Єдиний унікальний номер 271/4850/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2460/2014
Головуючий у суді 1-ої інстанції
Доповідач - Жарова Ю.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

28 лютого 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

Головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Супрун М.Ю., Жарової Ю.І.,

при секретарі Внуковій Ю.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах
якого на підставі довіреності діє
ОСОБА_3 на рішення
Червоногвардійського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 20
грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб
- Служби у справах дітей
Червоногвардійської районної
адміністрації Макіївської міської
ради, Публічного акціонерного
товариства «Південкомбанк» про
усунення перешкод в користуванні
майном шляхом примусового вселення та
заборону чинення перешкод в
користуванні майном,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 20 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, за участю
третіх осіб - Служби у справах дітей
Червоногвардійської районної
адміністрації Макіївської міської
ради, Публічного акціонерного
товариства «Південкомбанк» про
усунення перешкод в користуванні
майном шляхом примусового вселення та
заборону чинення перешкод в
користуванні майном - задоволені
частково.

Зобов'язано ОСОБА_2, не чинити перешкод
ОСОБА_4 у користуванні та володінні
квартирою, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо судових
витрат.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач по справі, ОСОБА_2, в
інтересах якого на підставі
довіреності діє ОСОБА_3, подав
апеляційну скаргу, в якій просив
рішення Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 20 грудня 2013 року скасувати,
ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_4 в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

В обґрунтування доводів скарги
апелянт послався на те, що судом не було
прийнято до уваги, що подружжя проживає
окремо, позивачка пішла з сумісного
помешкання. Також апелянт зазначає, що
не чинить перешкоди в користуванні та
володінні квартирою, оскільки
добровільно в судовому засіданні
передав ключі позивачці та остання
підтвердила свою можливість
користування житлом. Апелянтом
вказано, що посилання позивачки, щодо
перебування квартири в спільній
сумісній власності є передчасним,
оскільки питання щодо поділу майна
подружжя не розглядалося, також не
відповідає дійсності і факт проживання
малолітньої дитини з позивачкою,
оскільки дитина проживає разом з
відповідачем у спірному помешканні.
Також апелянтом зазначено, що судом
неправомірно вирішено питання щодо
судових витрат.

В судовому засіданні
апеляційного суду представник
відповідача підтримав доводи
апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

В судовому засіданні позивачка
заперечувала проти доводів
апеляційної скарги та просила її
відхилити.

Відповідач ОСОБА_2 до судового
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, що підтверджено
направленням на його адресу
телефонограми №1/3153 (а.с. 93).

Представник Служби у справах дітей
Червоногвардійської районної
адміністрації Макіївської міської
ради до судового засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, що
підтверджується телефонограмою №1/3155
(а.с. 95).

ПАТ «Південкомбанк», до судового
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, направив суду заяву, в якій
просив розглядати справу без участі
його представника.

Апеляційний суд вважає за можливе
розглядати справу у відсутність
відповідача, представників Служби у
справах дітей Червоногвардійської
районної адміністрації Макіївської
міської ради, ПАТ «Південкомбанк»,
оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2
ЦПК України неявка сторін або інших
осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про час і
місце розгляду справи, не перешкоджає
розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, позивача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до копії свідоцтва про
одруження від 28.08.2004 року вбачається, що
28.08.2004 року був укладений шлюб між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ( а.с. 10).

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1
(а.с. 9).

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 10.06.2013 року
вказаний шлюб було розірвано. ( а.с. 11)

Згідно кредитного договору, укладеного
13.10.2010 року між ПАТ «Південкомбанк» та
ОСОБА_2, останній отримав кредит у сумі
98400 грн. з кінцевим строком повернення
до 13.10.2020 року. (а.с. 13-19).

Згідно із договором поруки№75П-02Ф від
13.10.2010 року, укладеного між ПАТ
«Комерційний банк «Південкомбанк» та
ОСОБА_4, остання зобов'язалася
відповідати перед кредитором за
виконання боржником (ОСОБА_2) його
зобов'язань за кредитним договором
№75К-02Ф від 13 жовтня 2010р. (а.с. 20-22).

На підставі договору - купівлі продажу
від 13.10.2010 року ОСОБА_2 придбав квартиру,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Вказаний правочин було зареєстровано у
встановленому законом порядку у КП
«БТІ м. Макіївки». (а.с. 23-24)

На забезпечення зобов'язань по
вказаному кредитному договору між
банком та ОСОБА_2 13.10.2010 року був
укладений іпотечний договір, предметом
якого стала квартира за адресою:
АДРЕСА_1. (а.с. 33-35)

Отже, судом встановлено, що спірна
квартира була набута ОСОБА_2 під час
перебування у шлюбі з ОСОБА_4

Згідно ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважних
причин самостійного заробітку (
доходу).

Згідно ст. 63 СК України, дружина та
чоловік мають рівні права на володіння
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст. 68 СК України, розірвання
шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності на майно набуте за
час шлюбу.

Тобто, ОСОБА_4 має такі самі права на
володіння, користування, розпорядження
майном у вигляді спірної квартири, як і
її колишній чоловік ОСОБА_2, так як дана
квартира є їхньою спільною сумісною
власністю.

Згідно із ч. 3 ст.61 СК України, якщо одним
із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісні власності
подружжя. Отже, за загальним правилом
майно, придбане подружжям у кредит є
спільною власністю чоловіка та
дружини.

Положення ст. 65 СК України передбачає,
що договір, укладений одним із
подружжям в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї. Це
означає, що дружина та чоловік
незалежно від припинення шлюбу мають
рівні права та обов'язки щодо спільно
нажитого у шлюбі майна, оскільки
розірвання шлюбу не звільняє подружжя
від зобов'язань за кредитом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Судом першої інстанції було
встановлено, що відповідач не допускає
позивачку до квартири, тим самим
створює їй перешкоди у користуванні та
розпорядженні майном, порушенням її
прав, як співвласника даної квартири.

Таким чином у судовому засіданні
встановлено, що з боку ОСОБА_2 має місце
порушення прав ОСОБА_4 щодо
користування спірною квартирою, які і
підлягають судовому захисту.

Вказаний факт підтверджується
постановою про закриття кримінального
провадження від 18 травня 2013 року,
згідно із яким 19 квітня 2013 року ОСОБА_2
поміняв замки на вхідній двері
квартири АДРЕСА_1

Згідно із Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 07.02.2014, № 5 «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»,
застосовуючи положення статті 391 ЦК,
відповідно до якої власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном, навіть
якщо вони не пов'язані із позбавленням
права володіння, суд має виходити із
такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК
позов про усунення порушень права, не
пов'язаних із позбавленням володіння,
підлягає задоволенню у разі, якщо
позивач доведе, що він є власником або
особою, яка володіє майном (має речове
право) з підстави, передбаченої законом
або договором, і що діями відповідача,
не пов'язаними з позбавленням
володіння, порушується його право
власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в
тому разі, коли позивач доведе, що є
реальна небезпека порушення його права
власності чи законного володіння зі
сторони відповідача. При цьому суди
повинні брати до уваги будь-які
фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на
підставі яких за звичайних умов можна
зробити висновок про наявність такої
небезпеки.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що з боку
ОСОБА_2 мале місце порушення прав
ОСОБА_4 щодо користування спірною
квартирою.

Суд першої інстанції правомірно
частково задовольнив позовні вимоги в
частині зобов'язання відповідача не
чинити перешкод позивачці у
користуванні та володінні квартирою,
розташованої за адресою АДРЕСА_1,
оскільки її вимоги в цій частині є
законними, доведеними та
обґрунтованими.

Суд першої інстанції також правомірно
відмовив у задоволенні решти позовних
вимог, оскільки на момент ухвалення
рішення фактично було усунуто
перешкоди у користуванні квартирою,
шляхом надання можливості позивачці
користування спільною сумісною
власністю, тобто був відсутній предмет
спору.

Доводи апеляційної скарги в частині
того, що спірна квартира не є об'єктом
спільної сумісної власності, оскільки
придбана відповідачем за кредитні
кошти, судом до уваги не приймається,
оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 60 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено,
що у разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Зазначена норма встановлює, що дружина
та чоловік мають рівні права і
обов'язки щодо кредитних зобов'язань, а
придбане за кредитні кошти майно є
спільною сумісною власністю подружжя
та підлягає поділу за правилами ч. 1 ст.
70 СК України.

Отже, у сімейному законодавстві діє
презумпція спільності майна подружжя,
при цьому частини чоловіка та дружини є
рівними. Спростувати цю презумпцію
може сторона, яка надає докази
протилежного, що мають відповідати
вимогам належності та допустимості (ст.
ст. 58, 59 ЦПК України) і це є її
процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60
ЦПК України).

Посилання відповідача на те, що судом
повинно було вирішено питання щодо
стягнення судових витрат пропорційно
до частини задоволених вимог, судом до
уваги не приймається, оскільки позов не
є майновим, тому на підставі Закону
України «Про судовий збір», за подання
позовної заяви немайнового характеру
підлягає до сплати фіксована ставка
судового збору у розмірі 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати.

Враховуючи наведене, апеляційний
суд вважає , що рішення суду першої
інстанції постановлено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
закону і доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

У відповідності з вимогами ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 303,307, 308, 314,315 ЦПК
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в
інтересах якого на підставі
довіреності діє ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 20 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
дня її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання чинності.

Судді: