Єдиний унікальний номер 254/7594/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2485/2014
Головуючий в 1 інстанції Сенчишин Ф.М.
Доповідач: Зайцева С.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„25 " березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
складі:

Головуючого: Маширо О.П.

Суддів: Баркова В.М., Зайцевої С.А.

При секретарі: Сачко І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 07 лютого 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа: Комунальне
підприємство «Керуюча компанія
Будьоннівського району м. Донецька»
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням, -

В С
Т А Н О В И В:

Рішенням Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 07 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено :
визнано ОСОБА_1 , такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
за адресою: АДРЕСА_1.; вирішено питання
щодо стягнення судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог з тих
підстав ,що судом першої інстанції
неповно з*ясовано обставини, що мають
значення для справи,висновки суду не
відповідають обставинам справи та
судом порушено вимоги процесуального
та матеріального права.

У судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3
підтримали доводи апеляційної
скарги.Представник позивача ОСОБА_2
ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу
відхилити.

ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного
суду не з*явився,надав заяву про
можливість розгляду справи у його
відсутності (а.с.168) .Представник
третьої особи КП «Керуюча компанія
Будьоннівського району м. Донецька» не
з*явився,належним чином були
повідомлені про час і місце розгляду
справи шляхом отримання 13 березня 2014
року телефонограми зареєстрованої в
журналі телефонограм за № 4719 (а.с.161).

Відповідно ч.2.ст.305 ЦПК України неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи , не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши суддю -
доповідача,пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

На думку апеляційного суду
оскаржуване судове рішення відповідає
вимогам процесуального і
матеріального закону, тому підстав для
його скасування немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 знаходиться у
комунальній власності територіальної
громади м. Донецька, перебуває на
балансі КП «Керуюча компанія
Будьоннівського району м. Донецька».

В квартирі за вищезазначеною адресою
зареєстровані: позивач ОСОБА_2, сини
ОСОБА_5,ОСОБА_2 та донька - відповідачка
ОСОБА_1

Основним наймачем квартири є позивач
ОСОБА_2

Сторонами визнаний той факт, що в 2003
році відповідачка ОСОБА_1
зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та із
зазначеної квартири переїхала жити до
нього за адресою: АДРЕСА_2, до якого
перевезла свої речі і де постійно
мешкала чотири роки.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_2 та визнаючи
відповідачку такою,що втратила право
користування жилим приміщенням у
квартирі АДРЕСА_1 ,виходив із вибуттям
в 2003 році відповідачки в інше жиле
приміщення з дня вибуття ,тобто з
підстав ст.107 ЖК України.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом та
обгрунтовуючи позовні вимоги , позивач
посилався на те, що відповідачка
добровільно переїхала на постійне
місце проживання до іншого житла,де
проживала з 2003 року у зв*язку із
утворенням сім*ї, не сплачувала
комунальні послуги, її майно та речі в
квартирі відсутні, мешкає за іншою
адресою.

Згідно ч. 2 ст. 107 Житлового кодексу, у
разі вибуття наймача та членів його
сім'ї на постійне проживання до іншого
населеного пункту або в інше жиле
приміщення в тому ж населеному пункті
договір найму жилого приміщення
вважається розірваним з дня вибуття.

Як розтлумачив Пленум Верховного
Суду України у п. 11 своєї постанови № 2
від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання,
що виникли в практиці застосування
Житлового кодексу України», відповідно
до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї,
який вибув на інше постійне місце
проживання, втрачає право користування
жилим приміщенням з дня вибуття,
незалежно від пред'явлення позову про
це. На ствердження вибуття суд може
брати до уваги будь-які фактичні дані,
які свідчать про обрання стороною
іншого постійного місця проживання
(повідомлення про це в листах, розписка,
переадресовка кореспонденції,
утворення сім'ї в іншому місці,
перевезення майна в інше жиле
приміщення, виїзд в інший населений
пункт, укладення трудового договору на
невизначений строк тощо).

Факт непроживання відповідачки в
спірній квартирі підтверджується
актом комітету мікрорайону
«Енергетик» від 02 вересня 2010
року,поясненнями допитаних в судовому
засіданні свідків.

Апеляційний суд вважає, що вирішуючи
спір, суд першої інстанції повно,
всебічно і об*єктивно перевірив
пояснення сторін, дослідив надані
сторонами докази, надав їм належну
оцінку і дійшов до обгрунтованого
висновку про те, що відповідачка в 2003
році вибула на постійне місце в інше
жиле приміщення, вона згідно ч. 2 ст. 107
ЦК України є такою, що втратила право
користування жилим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1 з дня вибуття.

Доказів наявності перешкод у
користуванні квартирою відповідачкою
суду не надано. Неприязнені стосунки
,які склалися між відповідачкою та
дружиною позивача ОСОБА_7,яка як
вбачається з матеріалів справи не була
зареєстрована у спірній квартирі ,не
свідчать про вчинення перешкод у
користуванні квартирою. Крім того ,
відповідачка з 2003 року вимог про своє
право на спірне житло не
заявляла,вселитися у спірне житло не
бажала. Доводи апеляційної скарги у
вказаній частині є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду. Ніяких нових доказів, чи
обставин, які не були предметом
розгляду суду першої інстанції та
могли б вплинути на висновки суду
відповідачкою не надано. Зазначеним
обставинам суд дав належну оцінку та в
їх підтвердження навів у рішенні
переконливі докази.Перешкоди у
проживанні відповідачці у спірній
квартирі не чинили,відповідачка
створила сім*ю, з якою проживала в
іншому місці, вона сама вивезла свої
речі, належними доказами зазначені
обставини відповідачкою не
спростовані і не надано переконливих
доказів .Вказані обставини свідчать
про вибуття члена сім*ї наймача на інше
місце проживання.Доводи апеляційної
скарги у вказані частині не спроможні.

Враховуючи наведене , апеляційний
суд вважає,що з*ясувавши в достатньо
повному об*ємі обставини справи ,
перевіривши доводи та давши їм належну
правову оцінку,суд першої інстанції
ухвалив рішення , що відповідає
вимогам закону . Висновки суду
достатньо обгрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами .

Приведені в апеляційній скарзі
доводи зазначені висновки суду не
спростовують ,зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду.

Відповідно до ст.212 ЦПК України ,
виключне право оцінки доказів
належить суду ,який має оцінювати
докази за своїм внутрішнім
переконанням ,що грунтується на
всебічному,повному, об*єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів в їх
сукупності,керуючись законом .

При вирішенні справи судом першої
інстанції правильно застосовані
норми матеріального права,порушень
норм процесуального права, які б могли
привести до неправильного вирішення
справи, апеляційним судом не
встановлено.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307,308,313,315 ЦПК України,
апеляційний суд -

У Х
В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Будьоннівського
районного суду м. Донецька від 07 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути
подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили цією ухвалою.

Головуючий:

Судді: