АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 4164 /2014
інстанції - ГребенюкВ.В.
Доповідач - Поливач Л.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Охневській Т.В.

за участю осіб:
представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання квартири
спільною сумісною власністю, визнання
права власності на частку квартири;

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_6

на рішення Подільського районного суду
м.Києва від 14 травня2013 року

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Подільського районного суду
м.Києва від 14 травня2013 року позов
ОСОБА_7 задоволено частково. Визнано
спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1. Визнано за
ОСОБА_7 право власності на Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_4, діючи в інтересах ОСОБА_3, а
також ОСОБА_6, діючи в інтересах ОСОБА_5,
подали апеляційні скарги, в яких
просили суд рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог. Посилались
на незаконність ухваленого рішення,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Апелянти зазначали, що судом не надано
належної оцінки тому факту, що згідно
договору купівлі-продажу від 25.07.2009
року ОСОБА_8 придбав квартиру АДРЕСА_1
виключно за власні кошти. На
підтвердження даної обставини суду
було надано копію договору
купівлі-продажу від 30.03.2009 року
квартири АДРЕСА_3. Саме за кошти
отримані ОСОБА_8 від продажу частки
зазначеної квартири і було придбано
спірну квартиру, а тому дана квартира
не є спільною сумісною власністю, а є
особистою власністю померлого ОСОБА_8

В суді апеляційної інстанції
представники відповідачів ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 підтримали
апеляційні скарги в повному обсязі,
посилаючись на доводи, викладені в них.
Представник позивача ОСОБА_2
заперечував проти задоволення
апеляційних скарг, посилаючись на
законність та обґрунтованість
ухваленого судом рішення. Позивач
ОСОБА_7, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлялись
належним чином. Неявка вказаних осіб в
судове засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційних скарг, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення, в частині
вирішення питання про правовий статус
квартири АДРЕСА_1 та в частині визнання
за позивачем права власності на частку
зазначеної квартири, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційні
скарги підлягають відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Апеляційного суду м.Києва від
29.10.2013 року апеляційні скарги
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 -
ОСОБА_6 було задоволено частково.
Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 14.05.2013 року, в частині
встановлення факту проживання однією
сім'єю ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з вересня 1996 року
по 01.01.2004 року скасовано і в цій частині
відмовлено у задоволені позову.
Рішення про визнання квартири АДРЕСА_1
спільної сумісною власністю ОСОБА_8 та
ОСОБА_7 і визнання за ОСОБА_7 права
власності на частину квартири АДРЕСА_1
скасовано і відмовлено у задоволені
позову в цій частині вимог. В іншій
частині рішення суду залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням
Апеляційного суду м.Києва від 29.10.2013
року, ОСОБА_7, представники ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 подали
касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22.01.2014 року
касаційні скарги задоволено частково.
Рішення Апеляційного суду м.Києва від
29.10.2013 року, в частині вирішення питання
про поділ квартири АДРЕСА_1 скасовано,
справу в цій частині передано на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.
В іншій частині рішення Апеляційного
суду м. Києва від 29.10.2013 року залишено
без змін.

За змістом ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Встановлюючи факт спільного
проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 однією
сім'єю з 01 січня 2004 року по 29 березня 2012
року, суди виходили з того, що в
судовому засіданні зазначений факт
знайшов своє підтвердження, а
відповідачі не надали будь-яких
доказів, які б цей факт спростовували.

Таким чином, рішення Подільського
районного суду м. Києва від 14.05.2013 року,
в частині встановлення факту
проживання однією сім'єю ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 з 01.01.2004 року по день його смерті
- ІНФОРМАЦІЯ_1 набрало законної сили.

Згідно договору купівлі - продажу від
25.07.2009 року ОСОБА_8 придбав квартиру за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13). Відповідно до
реєстраційного посвідчення № 005110 від
30.07.2009 року він євласником вищевказаної
квартири (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8, що
підтверджено свідоцтвом про смерть від
30.03.2012 року (а.с.8).

В своїх позовних вимогах ОСОБА_7
просила визнати за нею право власності
на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, придбану
25.07.2009 року, з підстав придбання
вищезазначеного майна спільно з
померлим ОСОБА_8, за спільні кошти та
під час її перебування з ним у
фактичних шлюбних відносинах, а відтак
на спірні правовідносини
розповсюджується дія норм Цивільного
кодексу України (надалі за текстом - ЦК
України) та Сімейного кодексу України
(надалі за текстом - СК України).

Обґрунтовуючи підставність позову,
ОСОБА_7 посилалась на те, що вказана
квартира є їх з ОСОБА_8 спільним
сумісним майном, на 1/2 частини якого
вона має право.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сімєю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

На майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою,
поширюються положення глави 8 СК
України.

Основою майнових відносин подружжя є
положення про те, що майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу);
вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя (стаття 60
СК України).

За змістом ст. 57 СК України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є, зокрема й майно, набуте нею, ним за
час шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

Спірна квартира була придбана під час
перебування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у
фактичних шлюбних відносинах. Доказів,
які свідчили б про придбання вказаної
квартири за особисті кошти ОСОБА_8, у
тому числі, за кошти які були отримані
останнім від продажу належної йому
частини у квартирі АДРЕСА_3
відповідачами надано не було. Позивач
зазначений факт заперечує. З часу
продажу даної квартири до придбання
спірної квартири пройшло майже чотири
місяці. Не свідчить про вказане і заява
ОСОБА_8 при укладенні договору
купівлі-продажу спірної квартири, про
те, що він у шлюбі не перебуває,
оскільки він дійсно у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_7 не перебував.

Як вбачається з довідки № 131-02 від
06.06.2012 року, виданої Національним
університетом харчових технологій,
ОСОБА_8 працював в Національному
університеті харчових технологій на
посаді професора кафедри
біотехнології продуктів бродіння і
виноробства з 01.11.1965 року по 29.03.2012 року
(а.с.18).

У відповідності до довідки № 128-02 від
06.06.2012 року, виданої Національним
університетом харчових технологій,
ОСОБА_7 працює в Національному
університеті харчових технологій на
посаді доцента кафедри аналітичної
хімії з 01.08.1974 року по теперішній час
(а.с.19). Відповідно, ОСОБА_7 і ОСОБА_8
отримували регулярно заробітну плату,
яка була їх спільним бюджетом під час
спільного проживання і мали можливість
разом придбати квартиру.

Свідки допитані судом показали, що
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 разом придбали спірну
квартиру.

За відсутності в матеріалах справи
будь-яких доказів того, що квартира
АДРЕСА_1 була придбана за особисті
кошти ОСОБА_8, висновки суду першої
інстанції про те, що дана квартира є
спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 є вірними.

Відповідно до ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Стаття 70 СК України передбачає, що у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором;

Згідно ст. 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі; якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом, при
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення;
неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними; присудження
одному з подружжя грошової компенсації
можливе за умови попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

За таких обставин, ОСОБА_7 є власником Ѕ
частки спірної квартири і рішення суду
першої інстанції, в цій частині є
законним та обґрунтованим.

Отже, твердження апелянтів про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
вони посилаються - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційних скаргах, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308,
313,314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6
відхилити.

Рішення Подільського районного суду
м.Києва від 14 травня2013 року, в частині
визнання квартири АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та,
в частині визнання за ОСОБА_7 права
власності на Ѕ частину квартири
АДРЕСА_1 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: