Справа № 459/5623/13
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/2016/14
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів : Приколоти Т.І., Тропак О.В.

при секретарі - Івановій О.О.,

за участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 20 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
державного підприємства
«Львіввугілля» про стягнення
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійних захворювань,

в с т
а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_3
задоволено частково. Стягнуто з ДП
«Львіввугілля» на користь ОСОБА_3 3000
грн. на відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров»я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійних захворювань.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення оскаржив ОСОБА_3, просить його
змінити в частині стягнення моральної
шкоди у розмірі 3000 грн. та стягнути з
відповідача в його користь 30000 грн.
Зазначає, що згідно висновку МСЕК йому
встановлено ІІІ групу інвалідності та
60% втрати працездатності. Також
зазначає, що внаслідок отримання
професійного захворювання він
відчуває постійний кашель, задишку при
ходьбі, біль у грудній клітці, головний
біль, головокружіння, біль у руках,
ногах, їх скованість , біль у попереку,
загальну втому. Вважає, що розмір
відшкодування моральної шкоди 3000 грн. є
надто малим, оскільки суд не врахував
ступінь його фізичних і моральних
страждань, їх тривалість і тяжкість,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках.
Посилається на те, що судом не
враховано роз'яснення п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 р. з подальшими змінами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи,
межі і доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
задоволенню не підлягає з огляду на
наведені нижче мотиви.

Встановлено, що 31.07.1979 р. позивач був
прийнятий машиністом гірничих
виймальних машин на шахту № 10
«Великомостівська» та 08.06.1994 р.
звільнений за власним бажанням. 13.06.1994
р. ОСОБА_3 був прийнятий на шахту № 2
«Червоноградська». 16.12.1996 р.
переведений по стану здоров»я на
посаду учня гірничого робітника на
поверхні та направлений на
матеріальний склад і 17.06.1997 р. позивач
був звільнений з роботи за власним
бажанням.

У зв'язку із тривалою роботою у
шкідливих умовах праці позивач був
змушений звертатись за медичною
допомогою. 23.01.1997 р. ОСОБА_3 було вперше
встановлено ІІІ групу інвалідності із
втратою 55% працездатності, що
підтверджується актом № 95 від 23.01.1997 р.
та 17.01.2006 р. ОСОБА_3 безтерміново
встановлено ІІІ групу інвалідності із
втратою 55% працездатності (а.с. 23).

Висновок суду першої інстанції про
наявність підстав для відшкодування
моральної шкоди є вірним і відповідає
нормам матеріального права.

На момент встановлення втрати
позивачем працездатності - 23 січня 1997
року діяли Закон України «Про охорону
праці», який набрав чинності 14.10.1992 р. та
«Правила відшкодування шкоди
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим органом
шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків»,
затверджених Постановою КМУ від
23.06.1993р. №492 (постанова втратила
чинність на підставі Постанови КМУ
(807-2001-п) від 11.07.2001р.).

Відповідно до ч.2 п.11 «Правил», розмір
моральної шкоди не може перевищувати
двохсот мінімальних розмірів
заробітної плати, розмір якої на цей
час становив 15 грн. незалежно від інших
будь-яких виплат.

Отже, право на відшкодування
моральної шкоди виникло з моменту
настання такого права, а саме, з моменту
встановлення позивачу втрати
працездатності - 23.01.1997 р.

Так як розмір мінімальної заробітної
плати визначається на час виникнення
спірних правовідносин між сторонами
(23.01.1997 р.), і на той час чинною була
спеціальна норма, яка регулювала
спірні правовідносини («Правила
відшкодування власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом шкоди
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків»), то визначений
судом розмір моральної шкоди - 3000 грн. є
вірним і відповідає чинному, на момент
виникнення спірних правовідносин,
законодавству.

Безпідставним є твердження апелянта
про те, що розмір моральної шкоди 3000
грн. є надто малим, оскільки внаслідок
отриманого професійного захворювання
він зазнав фізичних і моральних
страждань, вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках, так як
визначений розмір моральної шкоди є
граничним у відповідності до «Правил
відшкодування шкоди власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків», чинних на час
виникнення спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом не враховано роз'яснення п. 9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 р. з подальшими
змінами, є невірними.

Так як суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального
закону, доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду, то суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що рішення слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
відхилити.

На підставі наведеного, керуючись п. 1
ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 317 ЦПК України
колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 20 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :

Судді: