Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2014 р. Дніпровский районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретарів Батченко Д.С.,
Ликсової А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи Десята
Київська державна нотаріальна контора,
Головне управління юстиції в м. Києві,
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції в м. Києві про поділ
спільного майна подружжя, встановлення
факту проживання однією сім»єю без
реєстрації шлюбу, визнання права
власності на частки квартири та
визнання частково недійсними свідоцтв
про право на спадщину за законом,
договору купівлі-продажу квартири і
договору дарування квартири,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів у якому просить в порядку
спільного майна подружжя визнати за
ним право власності на ? частину
однокімнатної квартири АДРЕСА_1,
визначити, що частка померлої ОСОБА_5 в
праві спільної сумісної власності на
квартиру становила ? частку; встановити
факт проживання однією сім»єю без
реєстрації шлюбу понад п»ять років
його із ОСОБА_5 - з травня 1993 року до часу
відкриття спадщини ОСОБА_5 -
ІНФОРМАЦІЯ_3; визнати частково
недійсними три Свідоцтва про право на
спадщину за законом, видані 12 квітня 2007
року на ім»я ОСОБА_6, відповідачки
ОСОБА_2 та 20 березня 2013 року на ім»я
відповідача ОСОБА_3 на 13 частини
кожному з них квартири АДРЕСА_1,
зареєстровані за реєстровими номерами,
відповідно № 2н-1195, № 2н-1194 та № 5-392;
визнати частково недійсним Договір
купівлі-продажу, укладений 27.03.2013 року,
зареєстрований приватним нотаріусом
ОСОБА_8 за № 423; визнати частково
недійсним договір дарування, укладений
19.01.2008 року, зареєстрований приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 за № 239;
визначити, що частка померлої ОСОБА_6 у
спадковому майні померлої ОСОБА_5
становила в розмірі 1/8 частини квартири
АДРЕСА_1 та визнати за позивачем і
відповідачами право власності на
спадкове майно померлої ОСОБА_5 в
розмірі по 1/8 частини кожному з них
зазначеної квартири.

Вимоги мотивує тим, що він перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 в
період часу з 05 березня 1983 року по 23
березня 1993 рік. Від шлюбу народились
діти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 - відповідачі у справі.
Після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 вони
продовжували проживати однією сім»єю
за адресою АДРЕСА_1 та вести спільне
господарство до моменту смерті дружини
- ІНФОРМАЦІЯ_3.

За період шлюбу вони придбали за
спільні кошти однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, за яку повністю пайовий внесок
був внесений в серпні 1992 року, тобто в
період шлюбу, у зв»язку з чим дана
квартира являється їхньою з дружиною
спільною сумісною власністю,
незважаючи на те, що була оформлена на
покійну дружину у 2004 році, отже, кожному
з них належить по ? частці спірної
квартири.

У зв»язку з цим після смерті ОСОБА_5
спадковим майном являється ? частка
квартири АДРЕСА_1, проте нотаріусом
була відкрита спадщина на всю квартиру,
яка поділена на трьох спадкоємців
першої черги за законом, а саме:
відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3, як доньку
та сина спадкодавці, а також матір
останньої - ОСОБА_6, на яких видані
Свідоцтва про право на спадщину за
законом по 1/3 частки квартири кожному з
вказаних спадкоємців.

Такі дії нотаріуса є неправомірними,
тому видані свідоцтва про право на
спадщину підлягають скасуванню,
оскільки нотаріусом неправильно
встановлено склад спадкового майна.

Крім того, не було враховано, що його
дружина померла внаслідок тяжкої
хвороби, останні роки життя вона
потребувала особливого догляду та
піклування. Причиною її смерті був рак
яєчників. За ОСОБА_5 піклувався лише
він, надавав їй моральну допомогу,
матеріально забезпечував, допомагав у
прибиранні квартири, приготуванні їжі,
інших побутових справах, проживав
разом з дружиною до дня її смерті.

Оскільки він постійно проживав разом
зі спадкодавцем з 1983 року по 2005 рік, він
відноситься до спадкоємців четвертої
черги за законом відповідно до ст. 1264 ЦК
України. Також, згідно ч. 2 ст. 1259 ЦК
України, він має право на спадкування
разом зі спадкоємцями тієї черги, які
приймають спадщину, оскільки протягом
тривалого часу він опікувався,
матеріально забезпечував та надавав
допомогу ОСОБА_5, яка через тяжку
хворобу була у тяжкому стані.

Після смерті ОСОБА_5 він самостійно
поніс витрати на поховання, які йому
ніхто не відшкодував. Також 12.10.2005 року
між ним та ЖБК «Харчовик» був укладений
договір про перевід боргу, відповідно
якого прийняв на себе зобов»язання по
оплаті заборгованості ОСОБА_5 за
житлово-комунальні послуги станом на
01.09.2004 року в сумі 741 грн. 05 коп.

Згідно положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України
він прийняв спадщину, так як постійно
проживав із спадкодавцем на час
відкриття спадщини та не подавав заяв
про відмову від спадщини.

Нотаріусом було відмовлено йому у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом та свідоцтва про право
власності на частку в спільному майні
подружжя з тих підстав, що він не
являється спадкоємцем за законом,
оскільки з померлою не перебував у
зареєстрованому шлюбі.

Видані відповідачам та ОСОБА_6
свідоцтва про право на спадщину
порушують його право спільної сумісної
власності на частку у спірній квартирі;
також він, як спадкоємець, має
переважне право на виділ його частки в
натурі відповідно до ч. 2 ст. 1279 ЦК
України, а також має право на одержання
свідоцтва про право на спадщину.

Договір купівлі-продажу, укладений
27.03.2013 року, та договір дарування,
укладений 19.01.2008 року, підлягають
визнанню недійсними частково, оскільки
вони були укладені без його, як
співвласника, згоди, а тому вчинені з
порушенням ч. 2 ст. 369 ЦК України.

Про порушення його права власності
йому стало відомо лише в червні 2013 року
з позовної заяви ОСОБА_2 до нього про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача ОСОБА_11 позов та
обставини, викладені у ньому,
підтримали.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_12 заперечували проти задоволення
вимог, посилаючись на їх
безпідставність, також просили суд
застосувати строк позовної давності.
При цьому відповідачка ОСОБА_2
пояснила, що її батьки разом не
проживали, позивач мешкав у АДРЕСА_2, де
доглядав за його матір»ю та батьком,
інколи приїжджав до них, сварився з її
матір»ю. Відповідач має іншу жінку. Її
матір вперше хворіла один рік у 1992-1993
роках, тоді вирізали пухлину грудей. В
подальшому захворіла у 2004 році, лежала
в лікарні, перенесла операцію, вона
матері возила харчі, купувала ліки.
Через брак коштів матір позичала гроші
у своїх друзів, позивач фінансової
допомоги матері не надавав. Також
позивач за її матір»ю не доглядав, лише
один раз відвіз в лікарню приготовану
нею їжу та один раз на її прохання
фізично допоміг привезти матір з
лікарні на викликаному нею таксі. За
три тижні до смерті матері приїхала на
допомогу бабуся ОСОБА_6 Лежачою її
матір була два тижні перед смертю, вона
робила матері уколи, до того як злягла,
її матір обслуговувала себе сама. На її
(відповідачки) прохання позивач лише
приїхав та допомагав матір піднімати
коли вона вже лежала. Спільного бюджету
батьки не мали, спільне господарство не
вели, матір отримувала пенсію та
працювала. Батько десь 1-2 рази на місяць
з»являвся і тоді лише допомагав матері
принести сумки на базар. Гроші на
поховання матері збирали сусіди, також
надали допомогу на її (відповідачки)
роботі, на заводі виписували допомогу
матері на лікування та поховання. З 1993
року по 2005 рік позивач з ними у квартирі
не жив, лише іноді навідувався; матір за
свої кошти сама робила ремонт в
квартирі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з»явився, про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив, при цьому подав заяву у
якій зазначив, що позовні вимоги не
визнає, просить застосувати наслідки
спливу позовної давності та відмовити
у задоволенні позовних вимог.

