Справа №489/1125/13-ц 24.03.2014 24.03.2014 24.03.2014
Провадження №22-ц/784/746/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач апеляційного
суду Серебрякова Т.В.
Рішення

Іменем України

24 березня 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової
Т.В.,

з секретарем судового засідання Свіщук
О.В.,

за участі:

позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх
представника ОСОБА_6,

відповідача ОСОБА_7 та його
представника ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_7 рішення Ленінського районного
суду міста Миколаєва від 22 січня 2014
року, ухвалене по цивільній справі за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про
усунення перешкод у користуванні
частиною нерухомого майна шляхом
виселення,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
пред'явили зазначений позов до ОСОБА_7,
який обґрунтували наступним.

В порядку спадкування за законом
ОСОБА_4 є власником 260/600 часток
житлового будинку АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 -
власницею 52/600 його часток. Вищевказані
частки вони успадкували після смерті
своїх матерів, а ті у свою чергу, після
смерті батька ОСОБА_8

48/100 часток вказаного житлового будинку
належить ОСОБА_9, яка успадкувала їх
після смерті своєї матері ОСОБА_10

Відповідач ОСОБА_7 самовільно, без
згоди позивачів, проживає у їхній
частині будинку, чим чинить їм
перешкоди щодо реалізації
правомочностей власників, а тому
підлягає виселенню без надання йому
іншого житла.

Посилаючись на вказані обставини,
позивачі просили про задоволення
позову.

Рішенням Ленінського районного суду
міста Миколаєва від 22 січня 2014 року
позов ОСОБА_4 і ОСОБА_5 задоволено.
Ухвалено виселити ОСОБА_7 з
частини будинку АДРЕСА_1, що належить на
праві власності ОСОБА_4 (260/600 часток) та
ОСОБА_5 (52/600 часток), без надання йому
іншого житла. Вирішено питання про
розподіл судових витрат по справі.

Не погодившись із вказаним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
позивачам в задоволенні позовних
вимог.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
оскарження, визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачі є
новими власниками спірної частини
житлового будинку, які не давали згоди
на вселення у ній відповідача, а
останній вселився та проживав у
частині будинку зі згоди колишнього
власника, право власності якого на
нерухоме майно припинилось внаслідок
його смерті, а відповідно і припинилось
й право користування таким житлом
ОСОБА_7

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.41,47 Конституції
України, ст.391 ЦК України кожен має
право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Кожен
має право на житло. Ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Відповідно до ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК
України власник володіє своїм майном
на власний розсуд, ніхто не може бути
позбавлений права власності чи
обмежений у його здійсненні.

При цьому, згідно з приписами ст.391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування чи
розпорядження своїм майном.

В тому разі, коли такі перешкоди
чиняться власнику житлового
приміщення, то усунення перешкод з
користування цим майном відбувається
на підставі норм житлового
законодавства.

Ст.ст.150,156 ЖК України передбачають, що
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди. Члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), в
тому числі і колишні, користуються
жилим приміщенням нарівні з власником.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням народного суду Заводського
району міста Миколаєва від 06 вересня 1968
року здійснено реальний поділ будинку
АДРЕСА_1 між його власниками (на той час)
колишнім подружжям ОСОБА_10 і ОСОБА_8
Виділено ОСОБА_8 у будинку літ. А-1
приміщення 1-2, 1-3, 1-4, площею 41.6 кв.м., ?
частину вбиральні, басейн, ? частину
паркана, ? частину воріт, ? частину
водопровідної колонки та ? частину
замощення, що складає 52/100 часток
всього будинку. Виділено ОСОБА_10
частину жилого будинку літ. -А і сіни,
приміщення 1-7, 1-4, 1-5, 1-6, площею 37.30 кв.м.,
ганок №1, сарай літ. - Б, погріб
ДПЧ, ? частину паркану, ? частину
вбиральні літ. -В, ? частину воріт, ?
частину водопровідної колонки, ?
частину замощення, що складає 48/100
часток всього будинку (а.с.39).

Після смерті ОСОБА_10 її частину будинку
успадкувала її донька ОСОБА_9,
а після смерті ОСОБА_8 спадщину
прийняли та оформили його донька
ОСОБА_11, як спадкоємець за заповітом на
260/600 часток будинку та ОСОБА_12, як
спадкоємець обов'язкової частки у
спадщині на 52/600 часток (а.с.29,31,32). Після
смерті останніх їх частки були
успадковані позивачами у справі,
зокрема: ОСОБА_4 успадкував після
смерті своєї матері ОСОБА_11 - 260/600
часток, а ОСОБА_5 успадкувала після
смерті своєї матері ОСОБА_12 - 52/600 часток
(а.с.7,9).

Відповідач ОСОБА_7 мешкає та
зареєстрований у виділеній його
батькові ОСОБА_8 частці будинку з 25
травня 1981 року (а.с.81-82). Згідно
Інформаційної довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно останній
не є власником спірного будинку
(а.с.53,54).

Відповідно до реєстру прав власності
на нерухоме майно на час розгляду
справи власниками вищевказаного
житлового будинку є: ОСОБА_9,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 При цьому, право
власності на спірну частку житлового
будинку перейшло до позивачів у
порядку спадкування.

Згідно із ст.1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

За такого, незважаючи на те, що
відповідач не є членом сім'ї позивачів,
виходячи з підстав переходу до них
права власності на частину жилого
приміщення, право користування яким, як
член сім'ї попереднього власника набув
ОСОБА_7, право останнього на проживання
у будинку не припиняється.

При цьому, відсутність сімейних
стосунків між сторонами надає право
новому власнику змінити умови
користування жилим приміщенням,
зокрема, встановлення плати за
проживання в ньому, наслідком
невнесення якої може бути виселення.

Таким чином, на думку колегії суддів,
районний суд, неправильно визначився
із характером спірних правовідносин та
нормою права, яка підлягає
застосуванню та у порушення вимог ст.303
ЦПК України не перевіривши доводи
відповідача щодо збереження за ним
права на користування частиною будинку
у зв'язку із тим, що право власності на
неї перейшло до позивачів як
спадкоємців, ухвалив рішення, яке не
може вважатись законним і
обґрунтованим та в силу ст.309 ЦПК
України підлягає скасуванню, з
ухваленням у справі нового рішення про
відмову у задоволенні повних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
позивачів в рівних частках на користь
відповідача підлягає стягненню
судовий збір в розмірі 120 (сто двадцять)
грн. 00 коп., сплачений останнім за
подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303,309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду
міста Миколаєва від 22 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про усунення перешкод
у користуванні частиною нерухомого
майна шляхом виселення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_7 по 60 (шістдесят) грн. 00 коп. з
кожного судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: