Справа №2/1408/275/12 12.05.2014 12.05.2014 12.05.2014
Провадження №22-ц/784/1373/14
Суддя першої інстанції Фасій
Суддя-доповідач апеляційного
суду Серебрякова Т.В.
Ухвала

Іменем України

12 травня 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової
Т.В.,

із секретарем судового засідання
Орельською Н.М.,

за участі: прокурора Добрікової І.В.,

представника позивача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Приватного
підприємства «Виробничо-комерційне
підприємство «КАРО» на рішення
Врадіївського районного суду
Миколаївської області від 26 лютого 2014
року, ухваленого за позовом прокурора
Врадіївського району Миколаївської
області в інтересах ОСОБА_2 до
Приватного підприємства
«Виробничо-комерційне підприємство
«КАРО», третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
Відділ Держземагентства у
Врадіївському районі Миколаївської
області, про визнання недійсним
договору оренди землі та витребування
земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2011 року прокурор
Врадіївського району Миколаївської
області звернувся до суду в інтересах
ОСОБА_2 із позовом до Приватного
підприємства «Виробничо-комерційне
підприємство «КАРО» (далі - ПП
«Виробничо-комерційне підприємство
«КАРО»), який неодноразово уточнював
та остаточно просив визнати недійсним
договір оренди землі та витребувати у
відповідача й повернути ОСОБА_2
земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що на підставі державного
акту на право власності на земельну
ділянку ОСОБА_2 належить земельна
ділянка, площею 6.74 га, що призначена для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва та
яка розташована в межах території
Гуляницької сільської ради
Врадіївського району Миколаївської
області.

Відповідач використовує вказану
земельну ділянку на підставі договору
оренди землі від 01 вересня 2007 року,
зареєстрованого у Врадіївському
реєстраційному відділі Миколаївської
регіональної філії державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру» 10 березня 2010 року
за №43 .

Посилаючись на те, що це володіння є
неправомірним, оскільки позивач
договір оренди землі не укладала та не
підписувала, прокурор просив про
задоволення позову.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Останнім рішенням Врадіївського
районного суду Миколаївської області
від 26 лютого 2014 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди
землі, укладений 01 вересня 2007 року між
ОСОБА_2 та ПП «Виробничо - комерційне
підприємство «КАРО», зареєстрований у
Врадіївському реєстраційному відділі
Миколаївської регіональної філії
державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» 10
березня 2010 року за №43.

Також, ухвалено витребувати з
незаконного володіння та користування
ПП «Виробничо-комерційне підприємство
«КАРО» та повернути ОСОБА_2 земельну
ділянку, площею 6.74 га, яка розташована в
межах території Гуляницької сільської
ради Врадіївського району
Миколаївської області.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі ПП
«Виробничо-комерційне підприємство
«КАРО» просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
судове рішення про відмову в
задоволенні позову, посилаючись на те,
що висновки суду не відповідають
вимогам матеріального закону та
порушено норми процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на
підставі державного акта на право
власності на земельну ділянку, серії МК
№080771, виданого Врадіївською
райдержадміністрацією 30 грудня 2004
року, належить земельна ділянка площею
6.74 га, яка розташована в межах
території Гуляницької сільської ради
Врадіївського району Миколаївської
області, з цільовим призначенням
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
(том 1 а.с.97).

ПП «Виробничо-комерційне підприємство
«КАРО» володіє та користується
вказаною земельною ділянкою на
підставі договору оренди землі,
укладеного 01 вересня 2007 року з
нею (ПП «Виробничо-комерційне
підприємство «КАРО») від імені ОСОБА_2
строком на 7 років.

Договір зареєстрований у
Врадіївському реєстраційному відділі
Миколаївської регіональної філії
державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» 10
березня 2010 року за №43.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що в
установленому порядку здійснено
державну реєстрацію спірного договору
оренди землі, він є укладеним, а отже є
оспорюваним та за рішенням суду може
бути визнаний недійсним, зокрема, через
відсутність згоди на укладення такого
договору.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з огляду на наступне.

Відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
Законом України «Про оренду землі» (в
редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин), а також іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди земельної ділянки.

Відповідно до вимог ст.124 Земельного
кодексу України (далі - ЗК України)
передача землі в оренду здійснюється
на підставі цивільно-правової угоди.

Згідно з положеннями ст.14 Закону
України «Про оренду землі» від
06 жовтня 1998 року (в редакції, яка
діяла на час виникнення спірних
правовідносин) договір оренди землі
укладається у письмовій формі та
відповідно до ст.18 цього Закону набирає
чинності після його державної
реєстрації.

За змістом ст.ст.93,125 ЗК України право
оренди земельної ділянки - це засноване
на договорі строкове платне володіння
і користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності;
право оренди земельної ділянки виникає
з моменту державної реєстрації цього
права.

Договір оренди землі - це договір, за
яким орендодавець зобов'язаний за
плату передати орендареві земельну
ділянку у володіння і користування на
певний строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства (ст.13 Закону
України «Про оренду землі»).

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено,
що договір є укладений, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Установивши, що спірний договір, який
за формою і змістом відповідає вимогам
закону, але експертизою підтверджено,
що одна із сторін його не підписувала,
суд має виходити з того, що такий
договір є вчиненим. У цьому випадку п.8
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року «Про
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» про не
вчинення договору, чи не укладення не
застосовується. Зазначене вище є
підставою для визнання договору
недійсним за ст.ст.203,215 ЦК України як
підписання договору особою, яка не має
на це повноважень та волевиявлення
власника, якщо власник у подальшому не
схвалив такого правочину.

Таким чином, встановивши, що
оспорюваний договір оренди землі від
01 вересня 2007 року, підписаний не
ОСОБА_2, що підтверджується
почеркознавчою експертизою, зокрема,
висновком спеціаліста №97 від
17 червня 2011 року (том 1 а.с.73-79) та
висновком експерта №1535 від 03
жовтня 2011 року (том 1 а.с.107-115) та вказане
не відповідачем спростовано, районний
суд дійшов обґрунтованого висновку про
наявність правових підстав для
визнання договору недійсним з підстав
ч.3 ст.203, ст.215 ЦК України.

До того ж, той факт, що позивач не
підписувала оспорюваний договір
підтверджується також поясненнями
керівника орендаря (том 1 а.с.16).

Доводи відповідача щодо
прийняття позивачем орендної плати,
само по собі не є підставою вважати, що
між нею та підприємством існують
договірні правовідносини щодо
обумовленої землі.

Отже, встановивши, що спірний договір
оренди землі в установленому законом
порядку пройшов державну реєстрацію, є
укладеним, а отже - оспорюваний, але
волевиявлення позивача не було
направлено на укладення угоди, яку
вона не підписувала, суд обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги про
визнання недійсним такого договору та
повернення земельної ділянки
власникові.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а
зводяться до переоцінки наданих
доказів, яким суд першої інстанції дав
належну правову оцінку відповідно до
вимог ст.212 ЦПК України.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
то апеляційна скарга в силу
ч.1 ст.308 ЦПК України підлягає
відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Виробничо-комерційне
підприємство «КАРО відхилити, а
рішення Врадіївського районного суду
Миколаївської області від 26 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді: