АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/3508/2014
інстанції: Юзькова О.Л.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при
секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 18 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа: приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Лафорт» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом, мотивуючи свої вимоги
тим, що 13 лютого 2013 року близько 18 год. в
місті Києві по вулиці Жилянській
сталась дорожньо-транспортна пригода,
в якій її автомобіль «Лексус» д/н
НОМЕР_4 отримав пошкодження. Пригода
сталась з вини ОСОБА_2, який керував
автомобілем «Мерседес» д/н НОМЕР_2, що
підтверджується постановою
Голосіївського районного суду м. Києва
від 11березня 2013 року.

В результаті зіткнення автомобілів
позивачу завдано збитки у розмірі 34 796,13
грн., що вбачається з висновку
експертного дослідження № 19/15-25 від 11
травня 2013 року, проведеного
спеціалістами ДНД ЕКЦ МВС України.
Витрати позивача на проведення такого
дослідження склали 175,80 грн.

Про проведення експертного
дослідження, відповідач був
повідомлений належним чином, але для
участі у такому дослідженні не прибув.
Крім того, неправомірними діями
відповідача позивачу також спричинено
і моральну шкоду. Так, в результаті ДТП
і пошкодження автомобіля позивач не
має можливості використовувати
транспортний засіб у повсякденні.
Позивач є інвалідом третьої групи
(пошкодження рухового апарату) та у
зв'язку із цим майже не може
пересуватися без допомоги автомобіля.
До того ж відповідач відмовляється у
добровільному порядку відшкодувати
шкоду, що призводить до погіршення
морально-психологічного стану
позивача, погіршення сну,
роздратованості та переживань щодо
відновлення справедливості. Моральну
шкоду позивач оцінював у 5 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 18 грудня 2013 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму у розмірі
34 971,93 грн. на відшкодування
матеріальної шкоди та 500,00 грн. на
відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. В задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову відмовити повністю.
Зокрема, апелянт посилається на ті
обставини, що обидві сторони
дорожньо-транспортної пригоди на час
її настання мали поліси обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів. Так, його
відповідальність була застрахована у
ПрАТ «СК «Лаффорт» згідно договору
страхування від 8 вересня 2012 року, чому
не надав належної оцінки суд та не
застосував статтю 1194 ЦК України про
відшкодування шкоди особою, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність.

Крім того, апелянт вважає
безпідставними висновки суду щодо
задоволення позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 500,00 грн., оскільки така сума є
надуманою та не знайшла належного
підтвердження доказами.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та
його представник - ОСОБА_4 апеляційну
скаргу підтримали та просили її
задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 проти
апеляційної скарги заперечував,
рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 18 грудня 2013 року
просив залишити без змін.

Представник ПрАТ «СК «Лаффорт», яке про
дату час та місце розгляду справи
повідомлялося в установленому законом
порядку, в судове засідання не прибув,
про причини неявки суд не повідомив, у
зв'язку із чим колегія суддів вважала
за можливе слухати справу у його
відсутність.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення виходячи із
наступного.

При розгляді справи судом встановлено,
що 13 лютого 2013 року о 18 год. 06 хв. водій
ОСОБА_2, керуючи автомобілем
«Мерседес-Бенц» д/н НОМЕР_2, в місті
Києві по вулиці Жилянській, не врахував
дорожньої обстановки, не вибрав
безпечної швидкості руху, внаслідок
чого здійснив зіткнення з автомобілем
«Лексус» д/н НОМЕР_4, що призвело до
пошкодження транспортних засобів.

Автомобіль марки «Лексус» д/н НОМЕР_4
належить позивачу на праві власності,
що вбачається з свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу, копія
якого наявна в матеріалах справи.

ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та накладено на нього стягнення у
вигляді штрафу, про що свідчить
постанова Голосіївського районного
суду міста Києва від 11 березня 2013 року.

Вина у дорожньо-транспортній пригоді
відповідачем не оспорюється.

З висновку, складеного за результатами
експертного дослідження експерта
Державного науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
МВС України № 19/15-25 від 11 червня 2013 року
вбачається, що матеріальний збиток,
заподіяний позивачу становить 34 796,13
грн.

За проведення експертного дослідження
ОСОБА_3 сплатила суму у розмірі 175,80 грн.,
що підтверджується рахунком № 033482-409
від 14 червня 2013 року.

Особа, якій завдано збитків в
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування, що
передбачено статтею 22 ЦК України.

Заперечуючи проти задоволення
позовних вимог у суді першої інстанції
відповідач, що відшкодувати шкоду,
спричинену позивачу має третя особа
ПрАТ «СК «Лафорт», з яким укладено
договір страхування.

Відповідно до положень ст. 979 ЦК України
за договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Як свідчить поліс АВ/9769433 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, ПрАТ «СК
«Лафорт» взяло на себе зобов'язання в
разі настання страхового випадку
виплатити страхове відшкодування.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Ліміт відповідальності третьої особи
становить 50 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

Як зазначає Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у постанові № 4 від 1березня 2013
року «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки», оскільки відповідно до
статті 3 Закону № 1961-ІV обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється як з
метою забезпечення відшкодування
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або
майну потерпілих унаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, так і
захисту майнових інтересів
страхувальників, враховуючи положення
статті 1194 ЦК, питання про відшкодування
шкоди самою особою, відповідальність
якої застрахована, вирішується залежно
від висловленої нею згоди на таке
відшкодування та виконання чи
невиконання нею передбаченого статтею
33 Закону № 1961-ІV обов'язку щодо
письмового надання страховику, з яким
укладено відповідний договір (у
передбачених випадках Моторному
(транспортному) страховому бюро
України, далі - МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-ІV
обов'язку з'ясовується судом першої
інстанції, у зв'язку з чим до участі у
справі може бути залучений страховик. У
разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності (у
передбачених випадках - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ зразка,
шкода відшкодовується завдавачем
шкоди (п. 16 Постанови).

З огляду на викладене та зважаючи на те,
що в матеріалах справи відсутні докази,
які свідчать про повідомлення
відповідачем ОСОБА_2 страхової
компанії про настання
дорожньо-транспортної пригоди, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про необхідність задоволення
вимог позивачата відшкодування шкоди
саме її заподіювачем.

Таким чином, суд правильно виходив з
того, що з відповідача на користь
позивача ОСОБА_3 підлягає стягненню
заподіяна шкода у розмірі 34 796,13 грн.та
витрати на проведення експертного
дослідження у сумі 175,80 грн., а всього на
відшкодування матеріальної шкоди - 34
971,93 грн.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає, зокрема, у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Враховуючи встановлені обставини
справи, суд першої інстанції також
правильно виходив з того, що позивачу
було спричинено з боку відповідача
моральну шкоду внаслідок його винних
дій, що підтверджується постановою
Голосіївського районного суду міста
Києва від 11березня 2013 року та виходячи
із засад розумності та справедливості
визначив розмір такої шкоди у розмірі
500,00 грн.

Доводи апеляційної скарги, щодо
помилкового не застосування судом
статті 1194 ЦК України про відшкодування
шкоди особою, яка застрахувала свою
цивільну відповідальність, не знайшли
свого підтвердження при апеляційному
розгляді справи, зазначеним обставинам
судом першої інстанції дана належна
правова оцінка, оскільки як на підставу
своїх заперечень проти позову на
зазначені обставини відповідач
посилався у суді першої інстанції.

Не знайшли свого підтвердження також
доводи апеляційної скарги щодо
надуманості відшкодування моральної
шкоди у розмірі 500,00 грн. та не
підтвердження зазначеної суми
належними доказами з огляду на
заподіяння матеріальної шкоди
позивачу відповідачем, наявність у
його діях вини та причинно-наслідковий
зв'язок між ними.

Інші доводи, наведені в апеляційній
скарзі, не відносяться до підстав, з
якими процесуальне законодавство
пов'язує можливість скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до пункту першого частини 1
статті 307 ЦПК України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд
має право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Підстав до скасування рішення суду
передбачених ст. 309 ЦПК України при
апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на викладене та у зв'язку із
тим, що суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
апеляційна скарга має бути відхилена.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 18 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий : І.М.
Вербова

Судді : Г.М.
Кирилюк

М.М.Панченко