22-ц/775/269/2014(м)
Головуючий у 1-й інстанції Пантелєєв
Суддя-доповідач Сорока Г.П.
РІШЕННЯ

І м е н е
м У к р а ї н и

03 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого -
Баркової Л.Л.,

суддів - Сорока
Г.П., Гаврилової Г.Л.,

при секретарі -
Макаровій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по
сплаті аліментів та пені за
прострочення сплати аліментів, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Приморського районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 18
грудня 2013 року,-

В С Т А Н О
В И Л А :

11 жовтня 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, який в
подальшому уточнила, та просила
стягнути з відповідача на її користь
заборгованість по аліментах за період
з 01.07.2005 року по 16.10.2012 року в сумі 19 070,52
грн., пеню в розмірі 1% від суми
заборгованості за аліментами за кожен
день прострочки, починаючи з 01.07.2005 року
в сумі 192 698,84 грн., а також витрати на
правову допомогу в сумі 1400 грн. та всі
судові витрати, пов'язанні з розглядом
справи.

В обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що рішенням
Приморського районного суду
м.Маріуполя Донецької області від
16.08.2002 р. з відповідача на її користь
були стягнуті аліменти на утримання
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4
частки від заробітку відповідача. У
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх обов'язків щодо
сплати аліментів сума заборгованості
ОСОБА_3 по аліментах на 16.10.2012 року
складає 19 070,52 грн., пеня у зв'язку з
простроченням сплати аліментів
складає 192 698,84 грн. Тому просила
стягнути з відповідача на її користь
заборгованість з аліментів у
зазначеному розмірі та пеню за
прострочення сплати аліментів, а також
витрати на правову допомогу в сумі 1400
грн. та всі судові витрати, пов'язанні з
розглядом справи.

Рішенням Приморського районного суду
м.Маріуполя Донецької області від 18
грудня 2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості з
аліментів та пені за прострочення
сплати аліментів задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
пеню за прострочення сплати аліментів
в розмірі 30 000,00 гривень, судові витрати
в розмірі 228,70 гривень, а всього 30 228,70
(тридцять тисяч двісті двадцять вісім
грн. 70 коп.) гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції в частині стягнення пені,
відповідач ОСОБА_3 в апеляційній скарзі
просить скасувати рішення суду в цій
частині та ухвалити нове рішення, яким
у стягненні пені відмовити. При цьому
посилається на неправильне
застосування норм матеріального права
щодо розрахунку та визначення розміру
пені, неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи, зокрема,
щодо його вини у виникненні
заборгованості по аліментах та його
матеріального становища.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_5, які доводи
апеляційної скарги підтримали, просили
апеляційну скаргу задовольнити,
скасувати рішення суду першої
інстанції в частині стягнення пені та
ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні позову,
заперечення позивачки ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_6, які просили
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без зміни, перевіривши
матеріали справи в межах апеляційного
оскарження та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у
п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду
України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку», у разі
якщо апеляційна скарга подана на
рішення щодо частини вирішених вимог,
суд апеляційної інстанції відповідно
до принципу диспозитивності не має
права робити висновки щодо не
оскаржуваної частини рішення ні в
мотивувальній, ні в резолютивній
частині судового рішення.

Як вбачається зі справи, відповідач
оскаржує рішення суду в частині
стягнення пені, а в решті частини
рішення суду ніким не оскаржується.
Тому, переглядаючи справу відповідно
до вимог ст.303 ЦПК України в межах
доводів апеляційного оскарження,
колегія суддів перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду в частині
стягнення пені, а в частині відмови в
задоволені позову про стягнення
заборгованості по аліментах рішення
суду не перевіряє.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, а також розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
що викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
рішення не тим суддею, який розглянув
справу.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що сторони є
батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Рішенням Приморського районного суду
м. Маріуполя від 16.08.2002 року ОСОБА_3
зобов'язаний сплачувати на користь
ОСОБА_2 аліменти на утримання сина
ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки від
заробітку (доходу) відповідача
щомісяця, починаючи з 06.08.2002 р. і до
повноліття сина. (а.с.4).

Згідно розрахунку державного
виконавця Приморського ВДВС борг
відповідача з аліментів за період з
12.07.2005 року по 31.08.2012 року складає 19 070,52
гривень (а.с.44-45).

За таких обставин, керуючись
положеннями ст.196 СК України про те, що
одержувач аліментів має право на
стягнення неустойки (пені) у розмірі
одного відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення,
виходячи з того, що розмір нарахованої
заборгованості сторонами не
оспорюється, суд першої інстанції
дійшов до висновку про обгрунтованість
позову про стягнення пені.

При визначенні розміру пені суд першої
інстанції брав за основу розрахунок
заборгованості, виконаний державним
виконавцем за кожний місяць з
урахуванням встановленого законом
розміру прожиткового мінімуму на
відповідні роки, який сторонами не
оспорюється, нарахованої заробітної
плати, сплачених аліментів, а також
періоди, коли відповідач з поважних
причин не працював, і період, за який
позивачка просила стягнути пеню. При
цьому, розрахунок пені провів за весь
період прострочення сплати аліментів,
виходячи із суми несплачених аліментів
та тривалості строку несплати
аліментів за кожен місяць окремо.
Провівши таким чином розрахунок,
загальну суму пені за весь період
визначив у розмірі 192 698,84 гривень.

Виходячи з положень ст.196 СК України, п.22
Постанови Пленуму ВСУ №3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» від 15.05.2006 р., та
враховуючи те, що відповідач в силу
ст.180 СК України має обов'язок
матеріально утримувати свою
неповнолітню дитину, йому достовірно
було відомо про судове рішення про
стягнення з нього аліментів, рішення
він добровільно не виконував, мав
дохід, але не вжив заходів щодо сплати
аліментів, суд дійшов висновку, що саме
з його вини утворилася заборгованість
з аліментів, та іншого відповідач перед
судом не довів, тому має сплатити пеню.
Разом з тим, враховуючи матеріальний і
сімейний стан платника аліментів, який
має нову сім'ю та малолітню дитину від
іншого шлюбу, невеликий заробіток,
заборгованість з аліментів, та, з
урахуванням загальних засад
розумності і справедливості, суд
визнав за необхідне визначити розмір
неустойки, який підлягає стягненню з
відповідача на користь позивачки, у
сумі 30 000 гривень. Тому позов
задовольнив частково.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, у
зв'язку з частковим задоволенням
позову, суд також дійшов до висновку
про часткове відшкодування за рахунок
відповідача на користь позивачки
понесених нею та документально
підтверджених судових витрат
пропорційно задоволеним вимогам, та
стягнув з відповідача на користь
позивачки судові витрати у розмірі 228,70
гривень.

З висновками суду першої інстанції про
те, що з вини відповідача утворилась
заборгованість по аліментах за період
з 01.07.2005 року по 31.08.2012 року у розмірі
19070,52 гривень, тому відповідач
зобов'язаний сплатити неустойку (пеню)
за весь період прострочення сплати
аліментів, колегія суддів не може не
погодитись, оскільки рішення суду в цій
частині відповідає обставинам справи
та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що суд без уваги залишив те, що
він як боржник не був попереджений
державним виконавцем про утворення
заборгованості по аліментах, йому не
встановлювався строк для погашення
заборгованості, тому нема підстав для
нарахування пені, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки вони
не грунтуються на вимогах ст.196 СК
України та спростовуються тим, що
відповідач знав про зобов'язання
сплачувати аліменти, однак, незважаючи
на те, що він є працездатною особою та
мав доходи, ніяких заходів по сплаті
аліментів не приймав та аліменти не
сплачував, тому суд першої інстанції
правильно дійшов до висновку, що
заборгованість по аліментах
утворилась з вини відповідача і є
підстави для нарахування і сплати
неустойки (пені).

Доводи апеляційної скарги про те, що
розмір пені повинен нараховуватись
лише за кількістю днів у місяці, за який
прострочено сплату аліментів, а не за
весь період прострочення, колегія
суддів вважає неспроможними, оскільки
вони не відповідають вимогам ч.1 ст.196 СК
України, згідно яких неустойка (пеня)
нараховується у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення,
тобто за весь період прострочення.

Разом з тим, колегія суддів вважає
такими, що заслуговують увагу доводи
апеляційної скарги відповідача про те,
що при визначені розміру пені, яка
підлягає стягненню на користь
позивачки, суд неповно з'ясував
обставини щодо матеріального
становища відповідача (боржника).

Так, відповідно до ч.2 ст.196 СК України
розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Згідно рішення Іллічівського
районного суду м.Маріуполя від 19.10.2012
року, яке набрало законної сили 29.10.2012
року, з ОСОБА_3 стягнуто на користь
ОСОБА_4. аліменти на його утримання в
розмірі ? з усіх видів заробітку
щомісячно на період навчання до
досягнення двадцяти трьох років,
починаючи з 16.10.2012 року.

Між тим, суд першої інстанції,
приймаючи рішення про зменшення
нарахованого розміру пені, що підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивачки, дані обставини не врахував
та не навів у своєму рішенні ніяких
висновків щодо них, хоча вони мають
значення для справи, оскільки свідчать
про матеріальний стан відповідача та
підлягають врахуванню.

Тому з урахуванням того, що відповідач
рішенням суду від 19.10.2012 року
зобов'язаний сплачувати аліменти на
користь ОСОБА_4. у розмірі ? частини з
усіх видів заробітку на час навчання,
що впливає на матеріальний стан
відповідача в сторону зменшення
доходів, які залишаються у
розпорядженні відповідача на його
утримання і утримання його нової сім'ї
з неповнолітньою дитиною, колегія
суддів приходить до переконання про
необхідність зменшення розміру пені,
що підлягає стягненню з відповідача на
користь позивачки, з 30000 гривень до 20000
гривень.

Таким чином рішення суду в частині
стягнення розміру пені підлягає зміні
і з відповідача на користь позивачки
підлягає стягненню пеня за
прострочення сплати аліментів в
розмірі 20000 гривень. Відповідно,
підлягає зміні і рішення суду в частині
загальної суми стягнень.

В решті частини рішення суду підлягає
залишенню без зміни.

З огляду на наведене апеляційна скарга
відповідача підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Приморського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
18 грудня 2013 року в частині стягнення
розміру пені та загальної суми
стягнень змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
пеню за прострочення сплати аліментів
в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень,
судові витрати у розмірі 228 (двісті
двадцять вісім) гривень 70 копійок, а
всього 20228 (двадцять тисяч двісті
двадцять вісім) гривень 70 копійок.

В решті частини рішення суду залишити
без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :
Баркова Л.Л.

Судді :
Сорока Г.П.

Гаврилова Л.Л.