АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3222/14 Справа №
інстанції - Шевченко О. Ю.
Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді : Ткаченко І.Ю.

Суддів: Рудь В.В., Повєткіна В.В.

При секретарі:
Видюковій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
треті особи Дніпропетровська селищна
рада Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області, приватний
нотаріус ОСОБА_5 про визнання заповіту
недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 05 лютого 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2013 року позивач звернувся до
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання заповіту
недійсним. В обґрунтування позовної
заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року
помер його батько - ОСОБА_6. Позивач
вважає себе єдиним спадкоємцем після
смерті батька. За життя, 22 листопада 2010
року, секретарем Дніпровської селищної
ради Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області було
посвідчено заповіт від імені його
батька, ОСОБА_6, в якому зазначено, що на
випадок своєї смерті він робить
розпорядження, яким його майно, де б
воно не знаходилось та з чого не
складалося він заповідає ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 в рівних долях, які 17 грудня 2012
року звернулися із заявою до
приватного нотаріуса
Верхньодніпровського нотаріального
округу Дніпропетровської області про
прийняття спадщини за заповітом після
смерті батька. Позивач вважає даний
заповіт незаконним, оскільки останні
роки життя батько був психічно хворим,
страждав церебральним атеросклерозом
з галюцинаторними включеннями,
ішемишечною хворобою серця,
кардіосклерозом постінфарктним,
дифузним кардіосклерозом,
лівосторонній гідроторакс, сліпота на
обидва ока, був роздратованим, іноді не
розумів свої дії та не керував ними,
поведінка була неадекватною у зв'язку з
чим з 20 травня до 3 червня 2011 року він
знаходився на стаціонарному лікуванні
у відділені Верхньодніпровської ЦРЛ, а
тому його волевиявлення не було
вільним та не відповідало його волі.
Окрім того, зазначає позивач, у
дублікаті заповіту відсутній підпис
батька. Зазначені обставини свідчать
про грубе порушення положень
Цивільного кодексу України. У зв'язку з
чим позивач просив суд визнати
недійсним заповіт від 22 листопада 2010
року від імені ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних
долях, посвідченого секретарем
Дніпровської селищної ради
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області Ступник Т.М.
та зареєстрованого в реєстрі за № 212.

Рішенням Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 05 лютого 2014 року, в якому
було виправлено описку ухвалою від
17.02.2014 року (а.с. 128) у задоволені
позовних вимог ОСОБА_2 про визнання
заповіту недійсним - відмовлено в
повному обсязі (а.с.111-115).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі (а.с.119-120).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер батько позивача
ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.12) та
свідоцтвом про народження ОСОБА_2 (а.с.
13).

22 листопада 2010 року секретарем
Дніпровської селищної ради
Верхньодніпровського району Ступник
Т.М. було посвідчено заповіт від імені
ОСОБА_6, згідно з яким заповідач на
випадок своєї смерті зробив
розпорядження про те, що все його майно,
де б воно не було, і з чого воно не
складалося, і взагалі все, що буде
належати йому на день смерті і на що він
по закону буде мати право заповів
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, в рівних долях. Заповіт
було складено в письмовій формі, із
зазначенням дати та місця складання
заповіту, дати та місця народження
заповідача, в двох примірниках, один з
яких зберігається в справах
виконавчого комітету Дніпровської
селищної ради, а інший було видано
заповідачу ОСОБА_6. Зазначений заповіт
було особисто підписано заповідачем.

Згідно з витягом про реєстрацію в
Спадковому реєстрі у відповідності до
п. 40-1 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій посадовими особами
виконавчих комітеті сільських,
селищних, міських рад народних
депутатів України, затвердженою
наказом Міністерства юстиції України
від 25 серпня 1994 року № 22/5 відомості про
посвідчення заповіту 2 грудня 2010 року
було внесено до Спадкового реєстру
(а.с.106).

17 грудня 2012 року приватним
нотаріусом ОСОБА_5 було відкрито
спадкову справу після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_6 на підставі
заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про прийняття
спадщини за заповітом.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд 1 інстанції виходив із того,
що згідно акту № 25 від 11 липня 2013 року
комунального закладу
«Дніпропетровська обласна клінічна
психіатрична лікарня» ОСОБА_6 за життя
на момент складання заповіту 22
листопада 2010 року, будь-якими психічним
захворюваннями не страждав. За своїм
психічним станом міг розуміти значення
своїх дій та керувати ними (а.с. 82-84).
Заповіт складений та посвідчений
секретарем Дніпровської селищної ради
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області Ступник Т.М.
22 листопада 2010 року від імені ОСОБА_6 та
зареєстрований в реєстрі за № 212 за
своїм змістом, формою та порядком
посвідчення відповідає вимогам
Цивільного кодексу України та
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій посадовими особами
виконавчих комітеті сільських,
селищних, міських рад народних
депутатів України, затвердженою
наказом Міністерства юстиції України
від 25 серпня 1994 року № 22/5.

Вказані висновки суду зроблені без
порушення норм матеріального та
процесуального права, оскільки
відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу
України заповітом є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1235
Цивільного кодексу України заповідач
може призначити своїми спадкоємцями
одну або кілька фізичних осіб,
незалежно від наявності у нього з цими
особами сімейних, родинних відносин, а
також інших учасників цивільних
відносин. Частиною 2 ст. 1236 Цивільного
кодексу України передбачено, що
заповідач має право скласти заповіт
щодо усієї спадщини або її частини.
Статтею 1247 Цивільного кодексу України
визначено загальні вимоги до форми
заповіту: заповіт складається у
письмовій формі, із зазначенням місця
та часу його складання; заповіт має
бути особисто підписаний заповідачем;
заповіт має бути посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у
статтях 1251-1252 цього кодексу. Згідно зі
ст. 1251 Цивільного кодексу України
заповіт може бути посвідчений
уповноваженою на це посадовою особою
органу місцевого самоврядування, якщо
у населеному пункті немає нотаріуса.

Позивачка не скористався наданими йому
правами, не обґрунтував свої позовні
вимоги та не наддав суду доказів на їх
підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів, наданих
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10,
ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана надати суду докази на
підтвердження своїх вимог або
заперечень.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду 1 інстанції,
яким у досить повному обсязі з'ясовані
права та обов'язки сторін, обставини
справи, доводи сторін перевірені і їм
дана належна оцінка, а відповідно до ст.
212 ЦПК України, виключне право оцінки
доказів належить суду, який має
оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Порушень норм
матеріального та процесуального права,
які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення - не
встановлено, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК
України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 05 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: