Справа № 347/3427/13-ц
Провадження № 22-ц/779/746/2014
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б.В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Девляшевського В.А.,

суддів:
Васильковського В.М., Фединяка В.Д.,

секретаря
Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Косівського
районного суду від 03 лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду зі скаргою про визнання
незаконною та скасування постанови
ВДВС Косівського районного управління
юстиції від 25.11.2013 року про звернення
стягнення на заробітну плату. В скарзі
зазначила, що у державного виконавця не
було підстав звертати стягнення на її
заробітну плату, оскільки на майно
боржника уже було накладено арешт у
розмірі, який, на її думку, є цілком
достатнім для задоволення вимог
стягувача. Вважаючи оскаржувану
постанову незаконною, просила скаргу
задовольнити.

Ухвалою Косівського районного суду від
03 лютого 2014 року в задоволенні скарги
ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій
посилається на порушення судом норм
матеріального права. Судом, на її думку,
не було враховано того, що договір
поруки був укладений нею під час шлюбу
без згоди чоловіка ОСОБА_3, а також те,
що стягнення заборгованості за
зобов'язанням одного із подружжя
накладається лише на особисте його
майно. Апелянт вказує на те, що оскільки
її заробітна плата є спільною сумісною
власністю подружжя, то державний
виконавець не вправі був звертати
стягнення на її заробітну плату.
Посилаючись на вищенаведене, ОСОБА_2
просила ухвалу суду скасувати та
постановити нову ухвалу, якою
задовольнити її скаргу.

ОСОБА_2 та представник ВДВС Косівського
районного управління юстиції в
засідання апеляційного суду не
з'явились з невідомих підстав, хоч
судові повідомлення їм було вручено
завчасно. ОСОБА_2 надіслала
апеляційному суду заяву про вирішення
спору у її відсутності. Отже, є правові
підстави для розгляду справи у
відсутності сторін.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги з таких
підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги
ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до
висновку, що державний виконавець,
ухвалюючи постанову про звернення
стягнення з заробітної плати ОСОБА_2
заборгованості за кредитними
договорами, діяв в межах наданих йому
повноважень з метою виконання рішення
суду, що вступило в законну силу. З
таким висновком погоджується і колегія
суддів.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Косівського районного суду
від 21.12.2012 року, яке набуло законної
сили, частково задоволено позов ПАТ
«ПроКредитБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором та постановлено
стягнути із ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в
солідарному порядку на користь ПАТ
«ПроКредитБанк» 220442,92 грн
заборгованості по кредитних договорах
та 2204,43 грн судового збору. Цим же
рішенням задоволено зустрічний позов
ОСОБА_4 до ПАТ «ПроКредитБанк» про
розірвання кредитного договору та
постановлено розірвати рамкову угоду
від 05.08.2009 року №FW2601/186 та договори про
надання траншу №1301.41621/ FW2601.186 від 17.12.2010
року та №1301.42230/ FW2601.186 від 30.11.2011 року,
які укладені на підставі та в межах
рамкової угоди (копія рішення а.с.5-7).

У виконання названого судового рішення
05.04.2013 року державним виконавцем ВДВС
Косівського районного управління
юстиції було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження з
виконання виконавчого листа №3 від
25.03.2013 року про стягнення з ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в солідарному порядку
на користь ПАТ «ПроКредитБанк» 220442,92
грн заборгованості по кредитних
договорах та 2204,43 грн судового збору, та
надано боржникам строк до 12.04.2013 року
для добровільного виконання рішення.
(а.с.24). З метою виконання судового
рішення державним виконавцем, шляхом
надіслання відповідних запитів було
перевірено майновий стан ОСОБА_2, і
встановлено, що у боржника немає на
праві приватної власності ні
нерухомого майна, ні транспортних
засобів, ні грошових вкладів у
фінансових установах (відповіді на
запити - а.с.29-33). Ніяких об'єктивних
документальних відомостей про
наявність у боржника іншого рухомого
майна, якого могло б бути достатньо для
погашення боргу в зазначеній вище
істотній сумі ОСОБА_2 не надала.

В ч.68 ЗУ «Про виконавче провадження»
вказано, що стягнення на заробітну
плату, пенсію, стипендію та інші доходи
боржника звертається у разі
відсутності в боржника коштів на
рахунках у банках чи інших фінансових
установах, відсутності чи
недостатності майна боржника для
покриття в повному обсязі належних до
стягнення сум.

Оскільки у боржника майна, якого б було
достатньо для покриття визначеної
судовим рішенням кредитної
заборгованості немає, і в
добровільному порядку вона рішення
суду не виконала, то 25.11.2013 року
державним виконавцем правомірно було
винесено постанову про звернення
стягнення на заробітну плату ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції в даній справі є
законним і обгрунтованим. Доводи
апелянта висновків суду не
спростовують. Тому підстав для
скасування оскарженого рішення немає.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 307, 312-315, 324, 325 ЦПК України, колегія
суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
ухвалу Косівського районного суду від
03 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
В.А. Девляшевський

Судді:
В.М. Васильковський

В.Д. Фединяк