Представники третіх осіб Десятої
Київської державної нотаріальної
контори та Реєстраційної служби
Головного управління юстиції в м. Києві
в судове засідання не з»явились, треті
особи суду надали заяви з проханням
розглянути справу без участі їхніх
представників.

Представник третьої особи Головного
управління юстиції в м. Києві в судове
засідання не з»явився, про дату, час та
місце розгляду справи третя особа була
повідомлена належним чином, про
причини неявки представника суд не
повідомлено.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_13 засвідчив, що він з позивачем
разом працював на радіозаводі, знає
його сім»ю. До розлучення ОСОБА_1 з
ОСОБА_5 постійно жили разом, після
розірвання шлюбу позивач переважно жив
в АДРЕСА_2 де доглядав за своїми
батьками, у квартиру на АДРЕСА_1
приїжджав періодично, допомагав ОСОБА_5
занести сумки на базар. Позивач
займався похованням своєї дружини.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона
сусідка, живе на першому поверсі в
будинку АДРЕСА_1 з 1981 року, гуляли разом
з ОСОБА_5 на вулиці, часто бувала у
спірній квартирі. ОСОБА_1 не жив у
квартирі АДРЕСА_1, оплачувала за
кооператив ОСОБА_5 сама зі своєю
матір»ю. З дітьми позивач не займався.
Коли ОСОБА_5 захворіла позивач
знаходився в АДРЕСА_2; з 1995 року по 2005
рік вона бачила позивача лише декілька
раз, із села він нічого не привозив.
ОСОБА_5 їй особисто говорила, що платить
за квартиру сама, ОСОБА_1 їй грошей не
дає, живе в селі. За навчання ОСОБА_2
платила тітка. Допомогу за час хвороби
ОСОБА_5 надавала відповідачка. Останні
5-8 років перед смертю ОСОБА_5 жила зі
своїми дітьми, позивача вона ніколи не
бачила.

Свідок ОСОБА_21 засвідчила, що знає
сім»ю ОСОБА_5 з 2002 року, дружили сім»ями.
ОСОБА_5 була самотня жінка, їхні діти
вчились разом, тому вони дуже
здружились, зустрічались щодня,
спільно святкували дні народження.
Позивач жив своїм життям, за дітьми не
доглядав. За квартиру та за кооператив
платила ОСОБА_5, допомагала їй матір.
Коли ОСОБА_5 захворіла, за нею доглядала
тільки її донька ОСОБА_2, яка вчилась та
працювала. За весь час відвідування
спірної квартири батька ОСОБА_2 вона
ніколи не бачила, лише в день смерті
ОСОБА_5. Документи на квартиру позивач
забрав, потім повернув, також забрав
золото, квитанції. ОСОБА_1 було відомо,
що в 2007 році ОСОБА_2 подавала документи
на спадщину, тоді він не заперечував.
Гроші на поховання ОСОБА_5 збирали в
мешканців будинку та з однокурсників,
які відділи ОСОБА_1. За життя ОСОБА_5 їй
розповідала, що ще два роки до
розірвання шлюбу вони з ОСОБА_1 вже не
жили, у позивача тоді була інша жінка,
жив він у селі в батьків. Однією сім»єю
позивач з ОСОБА_5 з 2002 по 2005 року не жили,
допомоги ніякої від нього не було.

Свідок ОСОБА_20 засвідчив, що він
однокласник позивача, ОСОБА_1 з ОСОБА_5
жили на АДРЕСА_3 однією сім»єю з дітьми;
коли закрили завод позивач возив сумки,
а ОСОБА_5 на базарі торгувала морквою.
Він відвідував ОСОБА_5 коли та хворіла,
сварок між нею та ОСОБА_1 не було, жили
вони разом до 2005 року.

Судом встановлено, що ордер на квартиру
АДРЕСА_1 був виданий на ім»я ОСОБА_5, як
члена житлово-будівельного
кооперативу, 24 липня 1981 року виконавчим
комітетом Київської міської ради
народних депутатів (а.с. 215).

Позивач та ОСОБА_5 перебували у
зареєстрованому шлюбі в період часу з 05
березня 1983 року до 23 березня 1993 року
(довідка Лівобережного відділу
реєстрації шлюбів м. Києва з державним
центром розвитку сім»ї від 29.03.2001 року
№ 74, свідоцтво про розірвання шлюбу -
а.с. 22). Від шлюбу народились син ОСОБА_3
та донька ОСОБА_2, які є відповідачі у
справі (свідоцтва про народження - а.с.
137 зв.). У зв»язку з реєстрацією шлюбу
відповідачка ОСОБА_2 змінила прізвище
на ОСОБА_2 (свідоцтво про шлюб - а.с. 140).

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 поділ майна не відбувався, їхні
частки у спільній частковій власності
спільно набутого майна подружжя не
визначались.

Свідоцтво про право власності на
спірну квартиру було видане на ім»я
ОСОБА_5 Головним управлінням житлового
забезпечення виконавчого органу
Київської міської ради 03.06.2004 року та
зареєстроване в Київському міському
БТІ 25.06.2004 року за реєстровим № 165, тобто
після розірвання шлюбу з позивачем (а.с.
144 зв., 145).

На час розірвання шлюбу між позивачем
та ОСОБА_5 діяв Кодекс про шлюб та сім»ю
України.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та
сім'ю України майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу
майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними.

Відповідно довідки
Житлово-будівельного кооперативу
«Харчовик-5» від 14.01.1993 року за № 6,
ОСОБА_5, яка являється власником
квартири АДРЕСА_1, пайовий внесок за
квартиру повністю внесла в серпні 1992
року, сума паєнагромадження складає 4 236
грн. 76 коп., членом ЖБК ОСОБА_5 являється
з грудня 1979 року (а.с. 15).

Як роз»яснено пп. а), б) п. 6 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства про житлово-будівельні
кооперативи» від 18 вересня 1987 р. № 9 зі
змінами, пай, внесений подружжям у ЖБК у
період сумісного проживання за рахунок
спільних коштів, а також за рахунок
коштів, подарованих подружжю або
одержаних ним у позичку, а після повної
сплати пайового внеску - квартира є їх
спільним майном і підлягає поділу на
загальних підставах. При цьому суд
повинен враховувати суму боргу, яку
один з подружжя зобов'язаний повернути
кредитору.

Внесений одним з подружжя до вступу в
шлюб пай є його особистим майном.
Якщо паєнагромадження згодом
збільшилися за рахунок коштів,
одержаних одним з подружжя у дар або в
порядку спадкування чи за рахунок
дошлюбного майна, то ці кошти також є
особистою власністю того з подружжя,
який їх одержав. При поділі квартири
на цю суму може бути збільшена
його частка в паєнагромадженні.

Позивач просить визнати за ним право
власності на 12 частину спірної
квартири, належній померлій його
колишній дружині ОСОБА_5, як спільної
сумісної власності подружжя; решту 12
частини квартири вважати спадковим
майном, у зв»язку з чим визнати
частково недійсними свідоцтва про
право на спадщину за законом, видані на
ім»я відповідачів та матір
спадкодавця, та з урахуванням тих
обставин, що він постійно проживав
однією сім»єю по день смерті з ОСОБА_5,
тому відповідно до ст. 1264 ЦК України,
являється спадкоємцем четвертої черги
за законом, а також постійно опікувався
та надавав матеріальну допомогу
спадкодавцю, яка через хворобу була в
тяжкому стані, тому просить з
урахуванням положень ч. 2 ст. 1259 ЦК
України, визначити за чотирма
спадкоємцями, а саме: за ОСОБА_6, за ним
та за відповідачами частку у
спадковому майні у розмірі по 1/8
частині кожному з них спірної квартири
на які за сторонами у справі визнати
право власності.

Згідно ч.1 ст. 71 Закону України «Про
нотаріат», у разі смерті одного з
подружжя свідоцтво про право власності
на частку в їх спільному майні
видається нотаріусом на підставі
письмової заяви другого з подружжя з
наступним повідомленням спадкоємців
померлого, які прийняли спадщину. Таке
свідоцтво може бути видано на половину
спільного майна.

Пунктом 212 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 03.03.2004
р. № 205, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 03.03.2004 р. за № 2838882,
передбачено, що нотаріус при видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом перевіряє факт смерті
спадкодавця, час і місце відкриття
спадщини, наявність підстав для
закликання до спадкоємства за законом
осіб, які подали заяву про видачу
свідоцтва, склад спадкового майна, на
яке видається свідоцтво про право на
спадщину.

Судом безспірно встановлено, що до
реєстрації шлюбу з позивачем ОСОБА_5 з
грудня 1979 року була членом ЖБК
«Харчовик-5», сплатила пайовий внесок
за кооперативну квартиру, а також з
часу отримання житла в подальшому
сплачувала пай до укладення шлюбу - до
05.03.1983 року.

Згідно частини першої статті 24 Кодексу
про шлюб та сім'ю України майно, яке
належало кожному з подружжя до
одруження є власністю кожного з них.

Відповідно до ст. 15 Закону України ,,Про
власність" (який був чинний на момент
спірних правовідносин), право
власності на квартиру в будинку ЖБК
виникає внаслідок повного внесення
пайового внеску. Право власності на
квартиру виникає у всіх учасників
спільної власності на пай відповідно
до розміру їхніх часток у загальній
сумі пайового внеску.

Згідно п. 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.09.1987 року
№ 9 ,,Про практику застосування судами
законодавства про житлово-будівельні
кооперативи", щодо розгляду спорів про
поділ квартири між подружжям, яке
розлучилось, слід враховувати, що після
завершення сплати пайового внеску за
квартиру суд вирішує питання про право
на частку в праві власності на квартиру
залежно від належної особі частки у
паєнагромадженні.

Позивач пояснив, що документальних
підтверджень щодо сплати
паєнагромадження до реєстрації шлюбу
та в подальшому суду надати він не може
через відсутність таких документів.

Отже, позивачем суду не доведено
розміру сплачених пайових внесків за
спірну квартиру та часу їх сплати, в
тому числі в період його перебування у
шлюбі.

Крім того, свідок ОСОБА_21 засвідчила, що
ОСОБА_5 їй розповідала про те, що
фактично за два роки до розірвання
шлюбу з позивачем сімейні стосунки між
ними припинились, вони спільно не
проживали, так як у ОСОБА_1 була інша
жінка. Дані обставини також
встановлені рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва від 25.02.1993 року
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу, у якому зазначено, що
сім»я сторін по справі розпалась через
подружню невірність відповідача
ОСОБА_1, біля двох років сторони не
ведуть спільного господарства та не
підтримують шлюбних відносин (а.с. 217,
218).

Отже, на момент повного внесення
пайового внеску ОСОБА_5 в серпні 1992 року
спільного бюджету в останньої з
позивачем не було.

У зв»язку з чим заявлені вимоги в
частині визнання за позивачем права
власності на ? частину спірної квартири
в порядку поділу спільного майна
подружжя задоволенню не підлягають,
так як не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні.

Як вбачається із свідоцтва про смерть,
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13,
довідка - а.с. 14).

Згідно матеріалів спадкової справи,
після смерті ОСОБА_5 за поданими
заявами спадкоємців першої черги за
законом на ім»я ОСОБА_6 (матері
спадкодавці) та ОСОБА_2 12.04.2007 року
державним нотаріусом Десятої
Київської державної нотаріальної
контори були видані Свідоцтва про
право на спадщину за законом на 1/3
частку квартири АДРЕСА_1 кожному
спадкоємцю, які зареєстровані у
реєстрі за № 2н-1195 та № 2н-1194 (а.с. 147, 147
зв.). Також державним нотаріусом
Десятої Київської державної
нотаріальної контори 20.03.2013 року видано
Свідоцтво про право на спадщину за
законом на 1/3 частку спірної квартири
на ім»я відповідача ОСОБА_3,
зареєстроване в реєстрі за № 5-392 (а.с. 164
зв.).

ОСОБА_1 ЖБК «Харчовик-5» видана довідка
від 03.08.2005 року про те, що позивач
зареєстрований та проживає за адресою
АДРЕСА_1 та разом з ним проживала та по
день смерті була зареєстрована колишня
дружина ОСОБА_5 (а.с. 16).

Згідно довідок по формі № 3 ЖБК
«Харчовик-5» від 17.09.2008 року, від 03.08.2005
року та від 25.03.2013 року сторони по
справі були зареєстровані у спірній
квартирі (а.с. 18-20).

Позивач звертався до Десятої Київської
державної нотаріальної контори із
заявою від 15.07.2013 року про видачу
Свідоцтва про право на спадщину за
законом та Свідоцтва про право
власності на частку в спільному майні
подружжя, однак в цьому йому було
відмовлено листом від 15.07.2013 року з
посиланням на те, що позивач не
являється спадкоємцем за законом,
оскільки з шлюб померлою ОСОБА_5 був
розірваний (а.с. 29).

Позивач просить встановити факт
проживання його із ОСОБА_5 однією
сім»єю без реєстрації шлюбу в період
часу з травня 1993 року по час відкриття
спадщини - по ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно ст. 1264 ЦК України, у четверту
чергу право на спадкування за законом
мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична
особа, яка є спадкоємцем за законом
наступних черг, може за рішенням суду
одержати право на спадкування разом із
спадкоємцями тієї черги, яка має право
на спадкування, за умови, що вона
протягом тривалого часу опікувалася,
матеріально забезпечувала, надавала
іншу допомогу спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

З урахуванням заявлених вимог в
частині успадкування позивачем майна
ОСОБА_5 підлягало судом перевірці
період часу проживання позивача зі
спадкодавцем однією сім»єю з липня 2000
року по липень 2005 року та обставини
матеріального забезпечення і надання
допомоги з боку позивача під час
знаходження ОСОБА_5 у безпорадному
стані.

Як пояснили в судовому засіданні самі
сторони, ОСОБА_5 у зв»язку з хворобою
злягла за два чи три тижні до смерті, з
того часу з ліжка не вставала, через
такий стан за доглядом за ОСОБА_5
приїхала її мати ОСОБА_6 Відповідачка
ОСОБА_2 пояснила, що тоді ж вона
попросила позивача у фізичній
допомозі, щоб допомоги піднімати матір
для підтримання гігієнічного стану
матері.

Свідок з боку позивача ОСОБА_13 пояснив,
що у спірній квартирі з 1993 року по 2005 р.
він був лише один раз у 2004 році, тоді
ОСОБА_5 ходила; раніше відвідував
сторін у справі коли відповідачі були
підлітками; між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 були
сварки, ОСОБА_5 говорила, щоб позивач
їхав у АДРЕСА_2, там є будинок; більшість
ОСОБА_1 жив у сільській місцевості де
доглядав за матір»ю, а пізніше за
батьком.

Свідок з боку позивача ОСОБА_20 пояснив,
що позивач часто їздив у село, жив там,
обробляв город; з 2000 по 2005 р.р. у спірній
квартирі він був десь раз на 2-3 місяці,
востаннє відвідував ОСОБА_5 весною 2005
року коли вона не піднімалась та
просила ОСОБА_1 доглянути за дітьми.

Зазначені покази свідків, а також їх
пояснення про те, що позивач носив
своїй колишній дружині сумки коли вона
торгувала на базарі різносолами
свідчать про епізодичність вказаних
обставин та не підтверджують
проживання однією сім»єю і ведення
спільного господарства, оскільки
позивач лише періодично з»являвся до
спірної квартири, як батько
відповідачів, у якого стосунки зі своєю
колишньою дружиною не були
конфліктними.

Обставини щодо спільного проживання
позивача та спадкодавця
спростовуються показами свідків
ОСОБА_15 та ОСОБА_21, які засвідчили про
те, що ОСОБА_1 у спірній квартирі
останні роки ніколи не з»являвся, за
виключенням днів поховання; та їм
особисто ОСОБА_5 говорила про те, що їй
позивач коштів та допомоги не надає,
живе в селі, за спірну квартиру вона
сплачувала самостійно, за весь період
хвороби спадкодавці останній допомогу
надавала та доглядала за нею
відповідачка ОСОБА_2; гроші на
поховання ОСОБА_5 надали сторонні люди,
які віддали позивачу.

Крім того, відповідно довідки виданої
Великодимерською селищною радою
Броварського району Київської області
від 11.07.2003 р. № 1153, ОСОБА_1 у період часу з
01.01.2003 р. станом на дату видачі довідки
проживав у АДРЕСА_2 у будинку свого
батька (а.с. 219).

Довідкою, виданою ЖБК «Харчовик-5» від
28.07.2004 р. за № 85 ОСОБА_5 підтверджується,
що ОСОБА_1 з 01.01.2003 року не проживав за
адресою АДРЕСА_1 (а.с. 220). Також довідка
ЖБК «Харчовик-5» від 21.07.2004 року за № 128
свідчить, що на той час сім»я
спадкодавці складалася лише з її дітей
- відповідачів, та матері ОСОБА_6 (а.с. 221).

До довідки ЖБК «Харчовик-5» від 21.10.2013 р.
за № 54, виданої ОСОБА_1 про те, що він з
дружиною проживав однією сім»єю до дня
її смерті з 1993 року по 2005 рік та вели
спільне господарство суд відноситься
критично, оскільки дані обставини
спростовані в судовому засіданні
вищевказаними показами свідків та
письмовими доказами.

Надані ОСОБА_1 документи про те, що він
ніс витрати на поховання померлої
ОСОБА_5 та прийняв зобов»язання по
сплаті боргу за житлово-комунальні
послуги не є належними доказами у даній
справі, оскільки ці витрати були
здійснені після смерті спадкодавця.

За вищевикладених обставин, доводи
позивача про те, що із ОСОБА_5 з часу
розірвання шлюбу по день смерті
спадкодавця вони проживали однією
сім»єю і в період хвороби колишньої
дружини доглядав її та матеріально
забезпечував не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.

Позивач також просить визнати
недійсним укладений між відповідачами
Договір купівлі-продажу від 27.03.2013 року,
відповідно якого ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 відчужив належну йому на
підставі Свідоцтва про право на
спадщину за законом 1/3 частку квартири
АДРЕСА_1, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрований у реєстрі за № 423, а
також визнати недійсним Договір
дарування від 19.01.2008 року, за яким
ОСОБА_2 подарувала належну їй 1/3 частину
вказаної квартири на підставі
Свідоцтва про право на спадщину за
законом на користь ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстрований у реєстрі за № 239 (а.с.
33-35, 39, 40).

Однак, з урахуванням викладеного,
підстави для задоволення вимог в цій
частині також відсутні.

Крім того, як роз»яснено в п. 24
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, у
разі коли після спливу строку для
прийняття спадщини та розподілу її між
спадкоємцями спадщину прийняли інші
спадкоємці (стаття 1272 ЦК), такі
спадкоємці мають право вимагати
передання їм частки в натурі шляхом
перерозподілу майна, яке збереглося,
або сплати грошової компенсації.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 13.09.2013 року, яке залишене
без змін ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 12.11.2013 року, ОСОБА_1 визнано
таким, що втратив вправо користування
спірною квартирою (а.с. 224-228).

З урахуванням викладеного позов не
знайшов свого підтвердження в судовому
засіданні у зв»язку з чим задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст. 24 КпШС України, ст. 15
Закону України «Про власність», ст. 71
Закону України «Про нотаріат», ст. ст.
1216, 1217, 1220, 1221, 1258, 1261, 1264, 1268, 1297
Цивільного кодексу України, п. 6
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства про
житлово-будівельні кооперативи» від
18.09.1987 р. № 9, постановою Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30.05.2008 року № 7, ст. ст. 10, 11, 57 - 64, 88, 158,
208, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И
В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи Десята Київська
державна нотаріальна контора, Головне
управління юстиції в м. Києві,
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції в м. Києві про поділ
спільного майна подружжя, встановлення
факту проживання однією сім»єю без
реєстрації шлюбу, визнання права
власності на частки квартири та
визнання частково недійсними свідоцтв
про право на спадщину за законом,
договору купівлі-продажу квартири і
договору дарування квартири відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя