Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

судів - Максимчук З.М., Григоренко М.П.,

секретаря судового засідання Демчук
Ю.Ю.,

за участю

представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Рівненської області цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Костопільського районного
суду від 28 грудня 2012 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
відшкодування шкоди завданої злочином.

Колегія суддів заслухавши
суддю-доповідача, учасників судового
розгляду, що з'явились у судове
засідання, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Костопільського районного
суду від 28 грудня 2012 року в позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач вказує на
незаконність рішення суду, вважає, що
суд не дослідив матеріали кримінальної
справи, які містять докази його витрат
на лікування від протиправних дій
відповідача. Покликається на те, що
матеріалами кримінальної справи
доведено винність відповідача у
спричиненні йому тілесних ушкоджень,
щодо відповідача кримінальна справа
закрита за амністією, що не є
реабілітуючими обставинами. Внаслідок
отриманих тілесних ушкоджень
спричинених діями відповідача та за
наслідками лікування йому встановлена
2 група інвалідності. Він втратив
заробіток, який підлягає відшкодуванню
з винної особи, яким є відповідач, поряд
з цим йому спричинено моральну шкоду
внаслідок страждання. Вважає, що суд
формально розглянув справу, не прийняв
до уваги його докази та дійшов
висновку, який не відповідає фактичним
обставинам справи. За викладених
обставин просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою Костопільського районного
суду від 12 вересня 2011 року відповідача
ОСОБА_5 звільнено від кримінальної
відповідальності за вчинення злочинів,
відповідальність за які передбачена ч.1
ст.122, ч.1 ст.296 КК України, провадження у
справі закрито, на підставі клопотання
поданого підсудним про застосування
Закону України від 8 липня 20011 року „Про
амністію у 2011 році".

ОСОБА_5 визнано винним в тому, що 27
серпня 2007 року, біля 19 год., перебуваючи
у стані алкогольного сп'яніння,
знаходячись в приміщенні кафе-бару
„Трек" в м.Костопіль по
вул.Грушевського, на ґрунті раптово
виниклих неприязних відносин, з
хуліганських спонукань та мотивів
явної неповаги до суспільства,
супроводжуючи свої дії особливою
зухвалістю, грубо порушуючи
громадський порядок, не реагуючи на
зауваження сторонніх осіб, наніс удар
каменем в праву ногу потерпілому
ОСОБА_3, а після того як останній впав на
підлогу, наніс потерпілому п'ять ударів
скляною пляшкою по голові. Внаслідок
отриманих тілесних ушкоджень
потерпілому спричинені тілесні
ушкодження у вигляді
гвинтоподібно-відламкового перелому
кісток правої гомілки в нижній частині
із зміщенням, закриту черепно мозкову
травму, струс головного мозку, забійну
рану правового ліктьового суглобу, які
відносяться до категорії середнього
ступеня тяжкості тілесних ушкоджень з
довготривалим розладом здоров'я.

Відмовляючи у позові суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку,
що позивачем не надано переконливих
доводів та належних доказів
неправомірних дій відповідача щодо
спричинення позивачу тілесних
ушкоджень, що відносяться до
середнього ступеня тяжкості, а тому
вважає, що відсутні підстави в
задоволенні вимог про відшкодування
матеріального збитку, втраченого
заробітку та моральної шкоди.

Підставами для скасування рішення суду
першої і ухвалення нового рішення або
зміни рішення апеляційним судом,
відповідно до ст.307 ЦПК України, є
неповне з'ясування судом обставин,
невідповідність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

У відповідності до положень ст.214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувались
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджують.

За ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Спосіб захисту цивільних прав та
інтересів відбувається у
відповідності до приписів ст.16 ЦК
України шляхом відшкодування збитків
та моральної шкоди.

Особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, відповідно до ст.22 ЦК України,
має право на їх відшкодування, які
визначаються знищенням або
пошкодження речі, а також витратами,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Майнова шкода, згідно ч.ч.1.2 ст.1166 ЦК
України завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоду, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Згідно приписів ч.4 ст.61 ЦПК
України вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Вина відповідача ОСОБА_5 у
спричиненні позивачу ОСОБА_3
середнього ступеня тяжкості тілесних
ушкоджень з довготривалим розладом
здоров'я доведена постановою
Костопільського районного суду від 12
вересня 2011 року, якою визнано
відповідача винним у вчиненні
кримінальних злочинів,
відповідальність за які передбачена ч.1
ст.122, ч.1 ст.296 КК України, що у
відповідності до ст.61 ЦПК України не
підлягає доказуванню у даній справі.

Висновком судово-медичної
експертизи №456 від 6 листопада 2007 року,
проведеної в рамках розслідування
кримінальних злочинів вчинених ОСОБА_7
(кримінальна справа т.1 а.с.47) доведено,
що тілесні ушкодження у ОСОБА_3 виникли
від дії твердих тупих предметів, що
цілком можливо при нанесенні ударів
каменем, відповідають строку їх
спричинення вказаному в обставинах
справи і відносяться до категорії
середнього ступеня важкості тілесних
ушкоджень, які викликали довготривалий
розлад здоров'я. Пошкодження у ОСОБА_3
виникли як внаслідок нанесення удару
каменем із послідуючим падінням
потерпілого з поворотом тулубу навколо
осі з фіксованою п'ятою на тверде
покриття.

Висновок судово медичної
експертизи №128, що мітиться на а.с.29
даної цивільної справи не спростовує
висновок судово медичної експертизи
№456 від 6 листопада 2007 року, проведеної
в рамках розслідування кримінальних
злочинів вчинених ОСОБА_7, а висновок
суду про необережність в діях самого
потерпілого ОСОБА_3, що призвели до
виникнення тілесних ушкоджень,
ґрунтуються на припущенням за
відсутності належних та допустимих
доказів наданих відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України
підлягають задоволенню позовні вимоги
ОСОБА_3 в частині витрат понесених на
лікування та підтверджених належними
та допустими доказами, відповідно до
ст.ст.57-58 ЦПК України.

Витрати понесені позивачем на
лікування підтверджено фіскальними
чеками (матеріали кримінальної справи
т.1 а.с.75,76), що складає загальну суму 273
грн. 83 коп.

Згідно ч.2 ст.1195 ЦК України у разі
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я фізичної особи, яка в момент
завдання шкоди не працювала, розмір
відшкодування визначається виходячи
з розміру мінімальної заробітної
плати.

За матеріалами кримінальної справи,
згідно висновку Костопільського
міжрайонного МСЕК, (довідка №115633 т.1
а.с.82), ОСОБА_3, при медичному огляді 29
грудня 2007 року, встановлена 2 група
інвалідності внаслідок ураження
опорно-рухомого апарату строком до 1
січня 2009 року.

Відповідно до п.5 ст.38 Бюджетного
кодексу України розмір мінімальної
заробітної плати визначається в Законі
про Державний бюджет на відповідний
рік.

Розрахунок відшкодування втраченого
заробітку потерпілому, позивачу у
справі, за період з 28 серпня 2007 року по 1
січня 2009 року є наступним.

Щомісячна мінімальна заробітна плата з
01.07. по 30.09.2007 року складала 440 грн., з 01.10.
по 31.12.2007 року 460 грн., з 01.01. по 31.03.2008 року
515 грн., з 01.04. по 30.09.2008 року 525 грн., з
01.10. по 30.11.2008 року 545 грн., 01.12.2008 року по
31.03.2009 року 605 грн., з урахуванням того,
що позивач втратив заробіток за 17
місяців, розмір втраченого заробітку
складає 8650 грн, який підлягає стягненню
з відповідача.

У відповідності до ст.23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди заподіяної порушенням
її прав внаслідок фізичного болю або
іншим ушкодженням здоров'я.
Відшкодування моральної шкоди
відбувається на підставі та в порядку
визначених ст.1167 ЦК України, при
наявності вини особи, що її завдала.

Моральною шкодою, у розумінні
постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.1995 року „Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди",
визнаються втрати немайнового
характеру внаслідок моральних та
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
особі незаконними діями, що потягло за
собою ушкодження здоров'я.

Колегія суддів, визначаючи розмір
моральної шкоди у грошовому розмірі, що
підлягає стягненню з відповідача
ОСОБА_7 на користь позивача ОСОБА_3,
виходила з розумності його розміру, з
характеру вчиненого злочину, глибини
фізичних та душевних страждань
потерпілого, погіршення стану його
здоров'я, отримання 2 групи
інвалідності внаслідок травмування
ноги, ступені вини особи, що її завдала,
вважає за необхідне стягнути 2000 грн., що
є співрозмірним та справедливим для
позивача.

Відповідно до ст.88 ЦПК України
підлягають стягненню судові витрати з
відповідача на користь держави в сумі
121 грн. 80 коп.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції неправильно визначено
правове врегулювання спору між
сторонами та застосовано норму права
без врахування всіх обставин справи,
рішення підлягає скасуванню та
прийняттям нового рішення.

На підставі викладеного,
відповідно до ст.ст.23, 1167,1195 ЦК України,
керуючись ст.ст.303,307,309,314,316,324-325 ЦПК
України колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Костопільського районного
суду від 28 грудня 2012 року скасувати та
ухвалити нове.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
відшкодування шкоди завданої злочином
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
матеріальну шкоду в сумі 273 грн. 83 коп. -
витрати на лікування, в сумі 8650 грн.
розмір втраченого заробітку, в сумі 2000
грн. - моральної шкоди, а всього 10923
(десять тисяч дев'ятсот двадцять три)
грн. 83 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави
судовий збір у сумі 121 (сто двадцять
одна) грн. 80 коп.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним чинності.

Головуючий:
Ю.М. Рожин

Судді:
З.М. Максимчук

М.П. Григоренко