Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1505/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Бабак А.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів
Бабак А.М.

Полякова
О.З.

При секретарі: Бабенко
Т.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» на
рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2014 року

у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначав, що
27.07.2006 року ОСОБА_4 отримано споживчий
кредит для придбання мобільного
телефону в сумі 2070,9 гривень зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 25,08 /% на рік на суму залишку
заборгованості. Договір складається із
заяви позичальника разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам.

У зв'язку з порушенням зобов'язання в
частині погашення заборгованості за
кредитом, за відповідачем виникла
заборгованість в сумі 32700,09 грн. та
складається з 1652,49 гривень
заборгованості за кредитом; 9858,89
гривень відсотків за користування
кредитом; 19155,37 гривень пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором, а також штрафи в сумі 500
гривень та 1533,34 гривень.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ
КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором в сумі 32700,09
гривень.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ
КБ «ПриватБанк» подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на те, що
рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, ухвалено з порушенням
судом норм матеріального та
процесуального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
оскільки судом не враховано, що
відповідач не заперечував проти того,
що брав кредит та визнав борг перед
банком, крім того, заяву про
застосування строку позовної давності
не подавав. Просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ
«ПриватБанк» підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не
відповідає.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, та
порушення або неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції
виходив з того, що позивач на
підтвердження свого позову не надав
кредитний договір в повному обсязі,
Умови, що надані суду не підписані
позичальником, а тому суд позбавлений
можливості з'ясувати дійсні умови
договору та зобов'язання сторін за цим
договором. Крім того, пропущений строк
позовної давності.

Колегія суддів з таким висновком суду
першої інстанції погодитися не може,
оскільки він зроблений судом з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся
з позовом про стягнення суми
заборгованості за кредитним договором,
що укладений між банком та ОСОБА_4 27
липня 2006 року (а.с.3-7).

Сторонами не заперечується, що 27 липня
2006 року на підставі заяви № DNH4КР89961168
позивач надав ОСОБА_4 строковий кредит
у сумі 2 070 грн. 90 коп., зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 2,09% в місяць на суму залишку
заборгованості по кредиту на строк 12
місяців з кінцевим терміном повернення
27.07.2007 року, на придбання мобільного
телефону "NOKIA" 6680 за ціною 1770,00 грн.(а.с.3
зв).

За таких обставин колегія суддів,
перевіривши надані докази, враховуючи
конкретні обставини справи, вважає, що
суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку, що між сторонами
не було укладено кредитного договору
на суму 2 070 грн. 90 коп. Такий висновок
суду не ґрунтується на законі. Заява
позичальника та Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт), з якими
позичальник ознайомлений, про що
свідчить підпис у заві позичальника, є
різновидом кредитного договору.

Не можна погодитися з висновком суду
першої інстанції і щодо пропуску
строку звернення до суду, з наступних
підстав.

За положеннями ст. 257 ЦК України позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Стаття 259 ЦК України визначає, що
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін.

Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Як встановлено, між сторонами 27 липня
2006 року укладено кредитний договір, за
яким відповідач отримав кредит з
кінцевим терміном повернення 27 липня
2007 року (а.с. 3).

У заяві на отримання кредиту
відповідач зазначив, що він
ознайомився та погодився із умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам, які були надані йому в
письмовій формі, своїм підписом
підтвердив факт про надану йому повну
інформацію про умови кредитування.

Згідно з умовами кредитного договору
його складовою є Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
("Розстрочка") (Стандарт). Пунктом 5.5 цих
Умов позовну давність за вимогами про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за сторонам
встановлено тривалістю п'ять років,що
відповідає ч.1 ст. 259 ЦК України.

З даним пунктом Умов боржник
ознайомився та погодився, про що
свідчить його підпис на заяві та
вказаний пункт недійсним у
встановленому законом порядку не
визнавався (а.с.4).

Крім того, суд першої інстанції залишив
поза увагою, що у травні та липні 2013
року відповідачем частково погашена
сума боргу, що відображено в розрахунку
наданому до позовної заяви, а тому є
перебіг строку позовної давності.

При ухвалені судового рішення у
порушення статей 213-214 ЦПК України суд
першої інстанції не звернув уваги і на
норми ч.1 ст.61 ЦПК України, якою
передбачено, що обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 31, частин
1, 4 ст. 174 ЦПК України відповідач може
визнати позов повністю або частково
протягом усього часу судового
розгляду, зробивши усну заяву. Якщо
визнання позову відповідачем
викладено в адресованих суду письмових
заявах, ці заяви приєднуються до
справи.

Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання вимог цивільного
процесуального законодавства,
відповідач ОСОБА_4 надав суду письмові
заперечення проти позову, в яких
позовні вимоги визнав частково та
просив позов банку задовольнити
частково (а.с. 29).

Вирішуючи спір та відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції в порушення вимог ст. ст.
10,27,174 ЦПК України вказані норми
процесуального права, які регулюють
диспозитивність дій сторін у справі
залишив поза увагою, та не врахував, що
відмова у прийнятті визнання позову
відповідачем можлива лише у разі, коли
таке визнання позову суперечить закону
або порушує права, свободи і інтереси
інших осіб.

В абзаці 1 п. 1 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 2009
року № 2 "Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції" роз'яснено, що
при здійсненні правосуддя у цивільних
справах суд першої інстанції,
неухильно дотримуючись норм
матеріального та процесуального права,
повинен забезпечити їх справедливий,
неупереджений та упродовж розумного,
але не більш встановленого законом
строку розгляд і вирішення з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

В абзаці 3 п. 24 зазначеної постанови
роз'яснено, що у разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону й не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб (не
відповідача), суд ухвалює рішення про
задоволення позову, обмежившись у
мотивувальній частині рішення
посиланням на визнання позову без
з'ясування і дослідження інших
обставин справи.

В порушення норм процесуального права,
суд першої інстанції не визначив в якій
частині відповідачем визнається позов
та фактично відмовивши у прийнятті
визнання відповідачем позову суд, не
виконавши вимог вказаної норми
процесуального права необхідну за
законом ухвалу про відмову у прийнятті
визнання відповідачем позову не
постановив.

Крім того,застосувавши строк позовної
давності та відмовивши у задоволенні
позову з цих підстав, суд першої
інстанції залишив поза увагою, що має
місце перебіг строку позовної
давності, оскільки відповідачем у
травні та липні 2013 року частково
сплачена сума заборгованості. Крім
того, письмову заяву про застосування
строку позовної давності відповідач не
надав.

Таким чином, суд першої інстанції
безпідставно відмовив у задоволенні
позову.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку, що між сторонами
укладений кредитний договір, ПАТ КБ
«ПриватБанк» не пропустив строк
позовної давності та має право на
пред'явлення позову про стягнення
заборгованості, вказана
заборгованість підтверджена наданим
розрахунком, існує та не погашена
боржником, відповідачем у справі.

Часткове визнання позову ОСОБА_4 не
суперечить закону та не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб.

В ході розгляду справи в апеляційному
суді відповідач визнав суму
заборгованості за кредитом, суму
штрафів та не погоджується лише із
сумою відсотків та нарахованої пені.

Враховуючи зазначене, рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
підлягає задоволенню частково та
стягненню з ОСОБА_4 підлягає
заборгованість за кредитом у сумі 1653,49
грн.; заборгованість за процентами за
користування кредитом у сумі 9858,89 грн.,
штраф у сумі 500,00 грн. (фіксована
частина), штраф у сумі 1533,34 грн.
процентна складова.

Щодо стягнення суми пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань, то
судова колегія дійшла думки про
зменшення стягнення суми пені до 1000,00
грн., оскільки розмір пені перевищує
розмір заборгованості за кредитом в
декілька раз та враховує, що відповідач
має захворювання, є інвалідом третьої
групи, в період з 27.03.2009 року по 20.11.2012
року відбував покарання, на даний час
безробітний. Вказані обставини мають
істотне значення, тому судова колегія
в силу ч.3 ст.551 ЦК України дійшла
висновку про зменшення суми пені за
користування кредитом.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України за
рішенням суду може бути зменшений
розмір неустойки (штраф, пеня), якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК
України, у такому порядку не підлягають
зменшенню через не співмірність із
розміром основного боргу, оскільки
вони є платою за користування грошима і
підлягають сплаті боржником за
правилами основного грошового боргу.

Зважаючи на те, що у відповідності до
ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України проценти за
своєю правовою природою є платою за
користування кредитними грошима і
підлягають сплаті боржником за
правилами основного грошового боргу,
підстави для їх зменшення відсутні.

Відповідно ст. 88 ЦПК України
судові витрати, що складають судовий
збір у сумі 327,00 грн. при подачі позову
та 163,50 грн. при подачі апеляції,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за договором кредиту
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» , рахунок № 3111, МФО 305299
заборгованість за кредитом у сумі 1652,49
грн.; заборгованість за процентами за
користування кредитом у сумі 9858,89 грн.,
пеню за несвоєчасне виконання
зобов'язань у сумі 1000,00 грн.; штраф у
сумі 500,00 грн. (фіксована частина), штраф
у сумі 1533,34 грн. процентна складова.
Всього 14544,72 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» , рахунок № 0001, МФО 305299
судові витрати у сумі 490,50 грн.
(чотириста дев'яносто грн.).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: