Придніпровський районний суд
номер справи 711/6970/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року Придніпровський
районний суд м. Черкаси

В складі: головуючого - судді
Михальченко Ю.В.

при секретарі
Сухомудренко М.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору
недійсним застави,-

В с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до
Придніпровського районного суду м.
Черкаси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання договору застави недійсним.
Зазначено, що 29.12.2007р. між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 було укладено шлюб, який 04.02.2010р.
заочним рішенням Придніпровського
райсуду м. Черкаси розірвано. Під час
шлюбу та за спільні кошти сторонами
придбано майно, що є спільною сумісною
власністю, в т.ч. автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG,
випуску 2008р., д/н НОМЕР_1, зареєстрований
Черкаським ВРЕР при УДАІ УМВС України в
Черкаській області 29.05.2008р.

Придбаний автомобіль було оформлено на
ім.»я відповідача. Рішенням
Придніпровського райсуду м. Черкаси
від 11.07.2012р. вказаний автомобіль
визнано об»єктом спільної сумісної
власності подружжя. Визнано за ОСОБА_1
право власності на 31,3% частини
автомобіля та за ОСОБА_2 - на 68,7% частин
автомобіля. Рішенням апеляційного суду
Черкаської області від 29.08.2012р. вказане
судове рішення змінено в частині
визнання права власності на
автомобіль і ухвалено в цій частині
нове рішення, яким визнано право
власності на автомашину за ОСОБА_2 та
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
88190грн. компенсації за частку
автомобіля.

На вказану суму було видано виконавчий
лист, який направлено 20.02.2013р.
направлено до органів ДВС. Відповідач
ОСОБА_2 добровільно рішення суду не
виконав, тому державним виконавцем
накладено арешт на автомобіль. В квітні
2013р., ознайомившись з матеріалами
виконавчого провадження позивачеві
стало відомо про те, що ОСОБА_2 17.03.2010р.
уклав договір застави з ОСОБА_3
Предметом договору є автомобіль VOLKSWAGEN
TOUAREG, випуску 2008р., д/н НОМЕР_1,
зареєстрований Черкаським ВРЕР при
УДАІ УМВС України в Черкаській області
29.05.208р., який на момент укладення
договору являвся спільною власністю як
позивача, так і відповідача. Вказаний
договір застави був укладений у
забезпечення виконання зобов»язання
по договору позики, укладеного між
відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем
ОСОБА_3 - 05.03.2010р.

Таким чином, державний виконавець не
може реалізувати вказаний автомобіль і
виконати рішення щодо стягнення на
користь позивача компенсації вартості
машини в розмірі 88190грн., оскільки він
на даний час знаходиться в заставі.

Позивач вважає вказаний договір
застави недійсним, оскільки укладений
з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ст.ст. 368 ч.3, 369 ч.2, 203, 215 ч.1
ЦК України, ст. ст.60, 65 ч.1,2 СК України, ст.
6 ЗУ «Про заставу», просить суд договір
застави від 17.03.2010р., укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним, стягнути з
відповідачів на її користь судові
витрати.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_4
підтримав заявлені позовні вимоги і
просив їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з»явилась, будучи належно повідомлена
про час, дату та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_2 за довіреністю
ОСОБА_5 не визнав позовні вимоги і
просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з»явився, будучи належно
повідомлений про час, дату та місце
розгляду справи.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 не
визнав позовні вимоги і просив
відмовити у позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з»явився, будучи належно
повідомлений про час, дату та місце
розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази по справі в
їх сукупності, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають до задоволення.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що 29.12.2007р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
укладено шлюб, який 04.02.2010р. заочним
рішенням Придніпровського райсуду м.
Черкаси розірвано. При цьому,
відповідачеві ОСОБА_2 27.02.2010р. видано
свідоцтво про розірвання шлюбу серія
НОМЕР_2.

Рішенням Придніпровського райсуду м.
Черкаси від 11.07.2012р. автомобіль VOLKSWAGEN
TOUAREG, випуску 2008р., д/н НОМЕР_1,
зареєстрований Черкаським ВРЕР при
УДАІ УМВС України в Черкаській області
29.05.2008р., визнано об»єктом спільної
сумісної власності подружжя - по даній
справі позивача ОСОБА_1 та відповідача
ОСОБА_2 акож визнано за ОСОБА_1 право
власності на 31,3% частини вказаного
автомобіля та за ОСОБА_2 - на 68,7% частин
автомобіля. Рішенням апеляційного суду
Черкаської області від 29.08.2012р. вказане
судове рішення змінено в частині
визнання права власності на
автомобіль і ухвалено в цій частині
нове рішення, яким визнано право
власності на автомобіль за ОСОБА_2 та
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
88190грн. компенсації за частку
автомобіля.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 03.12.2012р. рішення
Придніпровського райсуду м. Черкаси
від 11.07.2012р. в нескасованій при
апеляційному перегляді частині та
рішення апеляційного суду Черкаської
області від 29.08.2012р., - залишені без змін.

Також встановлено, що 17.03.2010р. між
відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
забезпечення виконання зобов»язання
за договором позики від 05.03.2010р.
укладено договір застави, посвідчений
приватним нотаріусом Черкаського
міського нотаріального округу (реєстр
№4032). Предметом договору застави є
автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, випуску 2008р., д/н
НОМЕР_1, який належить на праві
власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
САС 067405, виданого Черкаським ВРЕР при
УДАІ УМВС України в Черкаській області
29.05.2008р.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України (ст. 4 ЦПК).

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60
ЦПК України, кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Докази
надаються сторонами та іншими особами,
що беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ч.2 ст. 59ЦПК).

Виконання зобов»зання може
забезпечуватися, в т.ч. заставою.
Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов»язання (ст. 546ЦК).
Правочин щодо забезпечення виконання
зобов»язання вчиняється у письмовій
формі (ст. 547 ч.1ЦК).

Відповідно до ст. 572 ЦК, в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов»язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно пере іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).
Право застави виникає з моменту
укладення договору застави, а у
випадках, коли договір підлягає
нотаріальному посвідченню, - з моменту
його нотаріального посвідчення (ч.1 ст.
585ЦК).

Дійсно, майно, що є у спільній
власності, може бути передане у заставу
лише за згодою усіх співвласників, що
визначено ст. 578ЦК. Як передбачено ч.1 т.
65 СК України, дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об»єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою.

Загальні положення про правочин, в т.ч.
договори, правові наслідки
недодержання сторонами при вчиненні
правочину вимог закону визначені
главою 16 розділу 1У ЦК України.

Таким чином, договір застави є похідним
від договору позики, тобто не є
розпорядженням майном, а тому, на думку
суду, його не можна визнавати
недійсним через те, що відповідач
ОСОБА_2 без згоди позивача ОСОБА_1 уклав
договір позики та договір застави.

Крім того, частиною 3 статті 372 ЦК
України передбачено, що у разі поділу
майна між співвласниками право
спільної сумісної власності на нього
припиняється.

Під час розгляду справи встановлено, що
за судовим рішенням від 04.02.2010р. шлюб
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Тобто,
на час укладення ОСОБА_2 та ОСОБА_3
договору застави - 17.03.2010р., ОСОБА_2 і
ОСОБА_1 в шлюбі не перебували. Також,
позивачем не надано до суду доказів про
те, що станом на 17.03.2010р. малися спори
щодо спільного майна, в т.ч. автомобіля,
що він знаходився в іншій заставі, чи у
власності інших осіб, чи під забороною.
З ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 03.12.2012р.
вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом про розподіл спільного
майна подружжя лише в лютому 2011року.

Як встановлено по справі, за рішенням
апеляційного суду Черкаської області
від 29.08.2012р. судове рішення суду першої
інстанції від 11.07.2012р. змінено в частині
визнання права власності на
автомобіль і ухвалено в цій частині
нове рішення, яким визнано право
власності на автомобіль за ОСОБА_2 та
стягнуто з нього на користь ОСОБА_1
88190грн. 00коп. компенсації за частку
автомобіля. Тобто, на час розгляду
даного позову, який надійшов до суду
09.08.2013р., власником автомобіля
являється відповідач ОСОБА_2 і, таким
чином, право спільної сумісної
власності припинено.

Крім того, не підлягають до задоволення
вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання
договору застави недійсним з підстав
неможливості виконання рішення суду
від 29.08.2012р. щодо стягнення з ОСОБА_2 на
її користь грошової компенсації,
оскільки питання виконання судових
рішень регламентовані Законом України
«Про виконавче провадження», нормами
ЦПК України та інш.

Таким чином, аналізуючи
досліджені під час розгляду справи
докази, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 як безпідставні не підлягають
до задоволення, а тому у позові
необхідно відмовити в повному об»ємі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.203,215,216,372,578,572,585,546,547ЦК України,
ст.65 СК України, Постановою Пленуму
Верховного суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від 06
листопада 2009 року № 9, ст.ст.3,5,8,10, 11,
57,60,61,174, 209, 212, 213, 215,216, 218 ЦПК України, суд
, -

В и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання договору застави від
17.03.2010 року недійсним - ВІДМОВИТИ

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано апеляційному суду
Черкаської області через
Придніпровський районний суд м.Черкаси
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий Ю. В. Михальченко