АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22ц-791/895/2014
р. Головуючий в І
інстанції: Іванищук А.А.
Доповідач: Полікарпова О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року березня місяця 26 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

ГоловуючогоПолікарпової
О.М.СуддівБазіль Л.В. Прокопчук Л.П.При
секретаріМироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Дніпровського
районного суду м. Херсона від 04 лютого
2014 року в справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, третя особа - виконавчий
комітет Комсомольської районної ради,
орган опіки та піклування про
позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернулась до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що відповідач по
справі є батьком неповнолітньої дитини
- ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, а вона є її
матір'ю. З 20.11.1997 року ОСОБА_6 проживає
окремо від сім'ї, не виконує свої
батьківські обов'язки по вихованню
доньки, її станом здоров'я та навчанням
не цікавиться, матеріальної допомоги
на утримання дитини не надає. З 13.01.1998
року за рішенням суду відповідач
повинен виплачувати аліменти в розмірі
1/4 частини всіх видів доходу щомісячно,
проте не виконує покладені обов'язки в
повному обсязі, в результаті чого
утворилась заборгованість. Просила
позбавити батьківських прав ОСОБА_6
щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_7.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 04 лютого 2014 року
відмовлено у задоволені позову ОСОБА_5.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_5 подала на нього
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм процесуального
права, неналежну оцінку судом доказів
по справі просила рішення суду
скасувати і ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про позбавлення відповідача
батьківських прав, суд першої
інстанції виходив з того, що відсутній
факт свідомого нехтування ОСОБА_6 -
батьком дитини своїми обов'язками.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, так як він ґрунтується
на обставинах справи, досліджених
судом доказах та відповідає нормам
матеріального права.

Згідно ч.1 п. 2 ст. 164 Сімейного Кодексу
України батько може бути позбавлений
судом батьківських прав, якщо він,
зокрема, ухиляється від виконання
своїх батьківських обов'язків.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що відповідач є
батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, шлюб між
сторонами розірвано, дитина проживає з
матір'ю (а.с.5). Відповідач ОСОБА_6
проживає та працює у іншому місті.

Як пояснила у судовому засіданні
неповнолітня дитина ОСОБА_7 батько
проживає у м. Києві, з ним вони
періодично зустрічаються у м. Херсоні.
Матеріальна допомога, яку він надає є
недостатньою. Батько не відвідує школу,
однак в телефонних розмовах інколи
цікавиться її життям та навчанням. На
її прохання батько надає їй кошти з
періодичністю один раз на два-три
місяці та направляє їй книги. Таку
участь у її житті з боку батька вона
вважає недостатньою.

Позивач порушила питання про
позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 з
тих підстав, що він ухиляється від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дочки (п.2 ч.1 ст.164 СК України),
а в майбутньому на дитину може бути
покладено обов'язок утримувати батька.

У підтвердження своїх доводів
позивачка стверджувала, що відповідач
не піклується про фізичний та духовний
розвиток дитини, не спілкується з
дочкою, не виявляє інтересу до її життя
та не надає їй у достатній мірі
матеріальної допомоги.

Наведені факти частково знайшли своє
підтвердження в процесі судового
розгляду, однак, як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України в постанові
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав" від 30
березня 2007 року №3 з послідуючими
змінами, позбавлення батьківських
прав, що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

При цьому ухилення від виховання
дитини має місце лише за умови винної
поведінки батьків, свідомого
нехтування ними своїми обов'язками.

Оскільки із обставин справи
вбачається, що участь відповідача у
вихованні дочки носить періодичний
характер та об'єктивно зумовлена
віддаленістю його місця проживання, а
його ставлення до дитини є позитивним і
він позов про позбавлення його
батьківських прав не визнає, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що факти
винної поведінки відповідача як батька
та свідомого нехтування ним своїми
обов'язками не встановлені, а тому
передбачені п.2 ч.1 ст.164 СК України
підстави для застосування такого
крайнього заходу, як позбавлення
батьківських прав відсутні. Колегія
суддів не вважає, що позбавлення
відповідача батьківських прав при
встановлених судом обставинах
відповідає інтересам дитини.

Згідно висновку органу опіки та
піклування від 29 жовтня 2013 року (а.с.6),
підтриманого представником цього
органу в ході апеляційного розгляду
справи, позбавлення батьківських прав
відповідача відносно доньки ОСОБА_7 є
доцільним.

Посилання апелянта на те, що суд
повинен був врахувати висновок органу
опіки та піклування колегія суддів до
уваги не приймає, оскільки за діючим
сімейним та процесуальним
законодавством висновок органу опіки
та піклування щодо розв'язання спору
про позбавлення батьківських прав
немає переваги над іншими доказами і не
є для суду обов'язковим.

Крім того, цей висновок не можна
сприймати як переконливий доказ,
оскільки до нього орган опіки та
піклування прийшов заслухавши тільки
одну сторону - матір дитини і без
з'ясування думки іншої сторони. Такий
висновок, на думку судової колегії, є
однобічним.

Апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази та нові обставини, а з
оцінкою судом тих доказів, що є у справі
колегія суддів погоджується.

Рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування та
ухвалення нового рішення про
задоволення апеляційної скарги
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 04 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: