Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Максюта І.О.
Справа № 429/2988/13-ц
Провадження № 22ц/782/435/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Максюти І.О.

суддів Авалян Н.М., Туренка С.І.,

при секретарі Аліханян Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Слов'яносербського
районного суду Луганської від 10 січня
2014 року з цивільної справи за позовом
ОСОБА_2 до Слов'яносербської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про вчинення певних дій та за
зустрічним позовом ОСОБА_3,
представника позивача ОСОБА_5, ОСОБА_4
до ОСОБА_2, Слов'яносербської державної
нотаріальної контори Луганської
області про вчинення певних дій,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом Слов'яносербської
державної нотаріальної контори,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вчинення певних дій
,посилаючись на ту обставину, що ОСОБА_6
і ОСОБА_7 мешкали в житловому будинку
АДРЕСА_1. Житловий будинок було
оформлено на ОСОБА_6. На час смерті
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним проживали:
його дружина ОСОБА_7, син ОСОБА_8, та
неповнолітні доньки ОСОБА_3 (на даний
час відповідачка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2),
та ОСОБА_4 (на даний час відповідачка
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3). Після смерті
ОСОБА_6 відкрилася спадщина у вигляді
домоволодіння АДРЕСА_1, яке належало
померлому. На момент відкриття
спадщини домоволодіння АДРЕСА_1
складало загальну площу 27,30 кв.м.
Позивачка просила суд визнати склад
спадщини, яка відкрилася після смерті
ОСОБА_6 у розмірі домоволодіння АДРЕСА_1
загальною площею 27,30 кв.м. Визнати
свідоцтво про право на спадщину від
11.08.1979 року, видане державним
нотаріусом Слов'яносербської
державної нотаріальної контори, яка
зареєстровано в реєстрі № 1804 на ім'я
ОСОБА_8 частково недійсним. Зобов'язати
Слов'яносербську державну нотаріальну
контору виключити зі спадкової справи
№ 11-7-169 веранду, загальною площею 28,70
м.кв. Визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_3 право
власності на 1/8 частину від
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, від загальної площі
27,30 кв.м. за кожною в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.
Визнати, що ОСОБА_8 успадкував після
смерті ОСОБА_6 в порядку спадкування за
законом 3/4 частини від домоволодіння
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 27,30 кв.м.

23.12.2013 року до суду надійшов зустрічний
позов, згідно якого відповідачі ОСОБА_3,
та ОСОБА_4 з позовом не згодні, вважають
що спадщина яка відкрилася після
смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
повинна була розділитися в рівних
частках між дітьми ОСОБА_8, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та дружиною померлого ОСОБА_7 і
повинна становити ? на кожного із
спадкоємців. В порушення норми ст. 529 ЦК
України (1960 р.), а ні доньки померлого, а
ні його дружина нічого не успадкували.
Позивачі за зустрічним позовом просили
суд визнати свідоцтво про право на
спадщину за законом від 11.08.1979 року, яке
видане державним нотаріусом
Слов'яносербської державної
нотаріальної контори та яке
зареєстровано в реєстрі за номером 1804
на ім'я ОСОБА_8 частково недійсним.
Визнати, що ОСОБА_8 успадкував після
смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, в
порядку спадкування за законом 1/3
частину від майна, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1. Визнати свідоцтво про
право на спадщину за законом від 11.01.2010
року, яке видане державним нотаріусом
Слов'яносербської державної
нотаріальної контори Луганської
області, яке зареєстровано в реєстрі за
номером 12-2 на ім'я ОСОБА_2 частково
недійсним. Визнати за ОСОБА_3 1/3 частину
майна, яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, після смерті батька ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнати за
ОСОБА_4 1/3 частину майна, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, після
смерті батька ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнати за ОСОБА_2 1/3
частину майна, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, після смерті її
батька ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішенням Слов'яносербського районного
суду Луганської від 10 січня 2014 року у
задоволенні первісного та
зустрічного позовів відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
звернулася до суду з апеляційною
скаргою, в якій просила скасувати
рішення і ухвалити нове, яким
задовольнити її позовні вимоги. В
іншій частині судове рішення не
оскаржується.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, вислухавши пояснення
апелянта та її представника,
представника відповідача ОСОБА_3,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

