Красноокнянський районний суд
4 м. смт. Красні Окни Красноокнянський
Справа № 1517/1022/2012
Провадження № 2/506/3/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/повний текст/

20.02.2014 року
с.м.т.Красні Окни

20 лютого 2014 року Красноокнянський
районний суд Одеської області у складі
головуючого судді
Чеботаренко О.Л.,

при секретарях
Просяній І.А., Кондратюк Г.О.

за участю позивача
ОСОБА_2

представника позивача
ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_4

представника відповідача
ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в с.м.т. Красні
Окни цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4,

ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог, щодо

предмета спору - Орган опіки та
піклування Фрунзівської районної

державної адміністрації Одеської
області, про усунення перешкод у

користуванні житловим будинком та
виселення , стягнення

неотриманої вигоди ,стягення
матеріальної та моральної шкоди та за

зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2

Олександровича про стягнення збитків
та моральної шкоди -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, третя
особа, яка не заявляє самостійних
вимог, щодо предмета спору - Орган
опіки та піклування Фрунзівської
районної державної адміністрації
Одеської області, про усунення
перешкод у користуванні житловим
будинком та виселення, стягнення
неотриманої вигоди ,стягення
матеріальної та моральної шкоди,
посилаючись на те, що йому на праві
приватної власності належить 53/100
частини житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_1. 21 серпня 2008
року між ним та відповідачем ОСОБА_4
відбувся попередній договір
купівлі-продажу зазначеного житлового
будинку на суму 14500 даларів США, після
чого ОСОБА_4 передала йому ,а він
прийняв аванс у сумі 4000 доларів США та
впустив ОСОБА_4,ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_10 проживати у свій будинок. Однак
в подальшому ,в листопаді 2011 року
ОСОБА_4 відмовилася купувати у нього
вказаний будинок ,а рішенням
Фрунзівського районного суду Одеської
області від 17 січня 2012 року ,залишеного
в цій частині рішенням апеляційного
суду Одеської області від 28 травня 2012
року без змін ,з нього на користь ОСОБА_4
стягнуто 31959 грн 20 коп. авансу та 11076 грн.
28 коп. за газифікацію житлового
будинку.

Цим же рішенням встановлено факт
проживання ОСОБА_4 з сім»єю у його
будинку з 01 вересня 2008 року,
користування підсобними приміщеннями
та земельною ділянкою площею 12 соток
,на якій знаходяться арка з виноградом
,4 яблуні, 3 груші, слива.

Після набрання судових рішень законної
сили він пропонував ОСОБА_4 із сім»єю
добровільно залишити його житловий
будинок, однак та відмовилася,
мотивуючи тим, що він повинен
повернути їй стягнуті судом на її
користь кошти. Він запропонував ОСОБА_4
сплатити йому кошти за проживання у
його будинку, починаючи з вересня 2008
року, користування підсобними
приміщеннями, земельною ділянкою.Однак
та відмовилася,що змусило його
звернутися до суду.

Позивач просив виселити відповідачів
із належного йому будинку, стягнути з
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на його користь
орендну плату за проживання в будинку
та користування сараями 46000 грн. та за
користування присадибною ділянкою та
плодами 13800 грн.,а всього 59800 грн.

В процесі розгляду справи позивач
неодноразово уточнював свої вимоги і
його остаточними позовними вимогами
було зобов»язати відповідачів усунути
йому перешкоди у здійсненні права
користування та розпорядження майном -
53/100 житлового будинку шляхом
виселення, стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_6
неотриману ним вигоду у зв»язку з
проживанням у зазначеному житловому
будинку, користуванням підсобними
приміщеннями та земельною ділянкою у
сумі 31500 грн. Крім того, позивач
посилався на те, що кози ОСОБА_4, яких
вона утримувала в господарстві,
обгризли яблуні на його земельній
ділянці і матеріальна шкода від
потрави яблунь складає 2315 грн. 31 коп. У
зв»язку із порушенням його права
власності та відмовою відповідачів
добровільно звільнити його будинок, що
змусило його звертатися до суду за
захистом своїх прав, порушило його
уклад життя, здійсювати додаткові
зусилля та витрачати кошти для
відновлення свого права, йому було
завдано моральну шкоду у розмірі 15000
грн, які він просив стягнути з ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 Також позивач просив стягнути
понесені ним судові витрати у сумі 6097
грн., які складаються з сплаченого ним
судового збору, оплати правової
допомоги, послуг банку, витрат на
прибуття у судове засідання його
представника, а також на проведення
судової будівельно-технічної
ескпертизи.

Відповідач ОСОБА_4 звернулася до суду
із зустрічном позовом до ОСОБА_2 про
стягнення упущеної вигоди у виді
відсотків за користування грошовими
коштами та моральної шкоди,
посилаючись на те ,що 21 серпня 2008 року
між нею та ОСОБА_2 відбувся попередній
договір купівлі-продажу житлового
будинку, що належить останньому на
праві приватної власності і
розташований по АДРЕСА_1 на суму 14500
даларів США, після чого вона передала
ОСОБА_2 ,а він прийняв аванс у сумі 4000
доларів США та впустив її, ОСОБА_6
,ОСОБА_7 та ОСОБА_10 проживати у свій
будинок. Однак в подальшому ,через
відсутність у ОСОБА_2 всіх належних
документів на будинок та збільшення
суми за договором купівлі-продажу
будинку, угода укладена не була.
Рішенням Фрунзівського районного суду
Одеської області від 17 січня 2012 року,
залишеного в цій частині в силі
рішенням апеляційного суду Одеської
області від 28 травня 2012 року, на її
користь з ОСОБА_2 було стягнуто 31959 грн.
20 коп. авансу та 11076 грн. 28 коп. за
газифікацію житлового будинку. Однак
відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_2 стягнуті за рішенням суду кошти
добровільно їй не повернув і тому вона
вважає, що останній безпідставно
тривалий строк з 21 серпня 2008 року по 07
серпня 2012 року користується її коштами
, які вона могла б покласти на депозит у
банки, зокрема ЗАТ «НРБ» або АКБ
«Трансбанк», де б отримала відсотки за
користування. Так, упущена вигода від
неотримання нею відсотків складає 22568
грн. Крім того, безпідставне
користування ОСОБА_2 її коштами
протягом 2008-2012 років, неотримання нею
прибутків від власних коштів,
потягнуло матеріальні та моральні
труднощі у її сім»ї, що призвело до
завдання їй моральної шкоди у сумі 5000
грн., які вона просила стягнути з ОСОБА_2
Також позивач за зустрічним позовом
просила стягнути понесені нею судові
витрати по оплаті судового збору.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
представник позивача наполягали на
задоволенні позовних вимог,
підтримавши їх у повному обсязі.
Зустрічний позов не визнали та просили
відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на те, що ОСОБА_4 кошти за
будинок були передані ОСОБА_2
добровільно, як і добровільно були
витрачені кошти на газифікацію
зазначеного будинку, тому про будь-які
вклади до банку цих грошей не могло
бути і мови. Щодо завдання моральної
шкоди ОСОБА_2 позивачу за зустрічним
позовом ОСОБА_4, то остання, на їх думку,
жодних доказів завдання такої шкоди не
надала.

Відповідач ОСОБА_6, а також
неповнолітні відповідачі ОСОБА_10 та
ОСОБА_7, інтереси яких представляла їх
мати - відповідач ОСОБА_4, до суду не
з»явилися, хоча належним чином були
повідомлені про день та час розгляду
зазначеної справи, про причини неявки
суд не повідомили, клопотань про
відкладення розгляду справи не
заявляли. Разом з тим, в матеріалах
справи є дві заяви відповідача ОСОБА_6,
адресовані Фрунзівському районному
суду Одеської області, де спочатку
знаходилася цивільна справа, у яких він
просив розглядати справу у його
відсутність і позовні вимоги не
визнавав.

Тому, відповідно до ст.169 ЦПК України,
справа розглянута у відсутність
відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог, щодо
предмета спору - Органу опіки та
піклування Фрунзівської районної
державної адміністрації Одеської
області, не заперечував проти
задоволення позову, однак із
обов»язковим дотриманням прав
неповнолітніх відповідачів. В
подальшому до суду не з»явився, надавши
заяву про слухання справи у його
відсутність.

Відповідач ОСОБА_4 та представник
відповідача позов не визнали,
повідомивши, що, на їх думку, немає
законних підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_2, так як останній
відмовляється повертати стягнуті за
рішенням суду гроші, при цьому ж
вимагає стягнути гроші за проживання у
будинку та користування підсобними
приміщеннями. Земельна ж ділянка була у
запущеному вигляді і вона власною
працею та працею членів її сім»ї
привела ділянку у стан, придатний до
використання. Що стосується потрави
яблунь, то ділянка не загорожена, і чиї
кози і коли обгризли дерева, невідомо.
Відносно моральної шкоди, то саме
позивач завдав їй моральну шкоду
створенням для її сім»ї безперестанних
перевірок, комісій тощо, а не вона йому,
тому підстав для задоволення позову, на
їх думку, немає. Разом з тим, ОСОБА_4 та
її представник наполягали на
задоволенні зустрічних позовних вимог
у відповідності із обставинами ,
викладеними вище.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, думку представника
третьої особи, пояснення експерта,
дослідивши письмові докази по справі,
суд прийшов до наступного.

Статтею 41 Конституції України, ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року, статтями 316, 317, 319, 321 ЦК
України закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Способи захисту права власності
передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК
України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба (ст.ст. 379, 380 ЦК України).

Права власника житлового будинку
визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК
УРСР, які передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд: продавати,
дарувати, заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Як вбачається із матеріалів справи та
не оспорюється сторонами, ОСОБА_2
належить 53/100 частина домоволодіння з
відповідною частиною господарських
будівель та споруд, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1 (т.1,а.с.11).

Право власності ОСОБА_2 на 53/100
вказаного домоволодіння
підтверджується витягом про державну
реєстрацію права власності. (т.1,а.с. 239)

Факт проживання відповідачів ОСОБА_4,
ОСОБА_6 ,ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у зазначеному
будинку з кінця серпня 2008 року по
теперешній час підтверджується як
поясненнями позивача, так і
поясненнями відповідача ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_4 зареєстрована в
АДРЕСА_1 / а.с. 23/. Там же, за її
поясненнями, зареєстровані її діти-
ОСОБА_7 та ОСОБА_10, а ОСОБА_6
зареєстрований в м.Львів.

Враховуючи, що відповідачі ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 не є членами
сім'ї ОСОБА_2, не укладали договору
найму житла з власником, не мають права
власності на домоволодіння або на його
частку, суд прийшов до висновку, що
відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_10, незаконно користуються майном,
а саме 53/100 частинами домоволодіння по
АДРЕСА_1, яке на праві приватної
власності належить ОСОБА_2, чим
перешкоджають власнику здійснювати
свої права щодо володіння,
користування та розпорядження своїм
майном, а тому вимоги позивача про
усунення перешкод в користуванні
майном шляхом виселення відповідачів
підлягають задоволенню.

Оцінюючи доводи позивача ОСОБА_2, щодо
відшкодування упущеної вигоди, суд
враховує, що відповідно до п.2 ч.2 ст.22 ЦК
України, особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є в тому числі доходи, які
особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не
було порушене (упущена вигода).

Заявляючи позов про стягнення упущеної
вигоди, позивач ОСОБА_2 посилався на те,
що у зв'язку з тим, що відповідач без
достатніх правових підстав проживала у
будинку, який він міг би здавати в
оренду, йому були спричиненені збитки
у вигляді упущеної вигоди.

На підтвердження своїх доводів,
позивач посилався на висновок судової
будівельно-технічної експертизи №23-13
від 20.07.2013 року щодо розміру орендної
плати нерухомого майна з типовими
умовами в серединній зоні населеного
пункту. Разом з тим, позивач не надав
суду доказів відносно того, чи мала
місце реально упущена вигода, в чому
полягали завдані збитки, чи були
фактично укладені договори оренди
зазначеного будинку з будь-якими
особами, які не були реалізовані через
утримання приміщення іншими особами, а
також доказів їх відмови від цих
договорів у зв'язку з неможливістю
отримати приміщення, оскільки
припущення щодо можливості здачі
приміщення в оренду не можуть бути
прийняті до уваги та породжувати
відповідальність по відшкодуванню
збитків.

Щодо оренди земельної ділянки, то
позивачем взагалі не надані будь-які
докази його права власності на
земельну ділянку.

Крім того, вимоги щодо упущеної вигоди,
починаючи з 01 вересня 2008 року до 28
травня 2012 року/ набрання рішенням
апеляційного суду Одеської області
законної сили/,є безпідставними,так як
між сторонами на той час була укладена
домовленість про придбання за
договором купівлі-продажу житлового
будинку по АДРЕСА_1

Таким чином, доведений факт
користування відповідачем належним
позивачу будинком у вказаний період, не
може бути підставою для задоволення
позовних вимог, оскільки позивачем не
надані суду докази про укладення
договору оренди житлового будинку,
який не був реалізованим з вини
відповідача, а сам по собі намір
здавати житло в оренду не може бути
підставою для задоволення позовних
вимог.

Тому у цій частині позову слід
відмовити.

Щодо до відшкодування майнової шкоди -
то відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до частин 2 та 3 п.г-1
ст.152 Земельного Кодексу України,
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом відшкодування заподіяних
збитків відповідно до п.2 Порядку
визначення та відшкодування збитків
власникам землі та землекористувачам,
затвердженого постановою КМ України
від 19.04.93р. №284, - розміри збитків
визначаються комісіями, створеними
Київською та Севастопольською
міськими, районними державними
адміністраціями, виконавчими
комітетами міських рад.

Судом встановлено, що позивач не
звертався до зазначеної комісії з
приводу визначення розміру заподіяної
йому шкоди.

При цьому позивач, надавши розрахунок
розміру шкоди, заподіяної лісу
підприємствами, установами,
організаціями та громадянами
незаконним вирубуванням та
пошкодженням дерев і чагарників до
ступеню припинення росту, здійснений
Державною екологічною інспекцією в
Одеській області, який, на думку суду,
взагалі не може бути застосований до
правовідносин, що склалися між
сторонами, не надав акт обстеження
земельної ділянки з пошкодженими
деревами. Відсутність такого акту, на
думку суду, унеможливлює встановлення,
коли мало місце пошкодження дерев,
обставини їх пошкодження та
причетність до цих обставин саме
відповідача ОСОБА_4

За приписами ж вищенаведених статей
встановлена єдина підстава
цивільно-правової відповідальності за
заподіяну шкоду - це правопорушення, до
складу якого входять: шкода,
протиправність поведінки особи, яка
заподіяла шкоду, причинний зв'язок між
ними, вина особи, яка заподіяла шкоду.

Виходячи з цього, позивач повинен був
довести, зокрема, наявність збитків і
неправомірної поведінки відповідачки,
безпосередній причинний зв'язок між
діями відповідачки та заподіяння цим
збитків у розмірі 2315 грн. 31 коп.

Натомість, доказів стосовно
спричинення позивачу матеріальної
шкоди суду не надано, доводи позивача
суд вважає непереконливими, оскільки
наявні в матеріалах справи докази та
встановлені на їх підставі обставини
справи не підтверджують сукупність
необхідних складових для притягнення
відповідача ОСОБА_4 до цивільної
відповідальності, а отже, не дають і
достатніх правових підстав для
задоволення позовних вимог у цій
частині.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна
тощо.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31
березня 1995 року № 4, / зі змінами/ ,розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

З огляду на викладене ,виходячи із
принципу непорушності права власності,
суд вважає, що неправомірним
проживанням ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у будинку,
що належить позивачу на праві
приватної власності, обмеженням його
права володіння, користування на
розпорядження власним будинком, що
спонукало останнього звертатися за
правовою допомогою, здійснювати
заходи, щодо повернення житла для
можливості використання за власним
розсудом, відповідачі завдали позивачу
моральну шкоду.

При цьому судом враховано
інтенсивність та тривалість
перенесених ним страждань, а тому
компенсація заподіяної йому шкоди має
бути визначена у сумі 5000 грн., яка є
розумною, виваженою, справедливою та
пропорційною, так як вимоги у стягненні
моральної шкоди у сумі 15000 грн., на думку
суду, є неспіврозмірними із завданою
йому моральною шкодою.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідачів на користь позивача
стягуються всі підтверджені
документально судові витрати
пропорційно задоволених позовних
вимог. Так як немайнові вимоги позивача
задоволені у повному обсязі, то судовий
збір за розгляд позовних вимог
немайнового характеру у сумі 114 грн. 70
коп. підлягає повному стягненню, а
судовий збір за розгляд позову про
відшкодування моральної шкоди
пропорційно задоволеним позовним
вимогам - 76 грн. 47 коп., а всього 191 грн 17
коп.

Що стосується витрат позивача по
наданню йому правової допомоги та
витрат на прибуття представника у
судові засідання, то суд вважає, що слід
стягнути з відповідача 1/2 частину
зазначених витрат, так як вимоги
немайнового характеру задоволені
повністю, у задоволені майнових вимог
відмовлено, а вимоги про відшкодування
моральної шкоди задоволені частково,
що унеможливлює абсолютно пропорційно
вирахувати зазначені судові витрати.

Тому за надану правову допомогу слід
стягнути 1250 грн., витрати на проїзд
представника позивача - 599 грн. 80 коп.
Так як висновок судової
будівельно-технічної експертизи був
доказом по позовних вимогах, у
задоволенні яких відмовлено, то ці
судові витрати стягненню не
підлягають. Оплата банківських послуг
не є судовими витратами і тому вимоги
про стягнення цих витрат як судових
задоволенню не підлягають.

Щодо вимог відповідача ОСОБА_4 по
зустрічному позову про стягнення
упущеної вигоди у виді відсотків за
користування грошовими коштами, то як
вже зазначалося вище, відповідно до п.2
ч.2 ст.22 ЦК Цкраїни, особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є в тому числі
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Заявляючи позов про стягнення упущеної
вигоди, ОСОБА_4 посилалася на те, що у
зв'язку з тим, що ОСОБА_2 з серпня 2008 року
по серпень 2012 року користувався її
коштами у сумі 4000 доларів США, які вона
могла би покласти у банк і отримувати
відсотки за користування цими коштами,
їй були спричинені збитки у вигляді
упущеної вигоди.

При цьому ОСОБА_4 не надала суду доказів
реально упущеної вигоди, в чому
полягали завдані збитки, а посилання на
те, що вона могла би отримувати
відсотки від вкладу коштів у будь-яку
банківську установу, є лише
припущенням, що не може породжувати
відповідальність по відшкодуванню
збитків.

Крім того, вимоги щодо упущеної вигоди,
є безпідставними, так як сторони не
заперечували, що кошти у сумі 4000
доларів США ОСОБА_4 були добровільно
передані як аванс при домовленості про
намір укладання договору
купівлі-продажу житлового будинку по
АДРЕСА_1 і не могли бути передані до
банку як вклад. Так само добровільно
ОСОБА_4 були використані кошти на
газифікацію будинку.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то
відповідач у зустрічному позові не
навела переконливих доказів щодо
завдання їй моральної шкоди
відповідачем по зустрічному позову
ОСОБА_2 на час подання нею позову 02
серпня 2012 року, так як у основу позову
покладено тривале невиконання рішення
суду ОСОБА_2, що потягло порушення
спокою як її , так і членів її сім»ї.

Так , постанова про відкриття
виконавчого провадження за вказаним
рішенням суду датована 17 липня 2012 року /
т.1,а.с.42/ .Неповернення коштів протягом
двох тижнів після відкриття
виконавчого провадження не може бути
розцінено як тривале неповернення
коштів. При цьому ,п.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31
березня 1995 року № 4, / зі змінами/
роз»яснено, що невиконання зобов»язань
не тягне за собою відшкодування
моральної шкоди.

Посилання ОСОБА_4 у судовому засіданні
на нібито неправомірну поведінку
позивача ОСОБА_2 щодо неї і її дітей не
можуть бути прийняті до уваги, так як
таких позовних вимог ОСОБА_4 не
пред»являла, як не надавала і будь-яких
доказів неправомірної поведінки
позивача.

Тому вимоги по зустрічному позову
ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10,11, 88, 209, 212 - 215 ЦПК
України , суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов»язати ОСОБА_4,ОСОБА_6, ОСОБА_7 ,
ОСОБА_10 усунути перешкоди ОСОБА_2 у
користуванні та розпорядженні 53/100
житлового будинку,розташованого по
АДРЕСА_1 шляхом виселення
ОСОБА_4,ОСОБА_6, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 із
зазначеного житлового будинку .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
судові витрати : судовий збір - 191 грн 17
коп ,правову допомогу -1250 грн ,витрати
на проїзд представника позивача - 599 грн
80 коп.

В задоволенні іншої частині позову
відмовити .

В задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити
.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга протягом десяти днів з дня
проголошення рішення , яка подається в
апеляційний суд Одеської області через
Красноокняняський районний суд.

ГоловуючийО. Л. Чеботаренко