Справа №490/1593/14-ц 05.05.2014 05.05.2014 05.05.2014
Провадження №22-ц/784/1241/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач апеляційного суду
Рішення

Іменем України

05 травня 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В.,
Серебрякової Т.В.,

з секретарем судового засідання Руднік
Є.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_4,

представника відповідача
ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

представника третьої особи
Дубенської А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Центрального районного суду
міста Миколаєва

від 28 лютого 2014 року, ухваленого

за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - Служба у
справах дітей адміністрації
Центрального району Миколаївської
міської ради,

про

надання дозволу на виїзд малолітніх
дітей за кордон без згоди та супроводу
батька,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 про надання
дозволу на виїзд малолітніх дітей за
кордон без згоди та супроводу батька.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що з 06 жовтня 2006 року позивач
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5 Від даного шлюбу вони мають двох
малолітніх дітей - сина ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З липня 2013 року сторони проживають
окремо.

Рішенням Центрального районного суду
міста Миколаєва від 09
грудня 2013 року визначено місце
проживання дітей разом з матір'ю.
Відповідач в утриманні дітей участі не
приймає.

Посилаючись на те, що у зв'язку з
характером роботи вона періодично
виїжджає за межі України та бажає брати
дітей з собою, а відповідач
безпідставно не надає дозволу на виїзд
дітей, позивач просила про надання
дозволу на тимчасовий виїзд за межі
України малолітніх дітей за кордон
разом з нею на період до досягнення
ними чотирнадцяти років.

Рішенням Центрального районного суду
міста Миколаєва від 28
лютого 2014 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням,
ОСОБА_3, в особі свого представника
ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в
якій вказує на те, що судом при
ухваленні рішення не прийнято до уваги
її права щодо участі у вихованні дітей
та наявності об'єктивних причин для
виїзду дітей, й просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове про
задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що з
06 жовтня 2006 року сторони перебувають у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
двох синів - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6,7,8).

За рішенням Центрального районного
суду міста Миколаєва від
09 грудня 2013 року місце проживання
позивача визначено як постійне місце
проживання дітей (а.с.9).

Позивач у зв'язку з родом роботи має
намір виїхати разом з дітьми за межі
України, але відповідач відмовляється
надавати нотаріально посвідчену згоду
на виїзд дітей за кордон разом з
матір'ю.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки позивач не уточнила державу
прямування, строку виїзду дітей із
зазначенням конкретного строку
перебування за межами України, то
надання тимчасового дозволу на виїзд
дітей за межі країни не буде
відповідати їх інтересам, а також буде
порушувати інтереси батька.

З таким висновком в повній мірі
погодитися не можна, з огляду на
наступне.

Згідно ст.141 СК України мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

За ст.11 Закону України «Про охорону
дитинства» від 26 квітня 2001 року
предметом основної турботи та основним
обов'язком батьків є забезпечення
інтересів своєї дитини.

Згідно вимог ч.3 ст.313 ЦК України фізична
особа, яка не досягла шістнадцяти
років, має право на виїзд за межі
України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

За загальними правилами, встановленими
ст.4 Закону України «Про порядок виїзду
з України та в'їзду в Україну громадян
України» від 21 січня 1994
року та п.4 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 року №57, оформлення проїзного
документа дитини провадиться на
підставі нотаріально засвідченого
клопотання батьків або законних
представників батьків чи дітей у разі
потреби самостійного виїзду
неповнолітнього за кордон, а виїзд з
України громадян, які не досягли
16-річного віку, здійснюється за
згодою обох батьків (усиновлювачів) та
в їх супроводі, або в супроводі осіб,
уповноважених ними. Виїзд з України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
в супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків, за
нотаріальною згодою, здійснюється за
нотаріально посвідченою згодою
другого з батьків із зазначенням у ній
держави прямування та відповідного
часового проміжку перебування у цій
державі, якщо другий з батьків
відсутній у пункті пропуску.

Законодавство України передбачає
також можливість судового вирішення
спору щодо виїзду дітей за межі
України без дозволу того з батьків,
який безпідставно не надає згоду на
виїзд дитини - п.2 ст.4 Закону України
«Про порядок виїзду з України та в'їзду
в Україну громадян України» та
п.4 Правил перетинання державного
кордону громадянами України,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 27 січня 1995 р.
№ 57.

Отже, законодавством передбачена
можливість і необхідність вирішення у
судовому порядку питання про надання
дозволу на виїзд за кордон дитини, якій
не виповнилося 16 років, із зазначенням
конкретної країни, конкретної дати
виїзду (разового), а не надання рішенням
суду дозволу на виїзд дитини за кордон
без зазначення держави перебування та
конкретного періоду такого
перебування, що у порушення ст. ст.153,157
СК України фактично позбавить батька
дитини можливості брати участь у її
вихованні та можливості особистого
спілкування з нею.

Така правова позиція підтримана Вищим
спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в ухвалі від 19 грудня 2012 року
(справа № 6-44788).

Разом з тим, з пояснень ОСОБА_3 в суді
апеляційної інстанції встановлено, що
остання має можливість для організації
відпочинку та профілактичного
лікування дітей за кордоном. З довідки
медичної установи від 28 лютого 2014 року
вбачається, що станом на 30 травня 2014
року заплановане медичне обстеження
дітей у медичному закладі за межами
країни. Однак через припинення
відносин з відповідачем та неприязні
стосунки, сторони не можуть домовитися
про порядок виїзду дітей за межі
України, і батько дитини відмовляється
давати нотаріально посвідчену згоду на
такий виїзд.

На думку колегії, вказане суперечить
інтересам дітей, які таким чином
позбавлені вказаних можливостей.

За такого, дослідивши докази у справі й
давши їм належну оцінку в силу вимог
ст.ст.212,303, 304 ЦПК України, а також,
врахувавши обставини справи, колегія
суддів виходить з наявності підстав,
передбачених ст.313
ЦК України, ст.4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» для надання
дозволу на тимчасовий виїзд дітей за
кордон без згоди батька.

Оскільки суд першої інстанції був
іншої думки і в задоволені позову
відмовив, то зазначений висновок слід
привести в дію рішенням апеляційної
інстанції.

Таким чином, рішення Центрального
районного суду міста Миколаєва від
28 лютого 2014 року відповідно до
вимог п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_3, за
яким надати дозвіл на тимчасовий виїзд
малолітніх дітей з України до
Сполучених Штатів Америки на період з
25 травня 2014 року по 25 липня 2014
року без згоди батька ОСОБА_5 та у
супроводі матері ОСОБА_3

При цьому, колегія суддів вважає, що в
даному випадку виїзд дітей за кордон не
пов'язаний із виїздом на постійне місце
проживання разом із матір'ю або
довгострокове перебування за межами
України з інших причин, і тому таке
судове рішення право батька на
піклування, спілкування чи виховання
дітей ніяким чином не порушує і не
обмежує.

На підставі ст.88 ЦПК України з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 підлягає стягненню
сплачений нею судовий збір в розмірі 121
грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст.303,309,316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Центрального районного суду
міста Миколаєва від 28
лютого 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору - Служба у справах
дітей адміністрації Центрального
району Миколаївської міської ради, про
надання дозволу на виїзд малолітніх
дітей за кордон без згоди та супроводу
батька задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд з
України до Сполучених Штатів Америки з
метою відпочинку та оздоровлення у
період з 25 травня 2014 року (двадцять
п'ятого травня дві тисячі
чотирнадцятого року) по 25 липня 2014 року
(двадцять п'яте липня дві тисячі
чотирнадцятого року) дітей - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження,
серія НОМЕР_2, видане відділом
реєстрації актів цивільного стану
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві 05 квітня 2007 року),
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про
народження, серія НОМЕР_3, видане
відділом реєстрації актів цивільного
стану Солом'янського районного
управління юстиції у м.
Києві 17 червня 2010 року), у супроводі
матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків за даними Державного
реєстру фізичних осіб - платників
податків НОМЕР_1, паспорт серія НОМЕР_4,
виданий Оболонським РУ ГУ МВС України в
м. Києві 08 грудня 2006 року), зобов'язавши
її повернути дітей в Україну після
терміну перебування за кордоном,
зазначеного в судовому рішенні.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
судовий збір в розмірі 121 (сто двадцять
одна) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу протягом двадцяти днів може
бути оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: