Єдиний унікальний номер 262/6368/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2072/2014
Головуючий в 1 інстанції: Ульяніч
Доповідач: Шевченко В. Ю.
«26» лютого 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
головуючого судді: Шевченко В. Ю.
суддів: Агєєва О.В. , Янчук Т.О.,
при секретарі Стрижак О.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Пролетарського районного суду
м. Донецька від 20 січня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи: відділ Державної виконавчої
служби Пролетарського районного
управління юстиції м. Донецька, відділ
Державної виконавчої служби
Куйбишевського районного управління
юстиції м. Донецька, Публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
про визнання права власності на майно
та зняття арешту,

В С Т А
Н О В И В :

Рішенням Пролетарського районного
суду м. Донецька від 20 січня 2014 року у
задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
майно та зняття арешту відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалите нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги полягають в тому, що
судом не враховано те, що право
власності позивача фактично не
визнається ані відповідачем, ані
третіми особами. Відповідач
відмовляється звертатися до
Будьоннівського райсуду м.Донецька із
заявою про скасування арешту. Відділи
ДВС Будьоннівського та Куйбишевського
РУЮ м. Донецька без судового рішення
арешт не скасовують. Оскільки позивач
не був притягнутий до участі у справі у
Будьоннівському районному суді
м.Донецька за позовом про стягнення з
ОСОБА_2 заборгованості за кредитним
договором, він позбавлений права
звертатися із заявою про скасування
заходів забезпечення позову ( зняття
арешту), накладеного судом при розгляді
цієї справи. Вважає, що при зверненні до
суду із вказаним позовом, ним було
додержано вимоги ст.114 ЦПК України про
виключну підсудність у спорах про
нерухоме майно за місцем його
розташування, а тому саме
Пролетарський районний суд м.Донецька
повинен був усунути всі порушення чи
обмеження його права власності, у тому
числі й шляхом скасування арешту,
накладеного на будинок.

В засіданні апеляційного суду
представник позивача підтримав доводи
апеляційної апеляційної скарги, просив
її задовольнити.

Інші особи, які приймають участь у
справі, в засідання апеляційного суду
не з»явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином (
а.с.89-95). Відповідач надав заяву про
розгляд справи у його відсутність
(а.с.96).

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника позивача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини.

Рішенням Пролетарського районного
суду м.Донецька від 19.10.2010 року, яке
набрало чинності, договір
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1,
укладений 17.11.2008 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, визнано недійсним.

Рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Ворошиловського районного управління
юстиції м. Донецька позивачу ОСОБА_1
було відмовлено у державній реєстрації
права власності на житловий будинок, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
оскільки будинок є предметом обтяження
на підставі постанови про відкриття
виконавчого провадження винесеної
ВДВС Пролетарського РУЮ у м. Донецьку
та ВДВС Куйбишевського РУЮ у м.
Донецьку ,а заяву про реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна (а.с.7). Зазначене рішення
позивачем не оскаржувалось.

Ухвалою Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 15.02.2010 накладено
арешт на майно та майнові права, які
належать ОСОБА_2, а саме: жилий будинок
АДРЕСА_1, у якості забезпечення позову
про стягнення заборгованості за
кредитним договором. Рішенням
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 26.03.2010 року, яке прийнято
за даним позовом, з ОСОБА_2 стягнуто на
користь Акціонерно-комерційного банку
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
заборгованість за договором кредиту №
150/3-433 від 21.12.2005 року у загальному
розмірі 470675, 74 грн. та судові витрати у
загальному розмірі 1820, 00 грн., а разом
472495, 74 грн. На підставі зазначеного
рішення видано Будьоннівським
районним судом м. Донецька виконавчі
листи (а.с.44, 50-51).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
правових підстав для визнання права
власності за позивачем не має,так як в
судовому засіданні встановлено , що
права позивача на володіння,
користування, розпорядження своїм
майном на власний розсуд на спірний
будинок відповідачем не оспорюється,
рішення суду від 19.10.2010 року про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, укладеного між
сторонами, набрало чинності. Рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Ворошиловського районного управління
юстиції м. Донецька щодо відмови
позивачу у державній реєстрації права
власності на житловий будинок,
позивачем оскаржено не було. Арешт на
спірний будинок, в якості забезпечення
позову, було накладено ухвалою
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 15.02.2010 по цивільній справі
про стягнення заборгованості за
кредитним договором. Заходи
забезпечення позову можуть бути
скасовані судом, який розглядає справу.
Із заявою про скасування заходів
забезпечення позову відповідач ОСОБА_2
не звертався.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що, вирішуючи справу, суд не застосував
вимоги ст.392 ЦК України, є
безпідставним.

Статтею 392 ЦК передбачено, що власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності , якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа ,який засвідчує його право
власності.

Таких обставин при розгляді справи
судом не встановлено, тому правових
підстав для визнання за ОСОБА_1 права
власності на будинок АДРЕСА_1
відповідно до вимог, передбачених ст.392
ЦК України, не має. Крім того, рішенням
суду, яке набрало чинності, договір
купівлі-продажу цього будинку,
укладений між ОСОБА_1 ( продавець) та
ОСОБА_2 ( покупець) вже визнано
недійсним ( а.с.6).

Зміст апеляційної скарги не дає
підстав для встановлення
неправильного застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права. При вирішенні
позовних вимог судом правильно
визначений характер правовідносин між
сторонами, вірно застосований закон, що
їх регулює, повно і всебічно досліджено
матеріали справи та надано оцінку
доводам сторін.

Відповідно до ч.1ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307,308,315 ЦПК України,
апеляційний суд,

У Х В
А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Пролетарського районного суду
м. Донецька від 20 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання ним (нею)
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: