Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року
Рівненський
міський суд

під головуванням судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Жижчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Рівне цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської
Ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним та
скасування рішення Рівненської
міської ради №1964 від 03 травня 2012 року,
про визнання незаконним набуття права
власності на земельну ділянку ОСОБА_4,-

в с т а н о в и в :

В судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги
повністю підтримала з підстав,
викладених у позовній заяві. Просить
суд позов задоволити та визнати
незаконним та скасувати рішення
Рівненської міської ради №1964 від 03
травня 2012 року «Про затвердження
проекту землеустрою та передачу
безоплатно у власність земельної
ділянки на АДРЕСА_1»; визнати
незаконним набуття права власності на
земельну ділянку ОСОБА_3, який проживає
за адресою АДРЕСА_2 на земельну ділянку
по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
відповідача Рівненської міської ради
заявлені позовні вимоги позивача не
визнала та просить суд відмовити у їх
задоволенні з підстав, викладених у
письмових запереченнях на позов.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_3 заявлені позовні
вимоги позивача не визнав, вважає їх
безпідставними та просить суд
відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши учасників судового
процесу, дослідивши матеріали справи
та подані сторонами письмові докази по
справі, суд прийшов до висновку, що
заявлені позовні вимоги не підлягають
до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що за зверненням
ОСОБА_3 до міської Ради, рішенням
Рівненської міської ради від 15 вересня
2011 року №1174 «Про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки на
АДРЕСА_1 безоплатно у власність» ОСОБА_3
надано дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки орієнтовною площею 437 м.кв. на
АДРЕСА_1 безоплатно у власність для
індивідуального садівництва за
рахунок земель запасу Рівненської
міської ради.

За замовленням ОСОБА_3 в порядку,
передбаченому ст.118 Земельного кодексу
України, розроблений проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки на АДРЕСА_1.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність
погоджений позитивним висновком
комісії з питань, пов'язаних з
погодженням документації із
землеустрою від 13 жовтня 2011 року №210, до
складу якої на момент підписання
висновку входили представники
інспектуючи служб міста: Управління
Держкомзему у м.Рівному, Управління
містобудування та архітектури,
державного управління охорони
навколишнього природного середовища,
Державної санітарної служби,
Управління культури і туризму
Рівненської ОДА.

За заявою ОСОБА_3 до міської ради,
рішенням Рівненської міської ради від
03 травня 2012 року №1964 «Про затвердження
проекту землеустрою та передачу
безоплатно у власність земельної
ділянки на АДРЕСА_1» затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та передано ОСОБА_3 земельну
ділянку загальною площею 437 кв.м. на
АДРЕСА_1 для індивідуального
садівництва за рахунок земель житлової
та громадської забудови Рівненської
міської ради.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 22 листопада 2010 року №1068
державну інспекцію з контролю за
використанням та охороною земель було
ліквідовано, а функції щодо
забезпечення здійснення державного
контролю за використанням і охороною
земель було покладено на Державний
комітет із земельних ресурсів, в тому
числі за дотриманням органами
державної влади, органами місцевого
самоврядування, фізичними та
юридичними особами вимог земельного
законодавства та встановленого
порядку набуття і реалізації права на
землю.

При розгляді проектів рішень
Рівненської міської ради про надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та про затвердження проекту
землеустрою та передачу безоплатно у
власність земельної ділянки на АДРЕСА_1
управлінням держкомзему у м.Рівному,
яке на той час виконувало функції з
контролю за дотриманням органами
місцевого самоврядування вимог
земельного законодавства та порядку
набуття і реалізації права на землю, ці
проекти рішень були погоджені без
зауважень, що свідчить про законодавчу
правомірність підготовки цих проектів
рішень.

Також, в порядку, передбаченому
Регламентом Рівненської міської ради
шостого скликання, затвердженого
рішенням Рівненської міської Ради від
17 лютого 2011 року №287, проекти рішень
Рівненської міської ради «Про надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки на АДРЕСА_1 безоплатно у
власність» та «Про затвердження
проекту землеустрою та передачу
безоплатно у власність земельної
ділянки на АДРЕСА_1» пройшли юридичну
експертизу в організаційному відділі
міської ради на відповідність їх
вимогам чинного законодавства без
зауважень, що підтверджує їх
законність.

З дослідженого в судовому засіданні
листа прокуратури м.Рівне від 30 жовтня
2013 року №323з-13 вбачається, що за
результатами вивчення стану
законності під час прийняття рішення
Рівненською міською радою
прокуратурою м.Рівне не встановлено
порушень земельного законодавства, які
б свідчили про необхідність скасування
вказаного рішення.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що Рівненською міською радою
виконано всі вимоги чинного
законодавства з приводу порядку
набуття права власності на земельну
ділянку ОСОБА_3

На виконання рішення від 03 травня 2012
року №1964 ОСОБА_3 отримано державний акт
на право власності на земельну ділянку
№001292.

Відповідно до ст.41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності є
непорушним.

Як вбачається з позовної заяви,
позивач по справі зазначає, що він є
співвласником ? частини житлового
будинку на АДРЕСА_1. Однак дані
обставини не відповідають дійсності.

З дослідженого в судовому засіданні
свідоцтва про право на спадщину за
законом посвідченим державним
нотаріусом Славутської державної
нотаріальної контори Хмельницької
області Якимчук П.І. 14 травня 2003 року та
зареєстрованим в реєстрі за №1125 (номер
бланка ВАК №109742) вбачається, що
спадкоємцем майна ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 являється її син ОСОБА_1.
Спадкове майно, на яке видано це
свідоцтво складається з ? (однієї
другої) частини квартири за номером
першим загальною площею 30, 4 (тридцять
цілих чотири десятих) кв.м. в тому числі
житловою площею 11,1 (одинадцять цілих
одна десята) кв.м., що знаходиться в
будинку, який розташований в АДРЕСА_1.
Ця частина квартири належить
спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі рішення
рівненського міськнарсуду від 22 червня
1993 року.

З дослідженого в судовому засіданні
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно, виданого КП
Рівненське міське бюро технічної
інвентаризації за №666759 від 29 травня 2003
року вбачається, що ? частка квартири за
адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину (ВАК №109742 р№ 1125/ 14 травня 2003
року/ виданим Славутською державною
нотаріальною конторою Хмельницької
області на праві приватної спільної
часткової власності.

Квартира АДРЕСА_1 була продана ЖЕК №5
ОСОБА_7 - бабусі позивача по справі.
Згідно рішення виконавчого комітету
Рівненської міської ради народних
депутатів від 11 вересня 1991 року №336 ЖЕК
було дозволено продати в особисту
власність лише квартиру АДРЕСА_1, а не
цілий житловий будинок. При цьому,
вказаним рішенням, право чи перехід
права на земельну ділянку не було
передбачено.

У власників квартир АДРЕСА_1 відсутні
правовстановлюючі документи на право
власності чи право користування
земельною ділянкою на АДРЕСА_1.
Відсутні також відомості щодо
наявності відповідного рішення
Рівненської міської ради щодо надання
вказаної земельної ділянки у власність
чи користування.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Земельна ділянка на АДРЕСА_1 та права на
неї не можуть входити до складу
спадщини і бути предметом спадкування.

Земельна ділянка на АДРЕСА_1 не була
прибудинковою територією, так як
відповідних рішень Рівненською
міською радою щодо закріплення
прибудинкової території не приймалося
та документів, що посвідчують право
користування (власності) не видавалося.

Відповідно до ч.2 ст.193 Земельного
кодексу України земельні ділянки
кожної категорії земель, які не надані
у власність або користування громадян
чи юридичних осіб, можуть перебувати у
запасі.

За даними державного земельного
кадастру до і на момент прийняття
рішення Рівненською міською радою від
15 вересня 2011 року №1174 «Про надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки на АДРЕСА_1 безоплатно у
власність» земельна ділянка
орієнтовною площею 437 кв.м. на АДРЕСА_1
обліковувалась землями запасу
Рівненської міської ради, що
підтверджується дослідженим в
судовому засіданні листом Управління
держкомзему у м.Рівному від 13 вересня
2010 року №02-1503.

При відведенні земельної ділянки
ОСОБА_3 погоджувались межі земельної
ділянки, яка передається у власність
ОСОБА_3 для індивідуального
садівництва на АДРЕСА_1. Зокрема, з
протоколу обмеження та погодження меж
земельної ділянки від 25 березня 2011 року
вбачається, що межі земельної ділянки
на плані розташовані: від А до Б - по
суміжностями із землями загального
користування (проїзд) по існуючій
огорожі; від Б до В - по суміжностями із
землями житлової та громадської
забудови по суходолу; від В до Г - по
суміжностями із землями ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 по існуючій огорожі; від Г до А -
по суміжностями із землями загального
користування (вул.Черняховського) по
існуючій огорожі.

Тому суд вважає, що посилання
позивача на фактичне вилучення у
позивача земельної ділянки без
будь-яких на те правових підстав та не у
передбачений чинним законодавством
спосіб при відведенні земельної
ділянки ОСОБА_3 не відповідає дійсності
та абсолютно безпідставне, оскільки
вилучення земельних ділянок в порядку
і у спосіб, визначений ст.ст.140 - 149 ЗК
України, у власників землі
(землекористувачів) відбувається у
випадку, якщо таке право належним чином
посвідчене, а рішень Рівненською
міською радою, як розпорядника земель
комунальної власності щодо надання
земельної ділянки у власність або у
користування позивачу не приймалось,
право власності на земельну ділянку у
спосіб, визначений ст.125 ЗК України, у
позивача не виникало і документів,
визначений ст.126 ЗК України, що
посвідчують право на земельну ділянку,
позивачу не видавалося.

Земельна ділянка, передана у
власність ОСОБА_3 за рахунок земель
запасу Рівненської міської ради згідно
чинного законодавства.

Посилання позивача на ті обставини,
що рішення Рівненської міської ради
від 3 травня 2012 року №1964 «Про
затвердження проекту землеустрою та
передачу безоплатно у власність
земельної ділянки на АДРЕСА_1» прийнято
в порушення вимог ст.120 ЗК України та
ст.377 ЦК України є безпідставними,
оскільки ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК
України передбачають перехід права на
земельну ділянку, коли таке право на
землю було оформлене згідно вимог ЗК
України попередніми власниками
будівель або споруд, а не автоматичний
перехід права на земельну ділянку із
переходом права на нерухоме майно.

У відповідності до вимог ст.120 ЗК
України якщо житловий будинок, будівля
або споруда розміщені на земельній
ділянці, що перебуває у користуванні,
то в разі набуття права власності на ці
об'єкти до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих умовах і в
тому ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

Однак, відповідно до ст.125 ЗК України
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Тобто, з вищенаведених норм слідує,
що право власності і право
користування не виникає автоматично з
моменту переходу на об'єкт нерухомості,
розміщений на земельній ділянці, а таке
право виникає тільки після одержання
її власником або користувачем
документа, що посвідчує право
власності чи право постійного
користування земельною ділянкою та
його державної реєстрації.

Тому, посилання позивача на ті
обставини, що він з набуттям права
власності на квартиру АДРЕСА_1 згідно
ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України
правомірно набув право користування та
володіння земельною ділянкою є
безпідставними.

Також суд вважає безпідставними
твердження позивача на ті обставини, що
згідно із положенням ст.119 ЗК України
передача громадянину у власність або у
користування земельної ділянки, якою
він добросовісно, відкрито і
безперервно користувався, протягом 15
років за відсутності документів про
право на цю земельну ділянку,
здійснюється у порядку, встановленому
ЗК України.

Позивач по справі не набув права на
земельну ділянку в порядку ст.119 ЗК
України, оскільки норми ст.119 ЗК України
щодо набуття права власності на
земельну ділянку за набувальною
давністю може застосовуватися з 01
січня 2017 року відповідно до пункту
розділу ІХ «Прикінцеві положення» ЗК
України, про що також зазначено у листі
Верховного Суду України від 29 жовтня 2008
року №3767/0/8-08.

Що стосується посилання позивача на
ті обставини, що для обслуговування ?
частини житлового будинку йому
залишено смужку менше ніж 1 м і що існує
загроза руйнування частини будинку, а
також те що рішення Рівненської
міської ради позбавляє його повноцінно
володіти належною йому житловою
власністю є безпідставним, оскільки
ОСОБА_1 з 1995 року і по даний час не
проживає у своїй квартирі, про що
свідчить відмітка у його паспорті в
частині реєстрації місця проживання та
не заперечувалось представником
позивача, він не виконує своїх
обов'язків щодо забезпечення належного
утримання житла і своєю бездіяльністю
може спричинити руйнування своєї
квартири, але й квартири АДРЕСА_1, в якій
проживають співвласники житлового
будинку.

Відповідно до вимог п.3.25* ДБН 360-92** для
догляду за будівлями і здійснення їх
поточного ремонту відстань до межі
сусідньої ділянки від найбільш
виступаючої конструкції стіни треба
приймати не менше 1 м.

Фактична відстань від межі земельної
ділянки ОСОБА_3 та стіни квартири
ОСОБА_1 становить 1,5 м, що відповідає
вимогам ДБН 360-92**.

Крім цього, площа земельної ділянки,
на якій розташований двоквартирний
житловий будинок, одна із квартир в
якому належить ОСОБА_1 становить
близько 850 м.кв., яка в повній мірі
забезпечує нормативне утримання та
функціонування житлового будинку.

Відповідно до ст.40 ЗК України,
громадянам України за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування можуть передаватися
безоплатно у власність або надаватися
в оренду земельні ділянки для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
гаражного будівництва в межах норм,
визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. «б» ч.1 ст.81 ЗК
України, громадяни набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі безоплатної передачі із
земель державної і комунальної
власності.

Відповідно до п. «в» ч.2 ст.89 ЗК
України у спільній сумісній власності
перебувають земельні ділянки
співвласників жилого будинку.

Відповідно до ЗК України безоплатно
передаватися у власність земельні
ділянки громадянам можуть для
будівництва та обслуговування цілого
житлового будинку в розмірах, що не
перевищують граничні, встановлені ст.121
Кодексу. Власник частини житлового
будинку не має права отримати окрему
земельну ділянку для обслуговування
цієї частини будинку, про що
неодноразово роз'яснювалося
Держземагенством України в тому числі
на сторінках науково виробничого
журналу «Землевпорядний вісник».

Тому позивач по справі, разом з
іншими співвласниками житлового
будинку не позбавлений права щодо
приватизації земельної ділянки на якій
розташований житловий будинок в
порядку, визначеному Земельним
кодексом України.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Постановою Рівненського міського
суду Рівненської області від 29
листопада 2013 року у справі № 569/11345/13-а
за позовом ОСОБА_1 до Рівненської
міської ради, треті особи: ОСОБА_10,
Управління Держкомзему у м.Рівному,
ОСОБА_3, про визнання незаконним та
скасування рішення Рівненської
міської ради, визнання незаконним та
скасування реєстрації державного акта
на право власності на земельну ділянку,
яка залишена без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року, в задоволені позову ОСОБА_1
відмовлено, отже постанова
Рівненського міського суду
Рівненської області від 29 листопада 2013
року у справі № 569/11345/13-а набрала
законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи вищевикладені обставини
у їх сукупності, а також те, що в
судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги в
частині визнання незаконним рішення
Рівненської міської ради №1964 від 03
травня 2012 року не довела, а
представники відповідачів їх повністю
спростували і суд дійшов до висновку,
що рішення Рівненської міської ради
№1964 від 03 травня 2012 року прийнято в
межах наданої компетенції та
відповідає діючим нормам
законодавства, отже ОСОБА_3 на законних
підставах набув право власності на
спірну земельну ділянку, тому у
задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст.10,60,61,212,213,215,294 ЦПК
України, ст.ст.377,1218 ЦК України,
ст.ст.40,81,89,119-121,125,126,140-149,193 ЗК України,
суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до Рівненської міської Ради, ОСОБА_3 про
визнання незаконним та скасування
рішення Рівненської міської ради №1964
від 03 травня 2012 року, про визнання
незаконним набуття права власності на
земельну ділянку ОСОБА_4 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий: