У х в а л а

іменем україни

02 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловська І.М.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним; за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням, виселення та зняття з
реєстраційного обліку за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» на рішення Комсомольського
міського суду Полтавської області від
21 жовтня 2013 року та рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 09 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 16 червня 2006 року вона видала
ОСОБА_5 нотаріально посвідчену
довіреність, на підставі якої він 19
листопада 2008 року уклав зі своєю
колишньою дружиною - ОСОБА_4 - договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.
Посилаючись на те, що на момент
відчуження право користування
квартирою мала її малолітня онука, а
попередньої згоди органу опіки і
піклування не отримала, а також на те,
що договір купівлі-продажу вчинено під
впливом обману та під впливом тяжкої
обставини, на вкрай невигідних умовах,
позивачка просила визнати договір
купівлі-продажу квартири недійсним.

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернулася
до суду із зустрічним позовом, в якому,
посилаючись на те, що ОСОБА_3 чинить їй
перешкоди у здійсненні права власності
щодо квартири АДРЕСА_1, просила
зобов'язати її не чинити перешкоди у
користуванні зазначеною квартирою,
виселити відповідачів із квартири та
зобов'язати Державну міграційну службу
в м. Комсомольську зняти їх з
реєстрації обліку в зазначеній
квартирі.

Рішенням Комсомольського міського
суду Полтавської області від 21 жовтня
2013 року у задоволенні позову ОСОБА_3 та
зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 09 січня 2014 року
рішення місцевого суду скасовано.
Позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Визнано договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 19 листопада 2008
року нікчемним. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний
ощадний банк України» просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, й направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні первісного
та зустрічного позовів, суд першої
інстанції виходив із неукладеності
договору купівлі-продажу, оскільки
спірна квартира не була передана
покупцеві, а неукладений договір не
може бути визнаний недійсним.

Скасовуючи рішення районного суду та
задовольняючи позов ОСОБА_3,
апеляційний суд виходив із того, що
договір купівлі-продажу квартири, в
якій зареєстрована малолітня дитина,
було вчинено за відсутності
попередньої згоди органу опіки і
піклування.

Проте повністю з такими висновками
судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону судові рішення
не відповідають.

Судами встановлено, що 16 червня 2006 року
ОСОБА_3 видала ОСОБА_5 довіреність на
продаж квартири АДРЕСА_1.

19 листопада 2008 року ОСОБА_5, діючи на
підставі зазначеної довіреності,
продав цю квартиру ОСОБА_4 за ціною 14 402
грн., яка в подальшому передала її в
іпотеку публічному акціонерному
товариству «Державний ощадний банк
України» (далі - ПАТ «Державний ощадний
банк України»).

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України
якщо спір не врегульовано у порядку,
визначеному частиною третьою цієї
статті, суд вирішує питання про склад
осіб, які братимуть участь у справі.

Вирішуючи питання про призначення
справи до судового розгляду, суд в
обов'язковому порядку має вирішити
питання про склад осіб, які братимуть
участь у справі.

Установивши, що власник спірної
квартири - ОСОБА_4 - передала її в
іпотеку, суди у порушення наведених
норм процесуального права не вирішили
питання щодо залучення
іпотекодержателя - ПАТ «Державний
ощадний банк України» - до участі у
справі, у порушення ст. ст. 11, 33 ЦПК
України не роз'яснили позивачеві його
право на подачу відповідної заяви.

При цьому згідно зі ст. 7 Закону України
«Про іпотеку» за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Суди не врахували, що рішенням
Комсомольського міського суду
Полтавської області від 22 квітня 2013
року звернуто стягнення на предмет
іпотеки - спірну квартиру, отже, банк
має право задовольнити свої вимоги
щодо стягнення кредитної
заборгованості за рахунок реалізації
цієї квартири. Тобто судові рішення у
даній справі зачіпають права банка як
іпотекодержателя.

Ураховуючи на те, що фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судами
не встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. ст. 212, 213 ЦПК
України щодо оцінки доказів та
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України,
оскільки порушення закону допущені як
районним судом, так і апеляційним,
справа підлягає направленню на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» задовольнити
частково.

Рішення Комсомольського міського суду
Полтавської області від 21 жовтня 2013
року та рішення апеляційного суду
Полтавської області від 09 січня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська