Справа №2036/4645/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2014 року

Чугуївський міський суд Харківської
області у складі:

головуючого - судді Панаід
І.В.

за участю:

секретаря судового засідання Зайцевої
Т.Г.,

представника відповідача ОСОБА_1 -
ОСОБА_2, ОСОБА_3

прокурора Анголенко П.О., Хмилевського
А.О.

представника Чугуївської
райдержадміністрації - Юношева Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Чугуївського міського
суду Харківської області позовну заяву
Чугуївського міжрайонного прокурора в
інтересах Чугуївської районної
державної адміністрації Харківської
області до ОСОБА_5, ОСОБА_1, третя особа -
Есхарівська селищна рада Чугуївського
району Харківської області, про
визнання державного акту недійсним,
скасування запису про державну
реєстрацію державного акту на право
власності на земельну ділянку,
витребування та повернення земельної
ділянки в придатному для використання
стані,

в с т а н о в и в:

Чугуївський міжрайонний
прокурор Харківської області в
інтересах Чугуївської районної
державної адміністрації Харківської
області звернувся до суду із
зазначеним позовом, та просить визнати
недійсним Державний акт серії ХР №
26-79-037778 від 04.09.1996 року на право
приватної власності на земельну
ділянку площею 0,60 га для ведення
особистого підсобного господарства на
території Есхарівської селищної ради,
виданий на ім'я ОСОБА_5; скасувати запис
в Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно щодо права власності
ОСОБА_5 на вказану земельну ділянку;
зобов'язати ОСОБА_1 звільнити та
повернути у придатному для
використання стані зазначену земельну
ділянку її законному власнику - державі
в особі Чугуївської
райдержадміністрації Харківської
області.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що Чугуївською міжрайонною
прокуратурою Харківської області
проведено перевірку щодо дотримання
вимог земельного законодавства
України, під час якої встановлено факт
незаконності виділення земельної
ділянки ОСОБА_5, а саме - порушення вимог
ст. ст. 12, 116 Земельного кодексу України
та п. 34 ст. 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування». В ході
перевірки встановлено, що на земельну
ділянку, розташовану на території
Есхарівської селищної ради
Чугуївського району Харківської
області, 04.09.1996 р. видано державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії ХР № 26-79-037778 на ім'я ОСОБА_5
Державний акт видано на підставі
рішення виконавчого комітету
Есхарівської селищної ради №8/14 від
06.02.1996р. Вказана земельна ділянка
розміром 0,60 га надана для ведення
особистого підсобного господарства.
Позивач зазначив, що проведеною
перевіркою встановлено, що за даними
Есхарівської селищної ради відповідне
рішення №8/14 від 06.02.1996р. про надання
ОСОБА_5 вищевказаної ділянки, на
підставі якого, в подальшому, останньою
отримано державний акт серії ХР №
26-79-037778 від 04.09.1996р., не розглядалось та
не приймалось. Позивач вказав, що
перевіркою встановлено, що відповідно
до договору купівлі-продажу від 27.12.2010
року ОСОБА_5 продала спірну земельну
ділянку ОСОБА_1 Проте, на думку
позивача, ОСОБА_5 не була власником
спірної земельної ділянки, знала про
це, не мала права її продажу, отже,
вказаний договір купівлі-продажу від
27.12.2010 року, укладений між ОСОБА_5 та
ОСОБА_1, є нікчемним.

Таким чином, позивач вважає, що спірна
земельна ділянка вибула з володіння
законного власника - держави - не з його
волі, рішення про надання ОСОБА_5
вищевказаної земельної ділянки, на
підставі якого, в подальшому, останньою
отримано державний акт серії ХР №
26-79-037778 від 04.09.1996 р., не розглядалось та
не приймалось. Отже, земельна ділянка
підлягає витребуванню у
добросовісного набувача - ОСОБА_1 і
поверненню законному власнику у
придатному для використання стані.

Із зазначених вище підстав в судовому
засіданні прокурор Чугуївської
міжрайонної прокуратури Харківської
області просить позов задовольнити в
повному обсязі.

Представник Чугуївської районної
державної адміністрації Харківської
області позов підтримав і просив
вимоги позову задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 проти
позову заперечував в повному обсязі,
надав суду письмові заперечення та
просив відмовити в задоволенні позову
з підстав зазначених в запереченнях та
зазначивши також, що ОСОБА_5 в законному
порядку звернулася до уповноваженого
органу з приводу отримання земельної
ділянки площею 0,60 га у власність, на
підставі рішення виконавчого комітету
Есхарівської селищної ради
Чугуївського району Харківської
області №8/14 від 06.02.1996р. отримала
земельну ділянку у власність і 4
вересня 1996 року отримала Державний акт
серії ХР № 26-79-037778. Даний акт
зареєстровано в книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за № 1628.

Представник Есхарівської селищної
ради Чугуївського району Харківської
області надав суду пояснення, згідно
яких за проведеною перевіркою
відповідне рішення виконкому не
приймалось, в подальшому в судові
засідання не з`явився, надав заяву з
проханням розглянути справу у його
відсутність та ухвалити рішення
відповідно до норм чинного
законодавства.

Відповідач ОСОБА_5 в судові засідання
не з'явилась, про час та місце судового
засідання повідомлялась своєчасно і
належним чином, клопотань про
відкладення судових засідань не
заявляла, у зв'язку з чим суд вважає
можливим розгляд справи без її участі.

Дослідивши та перевіривши письмові
докази по справі, суд приходить до
висновку про необхідність відмови в
задоволенні позову в повному обсязі з
наступних мотивів.

Судом встановлені такі факти та
відповідні ним правовідносини.

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Есхарівської селищної ради
народних депутатів від 06 лютого 1996 року
№8/14 на ім'я ОСОБА_5 04 вересня 1996 року
було видано Державний акт на право
власності на землю серії ХР-26-79-037778.
Згідно даного Державного акту ОСОБА_5
отримала у власність для ведення
особистого підсобного господарства
земельну ділянку площею 0,60га.

27 грудня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1
було укладено договір купівлі продажу
вказаної земельної ділянки, який
зареєстровано приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 за реєстровим №3003.

Прокурор в обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що за даними
Есхарівської селищної ради рішення
виконкому №8/14 від 06.02.1996 р. (на яке є
посилання в державному акті на ім'я
ОСОБА_5), на підставі якого ОСОБА_5
видано відповідний державний акт серії
ХР-26-79-037778 від 04.09.1996, не розглядалось та
не приймалось. Зазначене також
стверджується представником
Есхарівської селищної ради, з
посиланням на те, що відповідна
земельна ділянка не перебувала в межах
Есхарівської селищної ради і
розпорядження такою ділянкою на час
оформлення спірного Державного акту
про право власності на землю мала
здійснювати Чугуївська районна рада.

Однак, як встановлено в судовому
засіданні, надана позивачем копія
спірного Державного акту містить всі
необхідні для цього документу
реквізити, підписи та печатку,
будь-яких доказів що вони є
підробленими позивачем не надано.
Також позивачем надано копію
викопіювання з кадастрового плану, яка
знаходиться на території Есхарівської
селищної ради Чугуївського району
Харківської області від 08.08.2013р., за
підписом начальника управління
Держземагентства, з якого вбачається,
що станом на дату складання вказаного
документа, спірна земельна ділянка
виділена, їй присвоєно кадастровий
номер, вона нанесена на карту та її межі
погоджені з користувачами суміжними
земельними ділянками.

Посилання позивача, в своїх усних
поясненнях суду, про на наявність
кримінальної справи з приводу підробки
спірного Державного акту суд не може
прийняти як належний доказ у справі,
оскільки за фактом порушення
кримінальної справи суду не надано
відомостей щодо пред'явлення підозри
особі, яка нібито підробила державний
акт, а також ані в доданих прокурором до
позову документах, ані в судовому
засіданні не представлено вироку суду,
що набрав законної сили, і яким
встановлені вищевикладені обставини.

Двадцять сьомого грудня 2010 року між
ОСОБА_5 (Продавець) від імені якої діяла
ОСОБА_7 і ОСОБА_1 (Покупець) було
укладено договір купівлі-продажу
спірної земельної ділянки, який
зареєстровано приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 за реєстровим №3003. Цього
ж дня нотаріусом Чугуївського
нотаріального округу Харківської
області вказаний вище договір було
нотаріально посвідчено і проставлено
відмітку про перехід права власності
до покупця. В самому договорі
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки вказаний її кадастровий номер
:01:000:0762, що свідчить про її
попереднє виділення, ідентифікацію та
розміщення на кадастровій карті
України. При укладенні договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
нотаріусом, у відповідності до вимог
законодавства були перевірені всі
необхідні документи для отримання
можливості вчинення такого правочину,
в першу чергу перевірені правові
підстави щодо наявності права
власності на земельну ділянку у
продавця - ОСОБА_5 Це підтверджувалось
витягом з бази даних автоматизованої
системи ведення державного земельного
кадастру, сформованого 08.11.2010р.
Чугуївським районним відділом
реєстрації Харківської регіональної
філії Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру». Для
вчинення вказаного правочину у сторін
правочину були в наявності всі
необхідні документи, і тому нотаріус
правомірно посвідчив договір
купівлі-продажу та зробив відмітку про
перехід права власності до покупця.

Доказів того, що зазначений правочин не
відповідає вимогам закону, матеріали
справи не містять. Вказаний договір
купівлі-продажу і на цей час є чинними.
Таким чином, ОСОБА_1, належним чином і
добросовісно набув право власності на
спірну земельну ділянку,
використовував її за цільовим
призначенням. Тому викладені в позові
обставини не можуть розцінюватися як
достатня правова підстава для
припинення права власності земельною
ділянкою, оскільки наявність правових
підстав припинення права власності на
землю визначених, зокрема ст.140
Земельного кодексу України, прокурором
не доведено.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 375 ЦК України,
власник земельної ділянки має право
зводити на ній будівлі та споруди,
створювати закриті водойми,
здійснювати перебудову, а також
дозволяти будівництво на своїй ділянці
іншим особам.

На підставі вимог ч. 1 ст. 316 ЦК
України, правом власності є право
особи на річ, яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб. У
відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК
України, право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Згідно до ст. 14 Конституції України, п.
2 ст. 1 ЗК України право власності на
землю гарантоване.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом. На підставі ч.
1 ст. 116 ЗК України, громадяни та
юридичні особи набувають право
власності на земельні ділянки із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.

Закон України «Про місцеві Ради
народних депутатів та місцеве і
регіональне самоврядування», а також
ст.3 Земельного кодексу України в ред.
від 18.12.1990року, чинні на момент
оформлення права власності на земельну
ділянку ОСОБА_5, передбачали
повноваження виконавчих органів
місцевих рад розпоряджатися землями за
умови передачі таких повноважень
місцевою радою відповідному
виконавчому органу місцевого
самоврядування. В судовому засіданні
представник селищної ради не
заперечував, що відповідні
повноваження були передані
Есхарівською селищною радою її
виконавчому органу - виконавчому
комітету Есхарівської селищної ради.
Доказів того, що спірна земельна
ділянка одержана ОСОБА_5 чи ОСОБА_1,
неправомірно, матеріали справи не
містять. Посилання на рішення щодо
волевиявлення виконавчого органу
місцевого самоврядування
розпорядитися земельною ділянкою
міститься в Державному акті на право
власності на землю, оформленому на ім'я
ОСОБА_5 Оскільки недобросовісність
набуття ОСОБА_5, а в подальшому ОСОБА_1,
у власність спірної земельної ділянки
прокурором належним чином не
доведено, тому викладені в позові
обставини не можуть розцінюватися
судом як достатня правова підстава для
припинення права власності ОСОБА_1, на
земельну ділянку.

Згідно п. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни
України набувають права власності
на земельні ділянки у разі
придбання за договором
купівлі-продажу.

Відповідно до п. 1 ст. 78 ЗК України,
право власності на землю - це право
володіти, користуватися і
розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно із ч. 1 ст. 378 ЦК України, право
власності особи на земельну ділянку
може бути припинене за рішенням суду у
випадках, встановлених законом.

Так, відповідно до ст. 140 ЗК України,
підставами припинення права власності
на земельну ділянку є: добровільна
відмова власника від права на земельну
ділянку, смерть власника земельної
ділянки за відсутності спадкоємця,
відчуження земельної ділянки за
рішенням власника, звернення стягнення
на земельну ділянку на вимогу
кредитора, відчуження земельної
ділянки з мотивів суспільної
необхідності та для суспільних потреб,
конфіскація за рішенням суду, не
відчуження земельної ділянки
іноземними особами та особами без
громадянства у встановлений строк.
Вказаний перелік є вичерпним, такої
підстави припинення права власності на
земельну ділянку, як визнання
недійсним державного акта на право
власності на землю, Земельним кодексом
України не передбачено.

Оскільки відсутні підстави для
задоволення позову в частині визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку, то і
відсутні підстави для визнання
недійсним та скасування запису в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно та повернення земельної
ділянки в придатному для використання
стані, так як зазначені вимоги є
похідними.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЗК
України, власник не може бути
позбавлений права власності на
земельну ділянку, крім випадків,
передбачених вищезазначеною статтею.

Згідно із положеннями глави 5 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях. В супереч
зазначеним вище вимогам позивач на
обґрунтування своїх позовних вимог
належних та допустимих доказів суду не
надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
На підставі вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України, сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Прокурор не довів належними та
допустимими доказами ті обставини, на
які він посилається у позові як на
підставу позовних вимог, зокрема,
обставини підроблення Державного акту
на право власності на землю,
оформленого на ім'я ОСОБА_5: наявність
рішення чи вироку суду, яким
встановлено факт підробки зазначеного
державного акту, чи рішення
виконавчого комітету. З огляду на
зазначене, прокурором не доведено
недобросовісність отримання ОСОБА_5 у
власність спірної земельної ділянки,
тобто неправомірність виникнення у
останньої права власності на земельну
ділянку. Отже, твердження прокурора про
придбання ОСОБА_1 у власність земельної
ділянки в особи, що не мала права її
відчужувати, не ґрунтуються на
належних доказах.

Враховуючи викладене вище, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку про те, що позов не
доведений і не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215
Цивільного процесуального кодексу
України, -

в и р і ш и в:

Позов Чугуївського міжрайонного
прокурора в інтересах Чугуївської
районної державної адміністрації
Харківської області до ОСОБА_5, ОСОБА_1,
третя особа - Есхарівська селищна рада
Чугуївського району Харківської
області, про визнання державного акту
недійсним, скасування запису про
державну реєстрацію державного акту на
право власності на земельну ділянку,
витребування та повернення земельної
ділянки в придатному для використання
стані - залишити без задовлення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя