інстанції Борець Є.О.Провадження №
22-ц/780/2095/14 Доповідач у 2
інстанції КулішенкоКатегорія 41
УХВАЛА

Іменем України

26 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Лащенка В.Д., Антоненко В.І.,

при секретарі: Химинець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 04 лютого 2014 року за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 про виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом та
обґрунтовував його тим, що він є
власником квартири АДРЕСА_1. З дозволу
позивача в цю квартиру вселився рідний
брат ОСОБА_2, його дружина ОСОБА_3 та
його діти ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду від 3 жовтня 2012
року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
розірваний. Відповідачі продовжують
проживати в квартирі та не оплачують
комунальні послуги. ОСОБА_1 разом зі
своєю сім'єю має намір проживати в ній.
Відповідачі відмовляються добровільно
виселитись. Просив суд виселити їх з
квартири.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 04 лютого 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просив в зв'язку з порушенням норм
матеріального та процесуального права
рішення суду скасувати та ухвалити
нове яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, що були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
прийшов до висновку, що відсутні
підстави для виселення відповідачів з
квартири АДРЕСА_1, оскільки ст.391 ЦК
України регулює правовідносини, які
виникають між власником майна та
особами, які не мають жодного права на
нього, а відповідачі мають право
користуватись квартирою.

Судом встановлено, що позивач та його
батько ОСОБА_7 були співвласниками
квартири АДРЕСА_1. Ця обставина
підтверджується копією свідоцтва про
право власності на житло №33 від 16
березня 1999 року (а.с.8).

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири) користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням. До
членів сім'ї власника жилого будинку
(квартири) належать його дружина, діти
та батьки.

Згідно з ч.2 цієї ж статті за згодою
власника будинку (квартири) член його
сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є сином
ОСОБА_7 та рідним братом ОСОБА_1 26 січня
2007 року за їх згодою він вселився в
квартиру АДРЕСА_1. За згодою власників
квартири 1 липня 2008 року вселилась
дочка відповідача ОСОБА_6, а 13 жовтня 2009
року - його дружина ОСОБА_3 та його діти
ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Ці обставини підтверджуються копією
прибудинкової книги (а.с.15-16), копією
свідоцтва про шлюб (а.с.44) та копіями
свідоцтв про народження дітей (а.с.45-46).

У такий спосіб відповідачі набули
право користування квартирою АДРЕСА_1.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7
помер. З копії свідоцтва про право на
спадщину за законом (а.с.9) вбачається,
що його син ОСОБА_1 набув право
власності на спадкову 1/2 частку в
квартирі.

У такий спосіб позивач став власником
всієї квартири АДРЕСА_1 (1/2 + 1/2).

Як роз'яснює Верховний Суд України в
узагальненні практики застосування
судами житлового законодавства, не є
підставою для припинення права
користування жилим будинком
(квартирою) факт переходу права
власності на це майно, оскільки це
право урегульовано житловим
законодавством, згідно з яким ніхто не
може бути позбавлений права
користування займаним приміщенням
інакше як з підстав і порядку,
передбачених ЖК України.

Відповідно до ст.157 ЖК України особи,
які набули право користування житлом
як члени сім'ї власника жилого
будинку(квартири), можуть бути виселені
у випадках, передбачених частиною
першою статті цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Згідно з ч.1 ст.116 ЖК України якщо особи,
які проживають в жилому приміщенні,
систематично руйнують чи псують його,
або використовують не за призначенням,
або систематичним порушенням правил
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду від 3 жовтня 2012
року (а.с.10) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
розірваний. Припинення сімейних
правовідносин не тягне за собою
припинення права відповідачів на
користування квартирою.

Судом першої інстанції встановлено, що
після переходу до позивача права
власності на квартиру не припинилось
право відповідачів на користування
нею.

За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України позивач
зобов'язаний довести ті обставини, на
які він посилається як на підставу
своїх вимог, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В матеріалах цивільної справи відсутні
докази на підтвердження того, що
відповідачі руйнують чи псують
квартиру, використовують її не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі.

Також відсутні докази, з яких
вбачається, що позивачем до
відповідачів застосовувались заходи
впливу, і вони виявились
безрезультатними.

Розглядаючи справу суд першої
інстанції встановив дійсний склад
правовідносин та вірно застосував
норми права.

Посилання апелянта, що відповідачами
чиняться перешкоди у користуванні його
правом власності та несплатою за
комунальні послуги не є підставою для
виселення їх з квартири.

З наведених вище обставин колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 04 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді: