Р І Ш Е Н Н Я

ІМенем УКраїни

26 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Касьяна О.П.,
Коротуна В.М.,

Кафідової О.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про
зміну формулювання підстав звільнення,
дати звільнення, стягнення вихідної
допомоги, заборгованості по заробітній
платі, грошової компенсації за
невикористану відпустку,
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Євпаторійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 6 червня
2013 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 6 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом про зміну формулювання
підстав звільнення, дати звільнення,
стягнення вихідної допомоги,
заборгованості по заробітній платі,
грошової компенсації за невикористану
відпустку, відшкодування моральної
шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що 1 лютого 2012 року він був прийнятий на
роботу до відповідача на підставі
трудового договору, який був
зареєстрований у Євпаторійському
центрі зайнятості за № 54 від 7
лютого

2012 року.

Зазначав, що відповідач затримував
виплати по заробітній платі та
відмовив у наданні щорічної відпустки,
що стало підставою для подання
позивачем заяви про звільнення.

11 березня 2013 року ФОП ОСОБА_4 звільнив
ОСОБА_3, однак на вимогу останнього
здійснити виплату сум по заробітній

платі, прийняти листки
непрацездатності, надати довідки про
доходи та змінити формулювання підстав
звільнення у трудовій книжці
відповідач відмовився. Також, позивач
зазначив, що його дружина знаходиться

у відпустці по догляду за дитиною і він
є єдиним годувальником своєї

сім'ї та такими діями відповідача йому
була завдана моральна шкода, яку

він оцінив у 4 тис. грн.

Посилаючись на наведене, позивач
просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Євпаторійського міського
суду Автономної Республіки

Крим від 6 червня 2013 року, залишеним без
змін ухвалою колегії суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 6 серпня 2013 року,
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково. Зобов'язано ФОП ОСОБА_4 видати

ОСОБА_3 довідки про доходи за останні
шість місяців роботи до його
звільнення по формі, затвердженій
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 27
серпня 2004 року за № 192 та постановою
Кабінету Міністрів України № 1266 від 26
вересня 2001 року. Стягнуто з

ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
заборгованість по заробітній платі у
розмірі 1127 грн. 02 коп., недоплачену суму
по заробітній

платі за 2012 рік у розмірі 741 грн. 00 коп., 1
тис. грн на відшкодування моральної
шкоди, судові витрати на оголошення у
пресі у розмірі

866 грн. Допущено до негайного виконання
рішення суду в частині стягнення
заробітної плати у розмірі 1127 грн 02 коп.
У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання про
стягнення судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення і ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 відмовити,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 212, 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим. При
ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені та
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60
ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач був прийнятий на роботу

1 лютого 2012 року на посаду монтажника
телекомунікаційних мереж згідно із
трудовим договором № 4 від 1
лютого 2012 року, який було зареєстровано
у встановленому законом порядку, а 11
березня 2013 року позивача було
звільнено за власним бажанням, за ст. 38
КЗпП України.

Заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України,
ст. 1 Закону України «Про оплату праці»).

В частині вирішення вимог про
стягнення заборгованості по

заробітній платі суди дійшли висновку,
що відповідачем не доведено отримання
позивачем заробітної плати за березень
2013 року у розмірі

1127 грн 02 коп., а заборгованість по
заробітній платі за 2012 рік у розмірі 741
грн сторонами не оспорювалась, тому
судами було правильно застосовано ст.
117 КЗпП України та стягнуто зазначені
суми.

У відповідності з вимогами ст. 49 КЗпП
України власник або уповноважений ним
орган зобов'язані видати працівникові
на його вимогу довідку про його роботу
на даному підприємстві, в установі,
організації із зазначенням
спеціальної кваліфікації, посади, часу
роботи і розміру заробітної плати.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
зобов'язання відповідача надати
довідки про доходи, суди обґрунтовано
визначили, що вирішення цього питання
необхідно позивачу для підтвердження
його трудового стажу.

Розмір стягнутої моральної шкоди,
також відповідає вимогам

ст. 237-1 КЗпП України, принципам
розумності і справедливості, та є
достатньою компенсацією за
відновлення порушеного права позивача.

Однак, задовольняючи позовні вимоги в
частині стягнення витрат на оголошення
у пресі у розмірі 866 грн, суд першої
інстанції, з яким погодився і
апеляційний суд, керувались ст. ст. 84, 86,
88 ЦПК України, проте такий висновок
судів є необґрунтованим, оскільки
згідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України розгляд
судом цивільної справи відбувається у
судовому засіданні з обов'язковим
повідомленням осіб, які беруть участь у
справі.

Відповідно до ст. 74 ЦПК України судові
виклики здійснюються судовими
повістками про виклик. Судові повістки
про виклик у суд надсилаються особам,
які беруть участь у справі, свідкам,
експертам, спеціалістам, перекладачам,
а судові повістки-повідомлення -
особам, які беруть участь у справі з
приводу вчинення процесуальних дій, у
яких участь цих осіб не є обов'язковою.

У ч. 4 цієї статті передбачено, що судова
повістка про виклик повинна бути
вручена з таким розрахунком, щоб особи,
які викликаються, мали достатньо часу
для явки у суд і підготовки до участі у
судовому розгляді справи, але не
пізніше ніж за три дні до судового
засідання.

Оскільки спосіб виклику в судове
засідання визначений ч. 9 ст. 74 ЦПК
України може застосовуватись лише
після вчинення певних дій та за
наявності визначених умов. Так, Пленум
Верховного Суду України

в Постанові "Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції" № 2 від 12 червня
2009 року роз'яснив, що виклик
відповідача у суд через оголошення в

пресі буде вважатися належним
повідомленням, лише у разі, якщо

місце проживання (перебування чи
роботи) або місцезнаходження
відповідача невідоме навіть після
звернення позивача до адресного бюро й
органів внутрішніх справ (докази чого
мають бути у справі), а не при

його неявці в судове засідання, коли
відоме його місце проживання,

оскільки явка до суду є правом, а не
обов'язком сторони у справі

частина перша статті 27 ЦПК). З
опублікуванням оголошення про

виклик відповідач вважається
повідомленим про час і місце розгляду

справи. На ці випадки поширюється
правило частини четвертої статті

74 ЦПК України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України судові
повістки, адресовані фізичним особам,
вручаються їм під розписку, а юридичним
особам - відповідній службовій особі,
яка розписується про одержання
повістки.

Розписка про одержання судової
повістки з поміткою про дату вручення у
той самий день особами, які її вручали,
повертається до суду.

Як убачається із довідки
адресно-довідкового сектору м.
Євпаторії від 20 квітня 2013 року ОСОБА_4
зареєстрований у АДРЕСА_1 (а.с. 16)

З огляду на викладене у суду не було
підстав для задоволення позову в
частині стягнення 866 грн на користь
позивача з відповідача коштів на
сплату витрат пов'язаних з публікацією
оголошення у пресі.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що у вказаній частині
оскаржувані судові рішення ухвалені з
порушенням норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, тому вони підлягають
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 336, 337, 341, 344 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Євпаторійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 6 червня
2013 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 6 серпня

2013 року в частині стягнення судових
витрат на оголошення у пресі у розмірі
866 грн на користь ОСОБА_3 скасувати і в
цій частині ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог
відмовити.

В іншій частині рішення
Євпаторійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 6 червня
2013 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 6 серпня 2013 року
залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді: О.П.
Касьян О.В. Кафідова В.М. Коротун О.В.
Ступак