Справа № 199/8779/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

30 січня 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м.Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Подорець О.Б., при
секретарі Голубніченко В.О., за участі
позивача ОСОБА_1, представника позивача
ОСОБА_2, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Філії Публічного
акціонерного товариства «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України «Білоколодязький елеватор»
про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом про
поновлення на роботі. В обґрунтування
позову посилався на те, що він з 23.05.2012
на підставі наказу № 25/1 від 21.05.2012 був
прийнятий на роботу на посаду
заступника начальника
пожежно-сторожової охорони до Філії
Публічного акціонерного товариства
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України «Білоколодязький
елеватор».

01.07.2012 на підставі наказу № 105/2 був
переведений на посаду начальника
елеватора. 12.07.2013 року його ознайомили з
наказом № 109 від 12.07.2013 про звільнення з
посади на підставі ч.4 ст. 40 КЗпП
України, тобто за прогул 04.06.2013 та
видали трудову книжку. З наказом про
звільнення позивача було ознайомлено,
однак йому було відмовлено у видачі
вказаного наказу. КЗпП України
передбачено, що у разі звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу, він
зобов'язаний у день звільнення видати
йому копію наказу про звільнення з
роботи. Крім того, відповідно до ст. 149
КЗпП України стягнення оголошується в
наказі і повідомляється працівникові
під розписку, що не було зроблено
відповідачем. Також позивач вважає, що
причини його звільнення не
відповідають дійсності, тому що 31.05.2013
позивачем на ім'я директора Філії
Публічного акціонерного товариства
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України «Білоколодязький
елеватор» ОСОБА_4 було подано заяву про
надання відпустки з 04.06.2013 по 13.06.2013.
Директор ОСОБА_4 надав свою згоду на
відпустку, що підтверджується
відповідною резолюцією на заяві
позивача. Під час перебування позивача
у відпустці він захворів та знаходився
на тривалому лікарняному з 12.06.2013 по
11.07.2013. Вийшовши після відпустки та
лікарняного на роботу 12.07.2013 позивача
не допустили до роботи, у зв'язку з його
звільненням. Також за час перебування
позивача у відпустці та на лікарняному
змінилося керівництво Філії
Публічного акціонерного товариства
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України «Білоколодязький
елеватор», та на посаду директора було
призначено ОСОБА_5 Новий директор
підприємства на звернення позивача
повідомив, що він йому дозвіл на
відпустку не надавав, а тому позивача
було звільнено за прогул. Пояснення
позивача про те, що йому був наданий
дозвіл на відпустку попереднім
директором та до зміни керівництва
підприємства, яку було проведено 05.06.2013,
новий директор ОСОБА_5 проігнорував.

Таким чином, позивач вважає, що причина
його невиходу на роботу 04.06.2013 є
поважною, оскільки він перебував у
відпустці та не може вважатися
прогулом, а тому звільнення його з цих
підстав є незаконним. У зв'язку з
викладеним, позивач просив суд
поновити його на посаді начальника
елеватора Філії Публічного
акціонерного товариства «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України «Білоколодязький елеватор» з 04
червня 2013 року; визнати наказ № 109 від
04.06.2013 незаконним; стягнути з
відповідача на його користь середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу за два місяці з 04.06.2013 по 09.08.2013 у
розмірі 7 534 грн. 70 коп. та моральну
шкоду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримав у повному обсязі, надав
пояснення аналогічні викладеним в
позовній заяві, просив позов
задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 позов
підтримав, надав пояснення аналогічні
викладеним у позовній заяві, просив
позов задовольнити у повному обсязі,
оскільки при звільненні позивача
підприємством порушено порядок
накладення дисциплінарних стягнень у
вигляді доган та порядок звільнення.

Представник відповідача Філії
Публічного акціонерного товариства
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України «Білоколодязький
елеватор» в судове засідання не
з'явився, надавши суду заяву про
розгляд справи за відсутності їх
представника, позовні вимоги не визнав
у повному обсязі, підтримавши надані
письмові заперечення на позов та
пояснивши, що накладенні дисциплінарні
стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1
проведено відповідно до норм чинного
трудового законодавства. На підставі
викладеного та письмових заперечень,
просив суд у задоволенні позову
відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши позивача, представника
позивача, допитавши свідка ОСОБА_4,
дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що на
підставі наказу від 21 травня 2012 року за
№ 25/1 позивача ОСОБА_1 було прийнято на
роботу на посаду заступника начальника
пожежно-сторожової охорони до Філії
Публічного акціонерного товариства
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України «Білоколодязький
елеватор». Відповідно до наказу від 01
липня 2012 року за № 105/2 позивача було
переведено на посаду начальника
елеватора.

Наказом від 12 липня 2013 року за № 109
ОСОБА_1 було звільнено з займаної
посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП
України, за прогул без поважних
причини, вчинений 04 червня 2013 року.

Частиною 4 ст. 40 КЗпП України
передбачено, що трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадках: прогулу (в тому числі
відсутність на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня ) без
поважних причин.

Прогул є порушенням трудової
дисципліни, за що ст. 147 КЗпП України
передбачено притягнення працівника до
дисциплінарної відповідальності, у
тому числі накладання такого виду
дисциплінарного стягнення, як
звільнення.

Усі документи щодо прогулу працівником
роботи надається на розгляд органу,
який відповідно до ст. 147 КЗпП України
має право накладати дисциплінарні
стягнення, а саме - колегіальному
органу або посадовій особі, яким надано
право приймати рішення щодо прийняття
працівника на роботу.

Згідно ч. 2 ст. 149 КЗпП України за кожне
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано лише
одне дисциплінарне стягнення, то
керівник підприємства має право
оголосити порушнику догану, або
звільнення.

Суд не може погодитися з посиланнями
позивача та його представника на те, що
позивач ОСОБА_1 у встановленому законом
порядку з 04 червня 2013 року знаходився у
відпустці без збереження заробітної
плати з огляду на таке.

Статтею 26 Закону України «Про
відпустки» передбачено, що за
сімейними обставинами та з інших
причин працівнику може надаватися
відпустка без збереження заробітної
плати на термін, обумовлений угодою між
працівником та власником або
уповноваженим ним органом, але не
більше 15 календарних днів на рік.

Дана норма права кореспондується з
положеннями ст.84 КЗпП України.

Відпустка без збереження заробітної
плати за згодою сторін надається за
сімейними обставинами або з інших
причин. Для надання відпустки без
збереження заробітної плати працівник
подає власникові або уповноваженому
ним органу письмову заяву із
зазначенням обставин (хвороба або
смерть рідних, необхідність догляду за
хворим родичем, весілля тощо). До заяви
додаються відповідні документи, що
підтверджують факт виникнення
обставин, із вказівкою строку
відпустки та дати її початку, але у разі
надання відпустки без збереження
заробітної плати за згодою сторін,
подання цих документів не є
обов'язковим. На підставі заяви
керівник підприємства видає наказ про
надання працівнику відпустки без
збереження заробітної плати.

Відповідно до листа Міністерства праці
та соціальної політики України від 19
жовтня 2005 року №09-487 «Про реєстрацію
наказів щодо особового складу» всі
накази по особовому складу ведуться в
Книзі реєстрації наказів, яка повинна
бути пронумерована, прошнурована,
скріплена підписом керівника та
сургучною печаткою підприємства, яка є
документом суворої звітності і
постійного зберігання. Книга
реєстрації наказів ведеться
працівником кадрової служби, який
готує і веде облік наказів по особовому
складу.

На підставі зазначених вимог чинного
законодавства суд не приймає до уваги
покази свідка ОСОБА_4 в частині надання
відпустки ОСОБА_1, оскільки як показав
свідок він, як керівник підприємства,
підписав заяву ОСОБА_1, але наказу щодо
відпустки ОСОБА_6 з 04 червня 2013 року
видано по підприємству не було.

Також, як встановлено в судовому
засіданні і підтверджується наданими
письмовими доказами відсутній такий
наказ і в Книзі реєстрації наказів.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
при виході на роботу 15 липня 2013 року
позивачем ОСОБА_1 на ім'я директора
Філії Публічного акціонерного
товариства «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України «Білоколодязький елеватор»
ОСОБА_5 надано пояснення, в яких ОСОБА_1
особисто як причину не виходу на роботу
з 04 червня 2013 року зазначив що його було
з 01 червня 2013 року звільнено з роботи
попереднім керівником. Жодного
посилання у даних поясненнях щодо
відпустки без збереження заробітної
плати за період з 04 червня 2013 року по 12
липня 2013 року в поясненнях ОСОБА_1 не
зазначено взагалі.

Крім того, суд не може погодитися з
показами свідка ОСОБА_4 в частині
надання розпорядження ОСОБА_7 щодо
підготовки наказу про відпустку
ОСОБА_1, оскільки в матеріалах справи
наявна службова записка ОСОБА_7 від 13
червня 2013 на ім'я директора Філії
Публічного акціонерного товариства
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України «Білоколодязький
елеватор» ОСОБА_5 щодо відсутності
ОСОБА_1 на роботі з 04 червня 2013 року без
поважних причин.

Таким чином, аналізуючи надані докази в
контексті з нормами чинного
законодавства, суд приходить до
висновку про те, що позивач звільнений
відповідно до норм чинного
законодавства, а відтак позовні вимоги
в частині поновлення на роботі
задоволенню не підлягають.

Зважаючи на те, що не підлягають
задоволенню вимоги про поновлення на
роботі, також, не підлягають
задоволенню і вимоги про відшкодування
моральної шкоди та стягнення
середнього заробітку, які є похідними
та взаємопов'язаними з позовом про
порушення трудових прав.

Враховуючи, що позивач за Законом
України «Про судовий збір» звільнений
від сплати судового збору, з
урахуванням результату розгляду
справи та згідно зі ст.88 ЦПК України
судові витрати підлягають віднесенню
за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.10,11, 57-60, 209, 212-215, 218, 222, 88
ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до Філії
Публічного акціонерного товариства
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України «Білоколодязький
елеватор» про поновлення на роботі -
відмовити в повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок
держави.

З повним текстом рішення сторони
можуть ознайомитися 04 лютого 2014 року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
міста Дніпропетровська. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію судового рішення із викладом
вступної та резолютивної частин видати
учасникам процесу негайно після його
проголошення.

Суддя
О.Б.Подорець