В ч. 1 ст. 303 ЦПК України зазначено,
що під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Судом встановлено, що як вбачається із
свідоцтва про право спадщину за
законом від 11.08.1979 року, виданого
державним нотаріусом
Слов'яносербської державної
нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_8,
спадковим майном є житловий будинок
житловою площею 27,3 кв. м. з надвірними
побудовами: сарай, надвірні споруди,
розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Згідно
технічного паспорту на домоволодіння
від 01.03.1979 року зміни внесені 04.12.1976
року, самовільно збудованими є веранда,
ґанок.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 16 листопада 2010 року по
справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання частково
недійсним свідоцтва про право
власності на спадок, визнання права
власності на спадкове майно, яке ніким
із сторін не оскаржено, встановлено, що
після смерті ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, спадщину прийняли його
дружина ОСОБА_7, син ОСОБА_8, доньки
ОСОБА_3 та ОСОБА_3 Спадкове майно
складається із цілого домоволодіння,
оскільки згідно свідоцтва про право
особистої власності на домоволодіння
від 12.07.1960 року, право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 визнано тільки
за ОСОБА_6

Частки спадкоємців є рівними і склали б
по 1/4 частини домоволодіння. На час
звернення ОСОБА_8 у 1979 році до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини після смерті батька, мати
ОСОБА_7 на той час вже померла, і ОСОБА_3
та ОСОБА_4 відмовилися від спадщини на
користь брата ОСОБА_8, саме після смерті
матері, а інших осіб які б звернулися із
заявами про прийняття спадщини не було,
право власності спадкування за законом
за ОСОБА_8 повинно було визнано тільки
на 1/2 частку спільного домоволодіння .
Оскільки позивачами були заявлені
вимоги про визнання за кожною з них
право власності в порядку спадкування
за законом після смерті батька тільки
на 1/8 частку спірного домоволодіння, то
апеляційний суд з зарахуванням вимог
ст. 11 ЦПК України, визнав за ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 право власності на 1/8 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 за кожною в
порядку спадкування за законом після
смерті батька ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнав, що ОСОБА_8
успадкував після смерті ОСОБА_6 в
порядку спадкування за законом 3/4
частки домоволодіння АДРЕСА_1.

14.03.2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися
до суду з позовом до ОСОБА_2,
Слов'яносербської державної
нотаріальної контори про визнання
права власності в порядку спадкування
на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 за
кожною в порядку спадкування за
законом після смерті батька ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, визнання
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 11.01.2010 року, виданого
державним нотаріусом
Слов'яносербської державної
нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_2,
частково недійсним. Рішенням
Слов'яносербського районного суду
Луганської області від 17.12.2012 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 27 травня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
визнання фактів, визнання свідоцтв
частково недійсними та визнання права
власності на частку домоволодіння,
рішення Слов'яносербського районного
суду змінено, скасовано в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про визнання свідоцтва про право на
спадщину за законом від 11.01.2010 року,
виданого державним нотаріусом
Слов'яносербської державної
нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_2
частково недійсним, визнання, що ОСОБА_2
успадкувала після смерті ОСОБА_8 в
порядку спадкування за законом 3/8
частин домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом та в
цій частині ухвалено нове рішення, яким
вимоги в цій частині задоволені
частково та визнано свідоцтво про
право на спадщину за законом від 11.01.2010
року, видане державним нотаріусом
Слов'яносербської державної
нотаріальної контори Луганської
області на ім'я ОСОБА_2 частково
недійсним. Визнано, що ОСОБА_2
успадкувала після смерті ОСОБА_8 в
порядку спадкування за законом 3/4
частки домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом,
виданого державним нотаріусом
Слов'яносербської державної
нотаріальної контори Луганської
області 11.01.2010 року, зареєстрованого в
реєстрі №2-12. В іншій частині рішення
суду залишено без змін. Рішення
апеляційного суду Луганської області
від 27 травня 2013 року сторонами не
оскаржувалося, та набрало законної
сили.

Відмовляючи у задоволенні первісного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що оскльки веренда та ганок були
самовільно збудованими, то вони не
можуть входити до спадкового майна.
Крім того, у судовому засіданні ОСОБА_3
та ОСОБА_4 показали, що веранда була
збудована за життя батьків, доказів про
те, що саме ОСОБА_8 прибудував веранду,
розміром 28.70 м. кв. суду не надано, тому
підстави для задоволення позову
відсутні.

З такими висновками суду першої
інстанції не погоджується колегія
суддів.

Фактично спір між сторонами виник з
приводу веранди, площею 28.70 м. кв., яка на
думку позивача за первісним позовом
буда прибудована до будинку її батьком,
тому у відповідачів відсутнє право на
успадкування цієї веранди.

Згідно з принципом диспозитивності
особа, якій належить право вимоги,
розпоряджається своїми правами на
власний розсуд, а суд розглядає справи
у межах заявлених вимог у суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про
нотаріат» нотаріус при видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом перевіряє факт смерті
спадкодавця, час і місце відкриття
спадщини, наявність підстав для
закликання до спадкоємства за законом
осіб, які подали заяву про видачу
свідоцтва, та склад спадкового майна.

За змістом п. 212 Наказу Міністерства
юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5,
зареєстрованого в Мінюсті України
03.03.2004р. за № 283/8882 «Про затвердження
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»,
який втратив чинність на підставі
Наказу від 22.02.2012рю та п. 4.14 Наказу
Міністерства юстиції України від
22.02.2012р. № 296/5 «Про затвердження Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України» нотаріус при видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом перевіряє, у тому числі, склад
спадкового майна, на яке видається
свідоцтво про право на спадщину. На
підтвердження цих обставин від
спадкоємців витребовуються документи,
які підтверджують вказані факти.

Отже, позовна вимога щодо встановлення
складу спадщини стосується
повноважень нотаріуса і такого способу
захисту цивільного права або інтересу
у судовому порядку як визнання складу
спадщини законом не передбачено.

У судовому засіданні встановлено, що
фактично спір між сторонами виник з
приводу веранди, площею 28.70 м. кв., яка на
думку позивача за первісним позовом
буда прибудована до будинку її батьком,
тому у відповідачів відсутнє право на
успадкування цієї веранди.

Наступна позовні вимоги були
направлені на захист цього права та
стосувалися визнання свідоцтва про
право на спадщину за законом від
11.08.1979р., виданого державним нотаріусом
Слов»яносербської державної
нотаріальної контори на ім»я ОСОБА_8
частково недійсним шляхом та
зобов»язання Слов»яносербської
державної нотаріальної контори
виключити зі спадкової справи веранду,
загальною площею 28.70 м. кв., визнання за
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 права власності на 1/8
від частини домоволодіння від
загальної площі 27.30 кв.м. за кожною
після смерті ОСОБА_6 та встановлення
факту, що ОСОБА_8 успадкував після
смерті ОСОБА_6 ? частини від
домоволодіння, загальною площею 27.30 м.
кв.

Із свідоцтва про право на спадщину
вбачається, що ОСОБА_8 після смерті
ОСОБА_6 успадкував житловий будинок
кам»яний, одноповерховий, загальною
житловою площею 27, 3 м. кв. з прилеглими
до нього надвірними будівлями (а.с.7, 78).
Із акту від 03.12.1976р. виходить, що була
вибудована веранда «а» та ганок (а.с.93)
Із технічної документації на житловий
будинок за станом на 1976р. видно, що
веранда складала площу 15 м.кв., а
житлова площа будинку була 27.3 м.кв.
(а.с.13-17)

Із свідоцтва про право на спадщину
від 11.01.2010р., яке видавалося позивачці
за первісним позовом, вбачається, що
житлова площа будинку не змінилася і
становила 27, 3 м. кв., а загальна площа
становила 56,00 кв.м.

Об»єктами права власності
відповідано до ст.ст. 380 та 381 ЦК України
можуть бути житлові будинки як будівлі
капітального типу, споруджені з
дотриманням вимог, встановлених
законом, іншими нормативно-правовими
актами, і призначені для постійного у
них проживання, а також садиби -
земельні ділянки разом з розташованими
на них житловими будинками,
господарсько-побутовими будівлями,
наземними і підземними комунікаціями,
багаторічними насадженнями.

Враховуючи відомості, наявні у
технічній документації, колегія суддів
дійшла висновку, що спірна веранда є
невіддільною від усього спадкового
домоволодіння, тому окремо на неї не
може бути видане свідоцтво про право на
спадщину та визнане право власності,
оскільки вона не є окремим об»єктом
права власності.

Позивач помилково вважає, що вона
має право на спірну веранду як на
окремий об»єкт права власності.

За таких обставин, позовні вимоги є
необгрутованими.

Враховуючи викладене, судова
колегія вважає, що при розгляді
вказаного позову мало місце
неправильне застосування судом норм
матеріального права, що є підставою
для зміни рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про відмову позивачу у задоволенні
позову за необгрунтованістю з інших
підстав.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314-316, 317 ЦПК
України, судова колегія

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Слов'яносербського
районного суду Луганської від 10 січня
2014 року змінити.

Скасувати його в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Слов'яносербської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про вчинення певних дій .

В цій частині ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_2 про визнання складу спадщини,
визнання свідоцтва про право на
спадщину недійсним, виключення
відомостей зі спадкової справи,
визнання права власності, визнання
факту спадкування відмовити з інших
підстав.

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили
негайно після його проголошення, але
може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: