Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/1296/14
Головуючий у 1 інстанції: Мєркулова
Суддя-доповідач: Стрелець
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів
Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі:
Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Державного
підприємства МВС України
«Інформ-Ресурси» на рішення
Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 28 січня 2014 року у справі
за позовом Державного підприємства МВС
України «Інформ-Ресурси» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
збереження тимчасового затриманого
транспортного засобу,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ДП МВС України
«Інформ-Ресурси» звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за збереження
тимчасового затриманого транспортного
засобу.

В обґрунтування позову зазначав, що
постановою Кабінету Міністрів № 1102 від
17.12.2008 року дозволено підрозділам ДАІ
для зберігання тимчасово затриманих
транспортних засобів укладати
договори з державними підприємствами,
які належать до сфери управління
Міністерства внутрішніх справ.

ДП МВС України «Інформ-Ресурси» уклав
договір про співпрацю з УДАІ ГМВС
України в Запорізькій області з метою
належного збереження тимчасового
затриманих транспортних засобів.

Згідно вищевказаної постанови, строк
затримання транспортного засобу
обчислюється з моменту складання
протоколу про адміністративне
правопорушення або акту огляду та
затримання автомобіля, а строк
зберігання - з моменту доставления
транспортного засобу на спеціальний
майданчик чи стоянку. Крім того,
транспортний засіб може бути тимчасово
затриманий на строк до вирішення
справи про адміністративне
правопорушення, але не більше як на три
дня з дати такого затримання,

03.11.2012 року автомобіль ВАЗ-2101,
номерний знак НОМЕР_1, легковий білий,
який належить відповідачу ОСОБА_3, був
доставлений на спеціальний майданчик
по вул. Перемоги, 96 для зберігання як
тимчасово затриманий, про що складено
акт № 1068 огляду та зберігання
тимчасово затриманого транспортного
засобу від 03.11.2012 року.

На січень 2014 року заборгованість
відповідача за збереження автомобіля
складає 11052 гривень.

Відповідачу була направлена претензія
03.09.2013 року, але цю претензію відповідач
не отримував, оскільки поштове
повідомлення повернулося після спливу
терміну зберігання, а транспортний
засіб до теперішнього часу не забрав.

Вважає, що ДП МВС України
«Інформ-Ресурси» у повному обсязі
виконав зобов'язання щодо зберігання
транспортного засобу, тому просив
стягнути з відповідача кошти за
зберігання в розмірі 11052 грн. та судовий
збір.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 28 січня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ДП МВС України
«Інформ-Ресурси» зазначає, що рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому просить його скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
автомобіль ВАЗ - 2101, номерний знак
НОМЕР_1, легковий білий, який належить
відповідачу ОСОБА_3, був доставлений на
спеціальний майданчик по вул. Перемоги,
96 для зберігання як тимчасово
затриманий, про що складено акт № 1068
огляду та зберігання тимчасово
затриманого транспортного засобу від
03.11.2012 року. Затримання та доставка
транспортного засобу відбулося у
зв'язку із тим, що транспортним засобом
керувала особа, яка не мала відповідних
документів, та знаходилась у стані
сп'яніння..

З копії протоколу № 1068 від 03.11.2012 року,
яка міститься у справі і є єдиною
підставою для затримання
транспортного засобу взагалі не
зазначено яка особа керувала
транспортним засобом, у кого цей
транспортний засіб вилучався.

На підставі п. 4.6. "Інструкції з
оформлення працівниками ДАІ
матеріалів про адміністративні
правопорушення у сфері забезпечення
безпеки дорожнього руху", затвердженої
наказом МВС України №77 від 26.02.2009 року у
разі наявності підстав вважати, що
водієм вчинено правопорушення,
передбачене ч. 1,2,3,4,6,7 ст. 212, статтями 121-1
122-5 126 КУпАП працівник ДАІ тимчасово
затримує транспортний засіб шляхом
блокування або доставляє його на
зберігання на спеціальний майданчик чи
стоянку (якщо розміщення транспортного
засобу суттєво перешкоджає дорожньому
руху), в тому числі за допомогою
спеціального автомобіля -евакуатора.
Про тимчасове затримання робиться
відповідний запис у протоколі
адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 265-2 КУпАП ,
транспортний засіб може бути тимчасово
затриманий на строк до вирішення
справи про адміністративне
правопорушення, але не більше трьох
днів з моменту такого затримання.

Наслідки розгляду протоколу № 1068
огляду тимчасового затримання
транспортного засобу, у встановленому
законом порядку відсутні, ані
відповідач ані будь-яка інша особа до
адміністративної відповідальності не
притягувалася.

Згідно постанови КМУ № 1102 від 17.12.2008
року "Про затвердження Порядку
тимчасового затримання та зберігання
транспортних засобів на спеціальних
майданчиках і стоянках: підрозділам ДА1
дозволено тимчасово зберігати
затримані транспортні засоби, укладати
договорі з державними підприємствами,
які належать до сфери управління
Міністерства внутрішніх справ.

ДП МВС України "Інформ - Ресурси" уклало
договір про співпрацю з УДАІ ГУ МВС
України в Запорізькій області з метою,
належного збереження тимчасово
затриманих транспортних засобів.

З Положення та Статуту ДП МВС України
"Інформ - Ресурси" не вбачається права
звернення організації до судових
органів з вказаними позовними
вимогами.

Про затримання транспортного засобу
відповідачу було повідомлено у вересні
2013 року шляхом направлення претензії,
яку він не отримав, тобто після спливу
майже одного року після затримання
автомобіля.

ДП МВС України "Інформ - Ресурси" в своїй
позовній заяві зазначило, що між ним та
ОСОБА_3 виникли правовідносини щодо
зберігання автомобіля, тому відповідач
зобов'язаний сплатити відповідну суму
за його зберігання на спеціальному
майданчику, на підставі положень ст. ст.
936,947,954 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 936 ЦК України за
договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Отже, договір зберігання є
зобов'язанням, де існують певні права
та обов'язки обох сторін. Зберігач,
зокрема, зобов'язаний забезпечити
зберігання майна і повернути його
іншій стороні, яка, у свою чергу,
зобов'язана після закінчення строку,
зазначеного охоронцем, взяти назад
здане нею на зберігання майно і
відшкодувати зберігачеві витрати.

За таких обставин, суд першої
інстанції, відмовляючи в позові,
правильно виходив із того, що у ОСОБА_3
відсутній обов'язок сплачувати витрати
за його зберігання, оскільки між
сторонами не було укладено договору зі
зберігання автомобіля.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд повинен був при ухваленні рішення
керуватися ст. 954 ЦК України, згідно
якої положення глави 66 ЦК України
(зберігання) застосовуються до
зберігання, яке здійснюється на
підставі закону не заслуговує на увагу,
оскільки відповідно до Порядку
тимчасового затримання та зберігання
транспортних засобів на спеціальних
майданчиках і стоянках, затверджений
постановою Кабінету міністрів України
від 17 грудня 2008 року № 1102, тимчасове
затримання транспортного засобу
уповноваженою особою ДАІ проводиться у
випадках, передбачених ст. 265-2 КпАП
України, зокрема, у разі, коли неможливо
усунути причину затримання на місці
виявлення адміністративного
правопорушення, і передбачає примусове
припинення використання такого
транспортного засобу шляхом його
блокування за допомогою технічних
пристроїв або доставлення на
спеціальний майданчик чи стоянку, якщо
транспортний засіб створює значні
перешкоди дорожньому руху. При
складанні протоколу про тимчасове
затримання транспортного засобу
вказується адреса майданчика із
зберігання автомобіля, посади,
прізвища, імені та по-батькові особи,
яка виконує роботи з доставлення
транспортного засобу на спеціальний
майданчик чи стоянку.

Пунктами 12, 13 вказаного Порядку
зазначено, що повернення тимчасово
затриманого транспортного засобу, який
зберігається на спеціальному
майданчику чи стоянці,здійснюється за
письмовим зверненням його водія,
власника, (співвласника) за умови
оплати ним витрат, пов'язаних з
транспортуванням та зберіганням
такого транспортного засобу, та
пред'явлення відповідного протоколу
про адміністративне правопорушення.
Про місце зберігання тимчасово
затриманого транспортного засобу
уповноважена особа ДАІ повідомляє
водієві під час складання протоколу
про адміністративне правопорушення, а
за його відсутності - черговій частині
територіального органу внутрішніх
справ.

З протоколу огляду та затримання
транспорту від 03 листопада 2012 року (а. с.
19) незрозуміло, хто керував затриманим
автомобілем, а з акту огляду та
зберігання тимчасово затриманого
транспортного засобу вбачається, що 03
листопада 2012 року затриманим
автомобілем керував ОСОБА_4, а не
ОСОБА_3.( а.с.20)

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції врахував доводи ОСОБА_3 про
те, що він на час затримання автомобіля
не був ні власником, ні користувачем
даного автомобіля, так як він ще в 2007
році видав довіреність на ім`я ОСОБА_5
та ОСОБА_6 з правом продажу вказаного
автомобіля.

Отже, висновок суду першої інстанції
про те, що відсутні підстави про
стягнення з ОСОБА_3 плати за зберігання
автомобіля є правомірним, оскільки між
сторонами договір зберігання не
укладався, вимог про повернення
автомобіля, як передбачено Порядком
ОСОБА_3 не заявляв.

Посилання апелянта на те, що власник
повинен контролювати належне йому
майно, незалежно від того, що право
керування автомобілем передане іншим
особам, не спростовує зазначених
висновків суду, а тому не може бути
підставою для скасування
оскаржуваного рішення.

Також не ґрунтуються на законі вимоги,
щодо зобов'язання ОСОБА_3 отримати
належний йому транспортний засіб ВАЗ
21011, державний номер НОМЕР_1, який
знаходиться на спеціальному
майданчику за адресою м. Запоріжжя, вул.
Перемоги, 96.,так як згідно до ч.2 ст.14 ЦК
України особа не може бути примушена
до дій, вчинення яких не є обов"язковим
для неї.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства МВС України
«Інформ-Ресурси» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 28 січня 2014 року в цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Судді: