідно із законом, то у
разі смерті забудовника до завершення
будівництва його права та обов'язки
входять до складу спадщини.
Законодавством передбачено порядок
прийняття в експлуатацію будівель
інспекцією архітектурно-будівельного
контролю за місцем їх розташування,
який не може підмінятися судовим
рішенням.

Відповідно до п.6 Постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами ст.376 ЦК України
(про правовий режим самочинного
будівництва) №6 від 30.03.2012 року, право
власності на самочинно збудовані
житлові будинки, споруди, інше нерухоме
майно не набувають особи, які здійснили
це будівництво, так і їхні спадкоємці.
Вимоги особи, яка самочинно збудувала
нерухоме майно, або заінтересованої
особи, що не пов`язані з правом
власності на ці будівлі, зокрема, про
визнання права на матеріали, одержані
при їх знесенні, підлягають розгляду
судами на загальних підставах.

Довідки Великолюбінської
селищної ради №554 від 19.03.2013 року та
довідку №2310 від 23.09.2013 року про те, що
забудовником будинку №1, по
вул.Кринична.1 в с.Малий Любінь був
ОСОБА_4 самі по собі не свідчать про те,
що він дійсно набув цього статусу з
дотриманням вимог законодавства.

Таким чином, сукупність наведених
доводів свідчить про те, що
спадкодавець ОСОБА_4 не набув у
встановлений законом спосіб права на
будівництво спірного будинку чи
реконструкцію попереднього будинку, а
отже не набув в належний спосіб
статусу забудовника з відповідними
правами і обов'язками, які не увійшли до
складу спадщини після смерті ОСОБА_5, а
от же і не можуть бути предметом
успадкування.

Твердження апелянта про те, що
спірний будинок підключений до електро
і газопостачання, не свідчить про
відповідність самої забудови
будівельним та санітарним нормам та
про прийняття її в експлуатацію
інспекцією архітектурно-будівельного
контролю.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
дійсні обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків оскаржуваного
судового рішення, а тому підстав для
скасування рішення суду колегія суддів
не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307,
ч.1 ст.308, п.1ч.1ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х
в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Городоцького районного суду
Львівської області від 15 серпня 2013 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Береза В.І.

Федоришин А.В.