РІШЕННЯ

іменем України

„18" березня 2014 року

Амур-Нижньодніпровський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Шахназарян М.А.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

за участі представника позивача -
ОСОБА_2,

за участі представника відповідача -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, де третя особа Комунальне
підприємство «Житлово-експлуатаційне
підприємство №54» Дніпропетровської
міської ради про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням
шляхом вселення та про стягнення
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним
позовом, в його обґрунтування
посилаючись на те, що він у
відповідності до рішення
Амур-Нижньодніпровської районної ради
№ 229/3 від 19.09.2013 року уклав договір
найму житлового приміщення - квартири
АДРЕСА_1; у відповідності до договору
про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій №3515 від 30.09.2013 р. він повинен
сплачувати комунальні послуги щодо
квартири з порядок та строк,
встановлений договором. Додатково
право користування вказаним житлом
підтверджується за фактом реєстрації
його місця проживання за адресою
квартири, у відповідності до довідки №
2881, виданої КП «ЖЕП № 54» 30.09.2013 р.

Як зазначається позивачем при
зверненні до суду згідно змісту ст. 6
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», ст. 64-65 ЖК
України факт реєстрації місця
проживання підтверджує право на
користування житловим приміщенням в
порядку, визначеному договору найму та
чинним законодавством України.

У квартирі (відповідно до довідки)
разом із позивачем зареєстрований та
постійно проживає відповідач, який
доводиться позивачу братом, який в
порушення загальновизнаних правил
співжиття та нехтуючи правами
позивача на вільне та безперешкодне
користування квартирою (відповідачем
на вхідні двері квартири були
встановлені замки, від яких у позивача
відсутні ключі), створює для позивача
непереборні перешкоди в користування
належним цим житловим приміщенням:
протягом останніх декількох місяців
позивач постійно намагається
потрапити додому, проте, з вини
відповідача позбавлений можливості
потрапити, причини відмови відповідач
не пояснює. Позивач був змушений
звернутися до органів внутрішніх
справ; у відповідності до талону
повідомлення №00233 від 18.10.2013 р. було
відкрито кримінальне провадження за
заявою, та на даний час ОВС приймають
рішення по справі.

Разом з тим, діями відповідача
позивачу також завдана моральна шкода;
через неправомірні дії відповідача
позивач не має можливості
користуватися квартирою та вимушений
проживати у свого батька, створюючи
йому та собі незручності. Хід життя
порушився; у зв'язку з неможливістю
врегулювати конфлікт мирним шляхом
позивач переживає нервовий стрес,
протягом останніх декількох місяців
позивач перебуває в постійному
моральному напруженні, та змушений
гаяти свій час на звернення до
компетентних органів для відновлення
своїх законних прав. Не проживаючи у
квартирі, позивач зобов'язаний за
договором № 3515 сплачувати комунальні
послуги, нести, таким чином,
невиправдані додаткові майнові
витрати, які і є значними.

Предмет позову становить вимога
про усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням шляхом вселення
позивача до квартири АДРЕСА_1, про
стягнення з відповідача на користь
позивача на відшкодування моральної
шкоди 6 000,00 грн.

У судовому засіданні позивач та
його представник вимоги позову
підтримали повністю, надали пояснення,
аналогічні викладеним в позовній
заяві, просили суд повністю
задовольнити поданий позов.

Представник відповідач позов не
визнав, просив суд відмовити в його
задоволенні повністю, посилався на
те, що позивач з 2002 року не проживає в
АДРЕСА_1, що підтверджується актом про
не проживання від 16.12.2013 року, через що
не має підстав для усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням
шляхом вселення позивача, оскільки
ніхто не чинить перешкоди в праві
користуванні квартирою АДРЕСА_1,
позивач є братом відповідача, його
місце проживання зареєстровано в даній
квартирі, та він має такі ж самі права
як і відповідач.

Комплект ключів від вищезазначеної
квартири позивач має, але вже понад
одинадцять років ними не користується,
та безпідставно стверджує про зміну
ключів відповідачем та про чинення
перешкод.

Крім того, 06.12.2013 р. позивачу за
адресою його фактичного проживання
була направлена телеграма, в якій йому
було запропоновано переїхати на
постійне місце проживання в квартиру
АДРЕСА_1, в якій він зареєстрований, та в
будь-який зручний для нього час
отримати ще один додатковий комплект
ключів від вищезазначеної квартири.

На переконання представника
відповідача, акт, який складений
21.10.2013 р. ОСОБА_1 разом із сусідами про не
допуск його до приміщення квартири, є
сфальсифікованим, адже в цей час, коли
складався акт, відповідач перебував на
роботі, що підтверджується відповідною
до довідкою, та просив суд врахувати,
що, як стверджує позивач за його заявою
від 18.10.2013 р. було відкрито кримінальне
провадження про те, що їх мати (ОСОБА_5)
відмовлялася пускати свого сина ОСОБА_1
в квартиру та наразі ОВС приймають
рішення по справі, то постановою
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 25.10.2013
року провадження по справі було
закрито у зв'язку з відсутністю складу
адміністративного правопорушення.

Між відповідачем та позивачем
дійсно виникла сварка відносно
квартири, під час якої була присутня
мати ОСОБА_5, яка не могла спокійно
дивитись, як сини ображають один
одного, але жодного насильства з її
сторони позивачу завдано не було; мати
є особою похилого віку та, як кожна
мати, хвилюється за своїх синів, та їй
набридли напади на відповідача з боку
позивача, адже здебільшого
ініціатором сварки завжди був позивач.
На переконання відповідача, позивач
своїми неправомірними діями хоче
висилити відповідача (свого брата) для
того, щоб приватизувати квартиру та
продати її, а відповідача виселити на
вулицю; позивач неодноразово просив
відповідача самостійно виписатися з
цієї квартири, пропонував гроші у
розмірі 8 000,00 дол. США для того, щоб
відповідач придбав для себе окреме
житло, позивач постійно вчиняв
скандали, якими провокував на
нецензурну лексику; утім, відповідачу
нікуди переїхати, та він не має
достатньо грошових коштів на придбання
нового житла. Відповідач ніколи не мав
намірів сваритися з позивачем, адже
вони є родичами, та навпаки,
відповідач та його мати завжди
хотіли, щоб ми були дружньою сім'єю.
Факт реєстрації місця проживання
підтверджує також право відповідача
на користування житловим приміщенням в
порядку, визначеному договору найму та
чинним законодавством України.

Відповідно до ст. 64 ЖК члени сім'ї
наймача, які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення.

Представник відповідача просив
суд врахувати, що позивачем не надано
до суду доказів, які б спростовували
той факт, що йому чинять перешкоди у
користуванні квартирою, а також
спричинення йому моральної шкоди (ст. 60
ЦПК України), через що просив суд
відмовити в задоволенні позову
повністю.

Третя особа не скористалася правом
надання заперечень проти позову,
надала до суду заяву про розгляд справи
у її представника.

Заслухав пояснення осіб, які
беруть участь у справі, та дослідив
доказ и в межах заявлених вимог згідно
ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог
ст.ст. 57-60 ЦПК України; відповідно до ч. 1
ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

За розгляду справи позивач, на
переконання суду, не довів ті
обставини, на які посилався як на
підставу своїх вимог, не наддав докази
відповідно до вимог ст.ст. 57-59 ЦПК
України, через що суд мав би змогу дійти
до іншого висновку у справі, яка
розглядалася.

Судом встановлено, що позивач є
наймачем кватири АДРЕСА_1 на підставі
рішення виконавчого комітету
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради від 19.09.2013 р.
№229/3; за даною адресою зареєстровано
місце проживання сторін в даній справі.
Договір найму із ОСОБА_5 (матір позивача
та відповідача) був розірваний у
зв'язку з її вибуттям рішенням
виконавчого комітету
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради від 19.09.2013 р.
№229/3.

За ст. 9 ЖК право на житло
(користування ним, усунення перешкоду
користуванні ним) підлягає захисту
лише у випадку порушення прав особи.

Судом встановлено, що відповідач
фактично мешкає за даною адресою;
відповідно до пояснень позивача він
близько 10 років проживає за іншою
адресою у батька, причини, з яких
позивач мешкає за іншою адресою разом
із батьком позивач відмовився
наводити.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Позивач посилався як на доказ
вчинення з боку відповідача перешкод у
користуванні квартирою на заяву до ОВС
від 18.10.2013 р., про існування якої
свідчить талон (а.с. 10), утім, копії
відповідної заяви суду надано не було.

Разом з тим, суд позбавлений
можливості встановити факт наявності
перешкод у позивача у користуванні з
боку відповідача житловим приміщення
й на підставі висновку від 07.10.2013 р.
(а.с.11), оскільки він не містить таких
обставин; водночас, відповідно до
постанови судді
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 25.10.2013 р.
(а.с. 21) провадження у справі відносно
ОСОБА_5 за ст. 173-2 КУпАП закрито з
передбаченої п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП
підстави.

Інших доказів суду позивачем
надано не було; разом з тим, відповідно
до наданого відповідачем доказу (а.с.
22) позивачу було запропоновано
змінити місце проживання та переїхати
для проживання за адресою реєстрації
місця проживання, а також отримати в
будь-який зручний час ключі від
квартири.

Разом з тим, дублікат ключів від
квартири АДРЕСА_1 був вручений
позивачу представником відповідача у
судовому засіданні 13.02.2014 р.

За наведених вище підстав суд
позбавлений можливості встановити
обставини, на які позивач посилається
як на підставу своїх вимог, тому вимога
позову про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням
шляхом вселення не підлягає
задоволенню.

Що стосується вимоги позову про
відшкодування моральної шкоди, то,
відмовляючи в її задоволенні суд
виходить з того, що згідно згідно
приписів законодавства особа несе
відповідальність за заподіяну
моральну шкоду у випадках, коли право
на її відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції
України або у випадках, передбачених
статтями 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також
іншими нормами законодавства, які
встановлюють відповідальність за
заподіяння моральної шкоди.

Також суд бере до угави той факт, що
підставу вимоги про відшкодування
моральної шкоди позивач визначив
наступну - ст. 1167 ЦК України. На відміну
від зобов'язань, які виникають із
правомірних актів, цей вид зобов'язань
виникає з неправомірних актів, яким є
правопорушення, тобто протиправне,
винне заподіяння шкоди деліктоздатною
особою. Деліктне зобов'язання - це
зобов'язання, що виникло внаслідок
заподіяння шкоди, а заподіяння шкоди
іншій особі не завжди породжує
деліктне зобов'язання. Воно виникає
там, де заподіювач шкоди і потерпілий
не перебували між собою у
зобов'язальних відносинах або шкода
виникла незалежно від існуючих між
сторонами зобов'язальних
правовідносин.

Оскільки за судового розгляду було
встановлено, що між сторонами виник
спір з приводу користування житловим
приміщенням, та судом встановлено. що
правовідносини між сторонами
регулюються ЖК. На житлові
правовідносин ця норма матеріального
права (ст. 1167 ЦК України) не поширюється;
норми ЖК не передбачають право на
відшкодування моральної шкоди.

Судові витрати, оскільки в
задоволенні позову відмовлено,
віднести на рахунок позивача (ст.ст. 88
та 215 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 212, 214, 215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, де третя особа Комунальне
підприємство «Житлово-експлуатаційне
підприємство №54» Дніпропетровської
міської ради про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням
шляхом вселення та про стягнення
моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя