АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/926/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 48 Коваль А. Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
Сіренко Ю. В. РІШЕННЯ
27 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Сіренко Ю. В. суддів
Міщенко С. В. , Трюхан Г. М. при
секретарі Анкудінов О.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 13 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа:
ОСОБА_8 про стягнення аліментів на
утримання повнолітньої дитини, що
продовжує навчання, заслухавши
відповідача ОСОБА_6, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
в с т а н о в и л а :
У грудні 2013 року ОСОБА_7 звернулася до
суду з вказаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що від спільного проживання
із ОСОБА_6 вони мають сина ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає з нею та
знаходиться на її повному утриманні.
Відповідач в примусовому порядку
сплачував аліменти на утримання сина
до досягнення ним повноліття.
З 1 вересня 2013 року ОСОБА_8 навчається на
денному відділенні Харківського
авіаційного університету на державній
основі. Строк закінчення навчання - 2017
Позивачка працює, але у зв'язку з тим, що
одна утримує дитину, яка продовжує
навчання, має тяжке матеріальне
становище та у зв'язку з тим, що
відповідач зобов'язаний утримувати
свою дитину до досягнення ним 23 років
та з його подальшим навчанням у вищому
навчальному закладі, просила суд
стягнути з відповідача на її користь
аліменти на утримання повнолітнього
сина, який продовжує навчатися, в
розмірі ? частини всіх видів заробітку,
але не менше встановленого мінімуму,
починаючи з дня пред'явлення позову до
припинення навчання, а саме: до 2017 року,
але не більше ніж до досягнення сином 23
Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 13 лютого 2014
року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 аліменти на користь
ОСОБА_7 на утримання ОСОБА_8, як
повнолітньої дитини, яка продовжує
навчання у розмірі 1/6 частини з усіх
видів заробітку щомісячно, починаючи з
3 грудня 2013 року до закінчення навчання,
до червня 2017 року.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 13 лютого 2013
року скасувати, ухвалити у справі нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_7

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в порядку
статті 303 ЦПК України, колегія суддів
судової палати приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим та стосуватися, зокрема,
питань: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про
судове рішення у цивільній справі",
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не
відповідає зазначеним вимогам,
виходячи з наступного.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Встановлено, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1
являється сином відповідача (а.с. 7) і
згідно довідки № 213 від 11.11.2013 року є
студентом 1 курсу 2 факультету, денного
відділення Національного
аерокосмічного університету та
навчається за рахунок коштів
державного бюджету. Термін навчання -
до червня 2017 року (а.с. 5).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_7,
суд виходив з того, що ОСОБА_8 дійсно має
потребу у отриманні матеріальної
допомоги, а тому прийшов до висновку
про стягнення з ОСОБА_6 аліментів в
розмірі 1/6 частини з усіх видів
заробітку .

Проте колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Вказана норма закону розповсюджує
обов'язок батьків надавати утримання
повнолітнім дітям на випадки, коли
дитина продовжує навчання та вимагає у
зв'язку з цим матеріальної допомоги.

Обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів :

1) досягнення дочкою, сином віку, який
перевищує 18, але є меншим 23 років;

2) продовження ними навчання.

3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній
допомозі. Навчання дитини має бути її
основним заняттям, отже якщо дитина
навчається на заочному відділенні і
має можливість працювати та заробляти
собі на життя, обов'язку батьків
утримувати таку дитину не виникає.

4) наявність у батьків можливості
надавати таку допомогу. Тобто батьки
самі мають бути працездатними та мати
такий заробіток, який дозволив би їм
утримувати себе та свою повнолітню
дитину.

Вказане кореспондується з положеннями
п. 20 постанови Пленум Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року №3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», де вказано, що
обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Згідно з вимогами ст. 198 Сімейного
кодексу України (далі - СК України )
батьки зобов'язані утримувати своїх
повнолітніх непрацездатних дочку,
сина, які потребують матеріальної
допомоги, якщо вони можуть таку
матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право
на звернення до суду з позовом про
стягнення аліментів мають самі дочка,
син, які продовжують навчатися, а також
той із батьків, з яким вони проживають.

У зазначеній нормі права законодавець
пов'язує обов'язок батьків утримувати
своїх повнолітніх дітей, які
продовжують навчання і у зв'язку з цим
потребують матеріальної допомоги, до
досягнення ними двадцяти трьох років
за умови, коли батьки можуть надавати
таку матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 200 СК України суд
визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку, сина у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у
статті 182 цього Кодексу, а саме: стан
здоров'я та матеріальне становище
дитини, стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів,
наявність у платника аліментів інших
неповнолітніх дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки сина,
інші обставини, що мають істотне
значення.

При визначенні розміру аліментів з
одного з батьків суд бере до уваги
можливість надання утримання другим з
батьків, своїми дружиною, чоловіком та
повнолітніми дочкою, сином.

Однак, суд не надав належну правову
оцінку обставинам справи у зв'язку з
чим, прийшов до необґрунтованого
висновку про можливість надання ОСОБА_6
матеріальної допомоги своєму
повнолітньому сину, який продовжує
навчання.

Зокрема, з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_6 здійснює догляд
за своєю мамою ОСОБА_9, яка є інвалідом
першої групи, непрацездатною і
потребує постійного стороннього
догляду. У зв'язку з цим відповідач
перебуває на обліку в Уманському
управлінні праці та соціального
захисту населення як одержувач
компенсаційної виплати особі, яка
здійснює догляд за інвалідом першої
групи (а.с.23, 24,25, 46) у зв'язку з чим
отримує компенсаційну виплату у
розмірі 13, 86 грн. щомісяця. (а.с. 25)

Крім того, ОСОБА_6 має на утриманні
дочку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 20) та
сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 21).

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що будучи працездатною
особою, ОСОБА_6 з об'єктивних причин та
не залежних від нього обставин, не має
можливості надавати матеріальну
допомогу на утримання свого
повнолітнього сина, який продовжує
навчання.

Даних про наявність будь-яких інших
доходів відповідача, з яких можливе
стягнення аліментів, до суду не подано.

Оскільки із наданих суду доказів не
вбачається розмір матеріальної
допомоги, яку потребує позивачка
ОСОБА_7 на утримання повнолітньої
дитини ОСОБА_8, не вбачається
можливість та спроможність
відповідача надавати матеріальну
допомогу повнолітній дитині, яка
продовжує навчатися, то, колегія суддів
вважає, що позов до задоволення не
підлягає, що не позбавляє позивачку
можливості повторно звернутися до суду
у разі зміни матеріального становища
батька.

З огляду на викладене, оскільки судом
першої інстанції винесено рішення при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, колегія суддів
апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольняє,
рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 13 лютого 2014
року скасовує та ухвалює нове рішення,
яким відмовляє в задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 13 лютого 2014
року у даній справі - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

ОСОБА_7 у позові до ОСОБА_6, третя особа:
ОСОБА_8 про стягнення аліментів на
утримання повнолітньої дитини, що
продовжує навчання - відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :