Справа № 307/4502/13-ц
Провадження № 2/307/269/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 березня 2014 року
м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської
області в складі: головуючого - судді
Ніточко В.В., при секретарі Лешовській
М.С., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Держземагенства в
Тячівському районі Закарпатської
області, треті особи: Тячівська
державна районна нотаріальна контора,
товариство з обмеженою
відповідальністю "Моя земля",
реєстраційна служба Тячівського
районного управління юстиції
Закарпатської області, про визнання
права власності на земельну ділянку в
порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з
позовом до управління Держземагенства
в Тячівському районі Закарпатської
області, треті особи: Тячівська
державна районна нотаріальна контора,
товариство з обмеженою
відповідальністю "Моя земля",
реєстраційна служба Тячівського
районного управління юстиції
Закарпатської області, про визнання
права власності на земельну ділянку в
порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її
чоловік ОСОБА_2 За час життя, її чоловік,
31 грудня 2006 року, придбав, згідно
договору купівлі-продажу, земельну
ділянку, площею 1,6165 гектара, надану для
ведення особистого селянського
господарства, розташовану на території
Тячівської міської ради, урочище
"Сурдик", Тячівського району
Закарпатської області. Згідно даного
договору купівлі-продажу був
виготовлений державний акт серії ЗК №
002903 від 18 квітня 2007 року, призначення
земельної ділянки - для ведення
особистого селянського господарства.
При житті, її чоловік змінив цільове
призначення частини цієї земельної
ділянки площею 0,5000 га., для
комерційного використання, про що
свідчить державний акт на право
власності на земельну ділянку серія ЯИ
№ 072116. Інша частина земельної ділянки,
площею 1,1165 га, залишилася для ведення
особистого селянського господарства.
Технічна документація зі складання
документів, щодо переоформлення права
власності на дану земельну ділянку ТОВ
"Моя Земля" виготовлялась з 2009 року.
Однак за час свого життя, померлий не
встиг здійснити державну реєстрацію
права власності на зазначену земельну
ділянку площею 1,1165 га, та виготовити на
власне ім'я державний акт, оскільки
помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Після його смерті
відкрилась спадщина. Вона є
спадкоємцем за законом, і звернулася до
державної нотаріальної контори, з
заявою про прийняття спадщини, але
із-за відсутності державного акту на
землю, їй було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом. Для того щоб отримати в
державній нотаріальній конторі
свідоцтво про право на спадщину, на
дану земельну ділянку, яка знаходиться
за адресою: Тячівська міська рада,
урочище "Сурдик", площею 1,1165 га, їй, як
спадкоємцю за законом, необхідно
надати державному нотаріусу державний
акт на право власності на земельну
ділянку, яка належала її чоловікові.
При її зверненні до ТОВ "Моя Земля", за
отриманням державного акту на право
власності на земельну ділянку, який мав
бути виготовлений на замовлення її
чоловіка, їй було відмовлено, оскільки
державні акти на померлих громадян не
видаються. Просить визнати за нею право
власності на земельну ділянку, площею
1,1165 га, для ведення особистого
селянського господарства, яка
розташована на території Тячівської
міської ради, урочище "Сурдик",
Тячівського району Закарпатської
області, в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_2

Представник позивача ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явилася, однак подала
заяву в якій просила справу розглянути
у її відсутності, позовні вимоги
підтримує.

Представник управління
Держземагенства в Тячівському районі в
судове засідання не з'явився, однак
надіслав до суду заяву, в якій просив
справу розглянути у його відсутності,
проти позовних вимог не заперечує.

Представники Тячівської
райдержнотконтори, ТзОВ "Моя земля" та
реєстраційної служби Тячівського
районного управління юстиції
Закарпатської області в судове
засідання не з'явилися, однак надіслали
до суду заяви, в якій просили справу
розглянути у їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється. З огляду на викладене
та те, що сторони в судове засідання не
з'явилися, фіксування судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши та дослідивши матеріали
справи, повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1
вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
одружилися 09 лютого 1971 року.

Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2
вбачається, що ОСОБА_2 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Згідно нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу від 31 грудня
2006 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купив
земельну ділянку, площею 1,6165 га, надану
для ведення особистого селянського
господарства, розташовану на території
Тячівської міської ради, урочище
"Сурдик", Тячівського району
Закарпатської області (а.с. 9).

Із державних актів на право власності
на земельну ділянку серії ЯИ № 072116 та
ЗК 002903, виданих на ім'я власника - ОСОБА_2
(а.с. 10, 11), звіту про експертно-грошову
оцінку земельної ділянки, площею 1,6165
га, надану для ведення особистого
селянського господарства, розташовану
на території Тячівської міської ради,
урочище "Сурдик", Тячівського району
Закарпатської області (а.с.14-22)
вбачається, що ОСОБА_2 на частину даної
земельної ділянки, а саме площею 0,500 га,
змінив цільове призначення із землі
для ведення особистого селянського
господарства на землю комерційного
призначення, на яку виготовив
державний акт серії ЯИ № 072116, однак на
іншу частину земельної ділянки, що
залишилася, площею 1,1165 га, державний
акт виготовити не встиг, оскільки
помер.

Із листа Тячівської держнотконтори
вбачається, що ОСОБА_1 є єдиним
спадкоємцем після смерті ОСОБА_2, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13).

Розглядаючи вказану справу в межах
заявлених вимог та наданих сторонами
доказів, суд приходить до переконання,
що дані конкретні правовідносини
врегульовані Цивільним кодексом
України та Земельним кодексом України.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання
права є одним із способів захисту
цивільних прав та інтересів, що
підлягають захисту судом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше право не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 Цивільного
кодексу України спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1223 ЦК України
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі не
охоплення заповітом усієї спадщини,
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього кодексу. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, в тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1225 ЦК України,
право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення. До спадкоємців житлового
будинку, інших будівель та споруд
переходить право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені.

Відповідно до ст. 116, 131 Земельного
Кодексу України громадяни набувають
право власності на земельні ділянки із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади в межах їх
повноважень; громадяни мають право
набувати у власність земельні ділянки
на підставі успадкування.

Право власності на земельну ділянку
спадкодавця, згідно зі ст. 126 ЗК України
(в редакції станом на 18 квітня 2007 року,
тобто дату видачі державного акту
серії ЗК 002903), посвідчується державним
актом на право власності на земельну
ділянку, форма якого затверджена
постановою Кабінету Міністрів України
від 02 квітня 2002 року № 449.

Відповідно до п. 3.5. листа ВС України №
24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про
спадкування", спори про визнання права
власності на земельну ділянку та права
на земельну частку (пай) в порядку
спадкування, зокрема у випадках, якщо
відсутній отриманий спадкодавцем
державний акт про право власності на
земельну ділянку, зареєстрований
належним чином, якщо спадкодавцем не
був отриманий державний акт про право
власності на земельну ділянку, або в
державному акті є неточності, які
підлягають виправленню, розглядаються
судами з урахуванням вимог закону та
роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року № 7 про те,
що відповідно до статті 125 ЦК право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців за
загальними правилами спадкування (зі
збереженням її цільового призначення)
при підтвердженні цього права
спадкодавця державним актом на право
власності на землю або постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають із моменту державної
реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Як видно з представлених доказів,
власником спірної земельної ділянки,
площею 1,1165 га, для ведення особистого
селянського господарства, яка
розташована на території Тячівської
міської ради, урочище "Сурдик",
Тячівського району Закарпатської
області, був покійний ОСОБА_2, інші
особи на володіння та користування
даною земельною ділянкою на підставах,
передбачених законом, своїх прав не
заявляють.

В той же час, право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, а також якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України).

Крім того, згідно ч.4 ст.3 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" права
на нерухоме майно, що виникли до
набрання чинності цим Законом,
визнаються дійсними у разі відсутності
їх державної реєстрації, передбаченої
цим Законом, за таких умов: якщо
реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав. А у
відповідності до п.5 ч.1 ст.19
вищезазначеного Закону державна
реєстрація прав проводиться на
підставі, зокрема, рішень судів, що
набрали законної сили.

За таких встановлених у судовому
засіданні обставин, суд, розглядаючи
вказану справу в межах заявлених
позивачем вимог та на підставі наданих
сторонами доказів, які оцінені судом в
їх сукупності, вважає, що позивачем на
законних підставах набуто право
власності на спадкове майно, тому
позовні вимоги підлягають до
задоволення в повному обсязі і за ним
необхідно визнати право власності на
земельну ділянку, площею 1,1165 га, для
ведення особистого селянського
господарства, яка розташована на
території Тячівської міської ради,
урочище "Сурдик", Тячівського району
Закарпатської області.

На підставі наведеного та ст. ст. 16, 328,
392, 1216, 1217, 1222, 1223, 1225, 1261-1265, 1268 ЦК України,
ст.ст. 116, 126, 131 ЗК України і керуючись
ст.ст. 10, 60, 197, 212, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на земельну ділянку, площею
1,1165 га, для ведення особистого
селянського господарства, яка
розташована на території Тячівської
міської ради, урочище "Сурдик",
Тячівського району Закарпатської
області, в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
Закарпатської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
В.В.
Ніточко