Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №289/2174/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Свінцицький Леонід Валентинович
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів
Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання
Крижанівської М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів та оплату за
навчання дочки за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Радомишльського
районного суду Житомирської області
від 22 січня 2014 року,-

встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із позовом, в якому просила
стягнути аліменти на утримання дочки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі
встановленому законом, до завершення
нею навчання у навчальному закладі та 17
700 гривень грошових коштів за її
навчання в коледжі. Свої вимоги позивач
обґрунтовувала тим, що у 1995 році,
внаслідок спільного подружнього життя
та укладеного шлюбу із відповідачем, у
них народилась дочка ОСОБА_4. В
подальшому, шлюб між ними у судовому
порядку був розірваний та з
відповідача стягнуті аліменти на
утримання дочки до досягнення нею
повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 досягла
повноліття, але на даний час вона є
студенткою денного факультету в
коледжі КВНЗ «Житомирський інститут
медсестринства» і потребує
матеріальної допомоги.

Рішенням Радомишльського районного
суду Житомирської області від 22 січня
2014 року позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача на утримання повнолітньої
дочки аліменти у розмірі 1/4 частини з
усіх видів заробітку (доходу), але не
менше ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму щомісячно до закінчення нею
навчання в Комунальному вищому
навчальному закладі «Житомирський
інститут медсестринства», але не
більше ніж до досягнення ОСОБА_4
двадцяти трьох років (за винятком
періоду канікул та виробничої
практики). Стягнуто з відповідача на
користь держави судовий збір в сумі 243,
60 коп.. В решті позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду у частині відмови у
задоволенні позовних вимог скасувати
та ухвалити нове - яким вимоги
задовольнити у повному об'ємі,
посилаючись на порушення судом норми
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи. Зазначає, що суд
не врахував її роботу на державній
службі, невелику заробітну плату і
неможливість самостійно оплачувати
навчання дочки та її потреби у період
канікул і виробничої практики. Вважає
оплату за навчання додатковими
витратами, які суд повинен стягнути.

Розглянувши справу в межах визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
дійшла до висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно із ч.1 ст.199 СК, якщо повнолітні
дочка або син продовжують навчання і у
зв'язку з цим потребують матеріальної
допомоги, батьки зобов'язані їх
утримувати до досягнення двадцяти
трьох років за умови, що вони можуть
надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що сторони мають
дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Згідно Договору №22/24 від 09.08.2011 року,
укладеного між Комунальним вищим
навчальним закладом «Житомирський
інститут медсестринства» і позивачем
(далі - Договір), ОСОБА_4 є студентом
факультету відділення стоматологія
денної форми навчання, навчається на
контрактній основі з 2011 року і закінчує
навчальний заклад у 2015 році (а.с.9-10, 12).

Пунктом 4.3 Договору встановлена
загальна вартість навчання в сумі 35400
грн., з яких : 5700 грн. за 1-й рік навчання,
9000 грн. за 2-й рік навчання, 9900 грн. за 3-й
рік навчання, 10800 грн. за 4-й рік
навчання.

Задовольняючи позов частково, суд
виходив з можливості надання
матеріальної допомоги відповідачем та
відсутності підстав для стягнення
додаткових витрат на оплату вартості
навчання.

Колегія суддів погоджується з такою
думкою суду, виходячи з наступного.

Правила участі батьків у додаткових
витратах на дитину, встановлені ст.185 СК
України, яка міститься у главі 15 СК
України та поширюється на
правовідносини щодо батьків по
утриманню неповнолітніх дітей, а тому
її правила не можуть бути
розповсюджені на правовідносини, які
виникли між сторонами на утримання
повнолітньої дочки, а саме з 26
листопада 2013 року.

Позивач включила у ці витрати і
сплачені нею кошти за навчання у період
з 1 вересня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_6,
тобто під час неповноліття дитини.

За змістом ст.185 СК України додатковими
витратами є витрати, пов'язані з
розвитком здібностей дитини, хворобою,
каліцтвом, тощо.

Витрати на навчання у навчальному
закладі не можна вважати такими, що
пов'язані з розвитком здібностей
дитини в розумінні статті 185 СК України,
оскільки позивачем не надано будь-яких
доказів того, що навчання ОСОБА_4 у
коледжі КВНЗ «Житомирський інститут
медсестринства» пов'язано з розвитком
її здібностей і яких саме, а не
здобуттям освіти.

За вказаних обставин, суд правильно
визначився з спірними
правовідносинами і відмовив у
стягненні додаткових витрат на дитину.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині є безпідставними.

В той же час, колегія суддів зазначає
настуне.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15.05.2006 року
„Про практику застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів
обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення ними повноліття, виникає за
обов'язковою сукупністю таких
юридичних фактів: продовження навчання
після досягнення повноліття;
недосягнення дочкою, сином 23 років;
потреби в матеріальній допомозі у
зв'язку з навчанням; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

При визначенні розміру аліментів на
повнолітніх дітей суд враховує такі
обставини: стан здоров'я та матеріальне
становище повнолітніх дочки, сина; стан
здоров'я й матеріальне становище
платника аліментів; наявність у
платника аліментів дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, інших дітей; можливість
надання утримання другим з батьків,
своїми дружиною, чоловіком та
повнолітніми дітьми; інші обставини, що
мають істотне значення.

Матеріальне становище повнолітньої
дитини, яка продовжує навчання,
визначається з врахуванням вартості
навчання, навчального обладнання,
навчальних матеріалів, проїзду,
проживання за місцем розташування
навчального закладу тощо.

На відміну від безумовного обов'язку
утримання неповнолітньої дитини,
законодавець поклав на батьків
обов'язок по утриманню повнолітньої
дитини, яка продовжує навчання, тільки
за умови, що батьки можуть надавати
таку матеріальну допомогу, а тому при
визначенні місця навчання дитини та
можливості його оплати батькам слід
узгоджувати ці дії та враховувати свій
матеріальний стан, наявність достатніх
доходів для оплати навчання.

Договір від 09.08.2011 року укладено
позивачем.

Глава 16 СК України не містить норми, яка
зобов'язує батьків надавати
матеріальну допомогу у рівних частках
і цей розмір визначається у кожному
випадку окремо, з урахуванням обставин,
зазначених у ч.2 ст.200 та ч.1 ст.182 СК
України.

ОСОБА_4 навчається на денній формі
навчання за контрактом і стипендію не
отримує, що підтверджено довідкою
навчального закладу від 2 жовтня 2013
року (а.с.12), а тому потребує
матеріальної допомоги.

Відповідач офіційно не працює, але у
своїх запереченнях до суду (а.с.19-21)
погоджується, з огляду на наявність
мінливого заробітку в сумі 1000-1200 грн. на
місяць, надавати таку допомогу у
вигляді трьох платежів в загальній
сумі 7875 грн., а тому суд прийшов до
вірного висновку про стягнення з нього
аліментів на повнолітню дочку на
період її навчання, але не врахував, що
вартість навчання повинна бути
врахована під час визначення розміру
аліментів.

Також, судом не враховано вимоги ст.201
СК України, яка передбачає
застосування до відносин між батьками
і дочкою, сином щодо надання їм
утримання норм статей 187, 189-192 і 194-197
цього Кодексу, і помилково застосував
ч.2 ст.182 СК України, зазначивши про те,
що мінімальний розмір аліментів не
може бути меншим ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму.

Крім того, пославшись на норми ст.200 СК
України, яка передбачає стягнення
аліментів на повнолітніх дочку, сина у
твердій грошовій сумі і (або) у частці
від заробітку (доходу) платника
аліментів, суд стягнув аліменти у
частці від заробітку (доходу)
відповідача, не навівши відповідного
обгрунтування та не врахувавши
відсутність у відповідача регулярного
доходу і його доводи про можливість
надавати таку допомогу у твердій
грошовій сумі.

Враховуючи вказані обставини, а саме
відсутність у відповідача постійного
заробітку (доходу), колегія суддів
приходить до висновку про можливість
стягнення аліментів у твердій грошовій
сумі щомісячними платежами з огляду на
п.3.1 Договору про необхідність
своєчасного внесення плати за отриману
освітню послугу у термін до 10 числа
поточного місяця/семестру.

Згідно із ст.191 СК України аліменти
присуджуються від дня пред'явлення
позову.

Аліменти за минулий час можуть бути
присуджені, якщо позивач подасть суду
докази того, що він вживав заходів щодо
одержання аліментів з відповідача, але
не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням
останнього від їх сплати.

Позивачем не надано доказів на
підтвердження вжиття таких заходів у
період з часу повноліття дитини і до 7
грудня 2013 року (день подачі позову
згідно поштового штампу), а тому,
визначаючи розмір суми за навчання, що
підлягає врахуванню, суд виходить із
розміру оплати за навчання, яка повинна
бути сплачена з грудня 2013 року і до
закінчення навчання, що становить :

за 3-й рік навчання з грудня 2013 року
(обрахунок проводиться по довідці від
02.10.2013 року із розрахунку 10 місяців
навчання з 1 вересня поточного року до 1
липня наступного року) - 9900:10х7=6930 грн.;

за 4-й рік навчання - 10800 грн., а всього 17730
грн..

З грудня 2013 року і до закінчення
навчання загальна кількість місяців
становить 19, а тому щомісячно на
навчання потребується 933 грн.. Доказів
про інші витрати не надано.

Враховуючи майновий стан відповідача,
наявність на його утриманні двох
неповнолітніх дітей : ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4,
можливість надання утримання матір'ю
дитини, суд вважає за можливе стягнути
з нього аліменти в сумі 450 грн.,
щомісячно.

Доводи позивача, викладені у заяві від
21.02.2014 року, про те, що сім'я відповідача
має у своєму розпорядженні два
автомобілі та приватний будинок, не
можуть бути прийняті судом до уваги,
оскільки доказів про належність
вказаного майна відповідачу не надано,
як і доказів, що відповідач на час
звернення до суду має більший дохід.

Відповідно до ст.192 СК України розмір
аліментів може бути в подальшому
збільшений за позовом одержувача
аліментів у разі зміни його
матеріального стану або платника
аліментів.

За вказаних обставин, у зв'язку із
неправильним застосуванням норм
матеріального права, суд вважає за
можливе, на підставі ч.3 ст.303 ЦПК
України, скасувати рішення суду в
частині задоволених вимог та ухвалити
нове - про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Скасувати рішення Радомишльського
районного суду Житомирської області
від 22 січня 2014 року в частині
задоволення позову та ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1),
ІНФОРМАЦІЯ_5, проживаючого в АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) аліменти на
дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 450
грн.., щомісячно, починаючи з 7 грудня 2013
року і до досягнення останньою 23 років,
але не більше строку навчання.

В решти рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно :

суддя апеляційного суду Житомирської
області О.М. Якухно