У Х В А Л А

Іменем України

25 березня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпат ської області у складі:

головуючої -
судді Кожух О.А.

суддів -
Кондора Р.Ю., Леска В.В.

при секретарі -
Голінко А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу Хустського районного суду від 17
грудня 2013 року по справі за поданням
головного державного виконавця
відділу ДВС Хустського районного
управління юстиції Юришинець В.М. про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
кордон громадянина України ОСОБА_1, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Хустського районного суду від
17 грудня 2013 року зазначене подання
задоволено. Суд ухвалив: встановити
запобігання та недопущення виїзду з
України громадянина України ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця
АДРЕСА_1, якого тимчасово обмежити у
праві виїзду з України.

На цю ухвалу ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати дану ухвалу, оскільки вважає
її такою, що постановлена з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, та постановити нову, якою
відмовити у задоволенні подання.
Зокрема, зазначає, що ним було
оскаржено в апеляційному порядку
постанову Ужгородського
міськрайонного суду від 20 травня 2013
року, якою було поновлено строк
пред'явлення виконавчого документа до
стягнення. Проте і на даний час скарга
не розглянута.

У запереченнях на апеляційну скаргу
начальник відділу ДВС Хустського РУЮ
просив відмовити у її задоволенні.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились.
Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
справу розглянуто за їх відсутності.
Відповідно до ч.1 ст. 197 ЦПК України
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписуючого технічного
засобу не здійснювалось.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунто ваність ухвали суду, вважає,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
головним державним виконавцем ДВС
Хустського районного управління
юстиції 15 липня 2013 року було відкрито
виконавче провадження по виконанню
постанови суду від 02.03.2010 № 3-1800/10 в
адміністративній справі відносно
ОСОБА_1 за ст. 336, 349 Митного кодексу
України (а.с.4). Боржнику встановлено
строк для добровільного його виконання
до 22.07.2013. Як вбачається із змісту
постанови про відкриття виконавчого
провадження, постановою суду від 2
березня 2013 року у справі № 3-1800/10 ОСОБА_1
було визнано винним у порушенні митних
правил, передбачених ст. 336,349 МК України
та призначено адміністративне
стягнення у виді конфіскації в дохід
держави безпосередніх предметів
порушення митних правил, а саме
автомобіль марки «ВАЗ 2101» 1976 року
випуску, колір - зелений, номер
кузова-НОМЕР_1 об'єм двигуна 1198 см.куб.,
загальною вартістю 25063,50 грн., а в разі
відсутності т/засобу - стягнути з
ОСОБА_1 на користь держави його
вартість.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду від 20 травня 2013
року Чопській митниці поновлено строк
звернення до виконання зазначеної
постанови суду від 2 березня 2010 року
(а.с.3).

Постановою судді апеляційного суду
Закарпатської області від 25 березня 2014
року було відхилено апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на зазначену постанову суду про
поновлення строку звернення до
виконання постанови суду від 2 березня
2010 року (а.с. 56-57).

Як зазначено у поданні державного
виконавця, 22.07.2013 року до відділу ДВС
Хустського РУЮ з'явилась дружина
боржника та повідомила, що її чоловік
ОСОБА_1 виїхав за межі області на
сезонні роботи.

Відділом ДВС були зроблені запити у
відповідні інстанції стосовно
наявності у боржника нерухомого та
рухомого майна.

04.09.2013 та 11.09.2013 було отримано відповіді
про відсутність у боржника земельної
ділянки, техніки та механізмів (а.с.5, 6).
В той же час, за повідомленням
Хустського державного підприємства
технічної інвентаризації від 04.09.2013, за
ОСОБА_1 зареєстровано два об'єкта
нерухомого майна, в тому числі, в
АДРЕСА_1 (а.с.5). За повідомленням УМВС
України в Закарпатській області від
09.09.2013, за ОСОБА_1 зареєстровані два
автомобілі (а.с.7).

Відповідно до пункту 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язання за рішенням.

Статтею 6 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в'їзд в Україну
громадян України» передбачено, що
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон якщо він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього, зокрема, судовим
рішенням - до виконання зобов'язань.

Зі змісту наведених норм вбачається, що
тимчасове обмеження у праві виїзду
боржника за межі України можливе лише
за умов саме ухилення боржника від
виконання зобов'язань покладених на
нього за рішенням суду. Обов'язок
доказування факту ухилення боржника
від виконання зобов'язань, відповідно
до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, покладається
в даному випаду на орган державної
виконавчої служби, який звертається до
суду із відповідним поданням.

Сама по собі вказівка у поданні на
ухилення боржника від виконання
зобов'язань за відсутності відповідних
доказів не свідчить про таке, а на час
розгляду подання судом відповідні
докази перешкоджання боржником
держвиконавцям у виконанні їх
обов'язків, не були надані. У справі
відсутні докази використання
стягувачами, держвиконавцем всіх
передбачених Законом прав і
повноважень для стягнення боргу без
обмеження свободи пересування
боржника, що є додатковим заходом
забезпечення виконання судового
рішення, якщо загальновживані заходи
стягнення є недостатніми, вичерпані
тощо. Не можна визнати подання
обґрунтованим з точки зору
співмірності його вимог із суттю
питання, що вирішується. Такі обмеження
не повинні застосовуватися, якщо не є
вкрай необхідними і обґрунтованими.
Даних про будь-які перешкоди для
виконання постанови суду, зокрема, за
рахунок рухомого або нерухомого майна,
яке зареєстровано за боржником,
держвиконавцем не наведено.

За таких обставин, з урахуванням
положень ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України,
вимог щодо законності і
обґрунтованості судового рішення, суд
першої інстанції не мав підстав для
задоволення подання держвиконавця.
Ухвалу суду першої інстанції слід
скасувати та постановити нову ухвалу,
якою відмовити у задоволенні подання
державного виконавця.

Керуючись ст. 304, п.2 ч.2 ст. 307, п.2 ч. 1 ст. 312,
315, 317, 319 ЦПК Укра їни, колегія су ддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Ухвалу Хустського районного суду від 17
грудня 2013 року - скасувати.

У задоволенні подання головного
державного виконавця відділу ДВС
Хустського районного управління
юстиції Юришинець В.М. про тимчасове
обмеження у праві виїзду за кордон
громадянина України ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і, відповідно до положень
ст. 324 ЦПК України, касаційному
оскарженню не підлягає.

Головуюча Судді