Справа № Провадження
№1007/9359/2012 22-ц/780/1805/14 Головуючий у І
О.М.Категорія36Доповідач у 2
інстанціїПоліщук 28.03.2014
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Малорода О.І., Верланова С.М.

при секретарі: Черепинець А.І.

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 07 березня 2013 року у справі за
позовом Броварського міжрайонного
прокурора Київської області в
інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2,
третя особа: завідувач Броварської
районної державної нотаріальної
контори Юхта Лідія Миколаївна про
визнання свідоцтва про право на
спадщину та договору купівлі-продажу
нерухомого майна недійсними, визнання
права власності і стягнення
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2012 року Броварський
міжрайонний прокурор Київської
області в інтересах ОСОБА_3 звернувся
до суду з вказаним позовом і просив
визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину від 07.12.2004 року на ім'я
ОСОБА_4, визнати недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1, укладений 03.03.2005 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Доповнюючи позовні вимоги ОСОБА_3,
просила суд визнати за нею, як
спадкоємцем першої черги за законом
право власності на спірний житловий
будинок, стягнути з ОСОБА_4 та
державного нотаріуса Броварської
районної державної нотаріальної
контори Юхти Л.М. на її користь моральну
шкоду у розмірі по 5 000 грн. з кожного та
стягнути з відповідачів на її користь
судові витрати в сумі 705 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6 -
син ОСОБА_3 Після його смерті
відкрилася спадщина на будинок за
АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_6 на праві
власності. Про смерть сина ОСОБА_3
дізналася лише в травні 2006 року, після
чого звернулася до Броварської
районної державної нотаріальної
контори для оформлення спадщини, однак
її повідомили про те, що 07.12.2004 року
видано свідоцтво про право на спадщину
на майно померлого ОСОБА_4 та було
роз'яснено її право на звернення до
суду із позовом про продовження строку
на прийняття спадщини та про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом.

03.03.2005 року ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_2
договір купівлі-продажу зазначено вище
житлового будинку, який посвідчений
приватним нотаріусом Броварського
районного нотаріального округу
Київської області ОСОБА_7

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 16.05.2011 року
продовжено ОСОБА_3 строк на прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_6, визнано
недійсним свідоцтво про право на
спадщину від 07.12.2004 року на ім'я ОСОБА_4
та визнано недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1, укладений 03.03.2005 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, проте рішенням
Апеляційного суду Київської області
29.09.2011 року, залишеним без змін Вищим
спеціалізованим судом України, рішення
Броварського міськрайонного суду
скасовано в частині визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину від
07.12.2004 року та визнання недійсним
договором купівлі-продажу від 03.03.2005
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та
відмовлено в цій частині позовних
вимог і залишено без змін рішення в
частині визначення додаткового строку
ОСОБА_3 для прийняття спадщини.

04.10.2011року ОСОБА_3 звернулася до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

Прокурор посилався на те, що ОСОБА_3
є особою похилого віку, пенсіонером
і не може захистити свої права на
отримання спадщини, які вважає
порушеними.

Ухвалою Броварського міськрайонного
суду Київської області від 27 лютого 2013
року закрито провадження у справі в
частині позовних вимог ОСОБА_3 до
завідуючої Броварською районною
нотаріальною конторою Юхти Л.М. та до
ОСОБА_4 про відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 7 березня 2013
року позов задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом від 07.12.2004 року,
видане на ім»я ОСОБА_4, посвідчене
державним нотаріусом Броварської
районної державної нотаріальної
контори Київської області Юхтою Л.М. та
зареєстроване у реєстрі за № 5941,
спадкова справа №1060.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 від 03.03.2005 року, укладений між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом Броварського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрований у реєстрі за № 1292.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню із наступних
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення
суду в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про визнання
недійсним оспорюваного свідоцтва про
право на спадщину, виданого 7 грудня
2004року на ім.'я ОСОБА_4 та договору
купівлі-продажу від 3 березня 2005 року,
суд першої інстанції виходив із
того, що вони не відповідають
вимогам закону.

Так, суд вказав на те, що ОСОБА_4 на
час відкриття спадщини за нормами ЦК
Української РСР (в редакції 1963 року)
не входила до числа спадкоємців за
законом і свідоцтво на спадщину
суперечить пункту 4 «Прикінцевих та
перехідних положень» ЦК України.

Також суд врахував, що рішенням суду
ОСОБА_3 продовжено строк для
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_6 і у вказаний строк вона 4.10.2011
року звернулась в нотаріальну
контору із заявою про прийняття
спадщини.

Визнаючи недійсним договір
купівлі-продажу, суд вказав на те, що
цей договір є похідним від свідоцтва
про право на спадщину і ОСОБА_4 не
мала права продавати вказаний
житловий будинок.

Судом першої інстанції встановлено,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6 - син
ОСОБА_3

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася
спадщина на належне йому майно:
житловий будинок АДРЕСА_1.

На час відкриття спадщини ОСОБА_6 і
ОСОБА_4 перебували у фактичних
шлюбних відносинах.

На момент смерті ОСОБА_6 в
зареєстрованому шлюбі не перебував.

7 грудня 2004 року державним нотаріусом
Броварської районної державної
нотаріальної контори Київської
області Юхтою Л.М. на підставі ст. 1264 ЦК
України на ім.'я ОСОБА_4 видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_6, в якому
зазначено, що спадкове майно
складається із житлового будинку з
відповідними надвірними будівлями за
адресою: АДРЕСА_1. (том 1 а.с.12)

3 березня 2005 року ОСОБА_4 уклала із
ОСОБА_2 договір купівлі-продажу
житлового будинку, за яким ОСОБА_4
продала а ОСОБА_2 купив належний
продавцю житловий будинок з
відповідними надвірними будівлями
під АДРЕСА_1. ( том 1 а.с.13).

6 червня 2006 року ОСОБА_3 звернулася із
заявою до Броварської районної
державної нотаріальної контори
Київської області для оформлення
спадщини після смерті сина ОСОБА_6 та
отримала відповідь про роз'яснення
її право на звернення до суду із
позовом про продовження строку на
прийняття спадщини та про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 16 травня 2011
року ОСОБА_3 продовжено строк на
прийняття спадщини після смерті сина
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
терміном на два місяці з дня набрання
рішенням суду з цього питання законної
сили.

29 вересня 2011 року рішення суду в
установленому законом порядку
набрало законної сили.

4 жовтня 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6
в зв'язку з чим, як спадкоємець першої
черги за законом відповідно до вимог
ст.ст.548, 549, 550 ЦК Української РСР (в
редакції 1963 року) прийняла спадщину.

Судом також встановлено, що на час
відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 року
відмітка про розірвання шлюбу в
актовому записі№36 від 19 листопада 1983
року щодо ОСОБА_4 і ОСОБА_8 відсутня.
Вказана обставина встановлена
рішенням Броварського міськрайонного
суду від 16 травня 2011 року (а.с.7).

Відповідно до ст.44 КПШС України шлюб
вважається припиненим з моменту
реєстрації розлучення в органах
реєстрації актів громадянського
стану.

З врахуванням вказаних обставин
ОСОБА_4 на час відкриття спадщини
після смерті ОСОБА_6 перебувала в
іншому зареєстрованому шлюбі.

Суд правильно визначився, що спірні
правовідносини щодо спадкування
регулюються положеннями ЦК
Української РСР (в редакції 1963 року),
оскільки спадщина відкрилась до
набрання чинності ЦК України і строк
на її прийняття не закінчився до1
січня 2004 року.

Оскільки на час відкриття спадщини
ОСОБА_4 проживала із спадкодавцем
однією сім'єю без реєстрації шлюбу,
то суд прийшов до вірного висновку,
що відповідно до ст.ст.529, 530, 531, 532, 535 ЦК
Української РСР (в редакції 1963 року)
вона не входила до числа
спадкоємців. Таке право на
спадкування надано лише з набранням
чинності ЦК України з 1 січня 2004 року
і регулюється ст.1264 ЦК України, яка
до вказаних правовідносин
застосуванню не підлягає.

Так, відповідно до п.4 «Прикінцевих та
перехідних положень» ЦК України
цивільний кодекс України
застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання
ним чинності.

Судом враховано, що рішенням суду
від 16 травня 2011 року, яке в
установленому законом порядку 29
вересня 2011 року набрало законної
сили, ОСОБА_3 строк для прийняття
спадщини після смерті сина ОСОБА_6,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
продовжено на два місяці з дня
набрання рішенням суду законної
сили.

4 жовтня 2011 року ОСОБА_3 звернулась в
нотаріальну контору із заявою про
прийняття спадщини, тобто вчинила
дії, що свідчать про прийняття нею
спадщини.

З врахуванням вказаних обставин суд
прийшов до законного і
обґрунтованого висновку про те, що
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 07.12.2004 року, видане на ім.'я
ОСОБА_4, посвідчене державним
нотаріусом Броварської районної
державної нотаріальної контори
Київської області Юхтою Л.М., видане з
порушенням вимог закону, порушує
права ОСОБА_3, а тому підлягає
визнанню недійсним.

Проте колегія суддів не погоджується
із висновками суду в частині
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, оскільки вони не
узгоджуються із вимогами закону.

Правовими підставами позову в цій
частині вимог позивачем визначено
положення ст.ст.203, 215 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України визначено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину

1. Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.215 ЦК України

1. Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

2. Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним.

3. Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно із ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Як вбачається із матеріалів справи
ОСОБА_2 набув права власності на
житловий будинок з відповідними
надвірними будівлями, розташований у
АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу, укладеного 3 березня
2005 року із ОСОБА_4

Таким чином ОСОБА_2 є добросовісним
набувачем вказаного нерухомого
майна, яке може бути витребувано у
нього власником майна в порядку ст.388
ЦК України.

Колегія суддів вважає, що
оспорюваний договір купівлі-продажу
житлового будинку від 3 березня 2005
року відповідає вимогам, зазначеним
у ст.203 ЦК України.

За вказаних обставин, враховуючи, що
ОСОБА_2 є добросовісним набувачем
вказаного нерухомого майна, ОСОБА_3
не є стороною оспорюваного договору
купівлі-продажу, правові підстави
визнання недійсним договору
купівлі-продажу не доведені, рішення
суду в частині вимог про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
підлягає скасуванню відповідно до
ст.309 ЦПК України в зв'язку з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, неправильним
застосуванням норм матеріального
права з ухваленням нового рішення
про відмову в позові за
необґрунтованістю позовних вимог.

В іншій частині рішення суду є
законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 1280 ЦК України якщо
після спливу строку для прийняття
спадщини і після розподілу її між
спадкоємцями спадщину прийняли інші
спадкоємці (частини друга і третя
статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає
перерозподілу між ними.

Такі спадкоємці мають право вимагати
передання їм у натурі частини майна,
яке збереглося, або сплати грошової
компенсації.

Враховуючи вказану норму
матеріального права, так як на
момент прийняття ОСОБА_3 спадщини,
відсутнє спадкове майно, то ОСОБА_3
має право вимагати сплати грошової
компенсації за належну їй частину
спадкового майна, або витребування
вказаного майна в порядку,
передбаченому ст.388 ЦК України.

Колегія суддів не вбачає підстав
для постановлення окремої ухвали
відносно державного нотаріуса
Броварської районної державної
нотаріальної контори Юхта Л. М. за
заявою ОСОБА_3 про винесення окремої
ухвали з приводу грубого порушення
вимог чинного законодавства України.

Відповідно до ст.211 ЦПК України
постановлення окремої ухвали з
приводу виявленого під час розгляду
справи порушення закону є правом, а
не обов'язком суду, який розглядає
справу.

Керуючись ст. ст. 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 07 березня 2013
року в частині визнання недійсним
договору купівлі-продажу нерухомого
майна скасувати і ухвалити нове
рішення:

В задоволенні позову Броварського
міжрайонного прокурора Київської
області в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_2, третя особа: завідувач
Броварської районної державної
нотаріальної контори Юхта Лідія
Миколаївна про визнання недійсним
договору купівлі-продажу нерухомого
майна - відмовити.

В іншій частині рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 07 березня 2013 року залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: