Справа № 343/3126/13-ц
Провадження № 22-ц/779/401/2014
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів Ковалюка Я.Ю.,
Шишка А.І.

секретаря Вилки І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом КП
«Житлово-експлуатаційна організація»
Долинської міської ради до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за
комунальні послуги за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського
районного суду від 17 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2013 року КП
«Житлово-експлуатаційна організація»
Долинської міської ради звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за комунальні послуги.

Рішенням Долинського районого
суду від 17 грудня 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто із
ОСОБА_2 на користь КП
«Житлово-експлуатаційна організація»
Долинської міської ради 889,55 грн.
заборгованості за надані послуги з
утримання будинків, споруд та
прибудинкової території. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

На рішення суду ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на неповне з'ясування обставин справи,
що мають значення для правильного
вирішення спору та порушення судом
норм матеріального права. Так, суд
першої інстанції прийшов до
помилкового висновку, що
багатоквартирний житловий будинок за
адресою АДРЕСА_1 в якому є вона,
знаходиться в комунальній власності та
перебуває на балансі КП «ЖЕО»
Долинської міської ради. При цьому суд
не врахував, що відповідно до вимог
чинного законодавства цей будинок на
праві спільної сумісної власності
належить всім власникам квартир.

Крім того, судом не взято до уваги, що
жодного договору про послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкової території з даним
підприємством вона не укладала, також
жодних повідомлень з пропозицією
укласти такий договір з визначенням
відповідальності за недотримання умов
його виконання від КП «ЖЕО» вона не
отримувала. Вважала, що оповіщення
через газету не є належним доказом щодо
безпосереднього звернення до власника
квартири з пропозицією укласти
договір. А тому відповідно перед
позивачем у неї не було ніяких
зобов'язань, за невиконання яких може
наступати певна відповідальність.

При вирішенні спору суд не врахував і
тієї обставини, що позивачем не було
надано жодних житлово-комунальних
послуг. У зв'язку із цим вона та інші
мешканці будинку неодноразово
звертались до КП «ЖЕО» із заявами -
претензіями, ними складались
відповідні акти про неналежне надання
таких послуг.

Посилаючись на зазначені обставини
просила рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову КП «ЖЕО» Долинської
міської ради.

В засіданні апеляційного суду апелянт
доводи скарги підтримала з наведених у
ній мотивів.

Представник КП
«Житлово-експлуатаційна організація»
Долинської міської ради в засідання
суду не з'явився будучи належним чином
повідомленим, що не перешкоджає
розгляду справи в його відсутності.

Задовольняючи частково позов суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач належним чином не
виконувала взяті на себе зобов'язання
по оплаті наданих послуг з утримання
будинків, споруд та прибудинкової
території, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість та враховуючи строк
позовної давності стягнув на користь
КП «ЖЕО» Долинської міської ради
заборгованість за надані послуги у
розмірі 889,55 грн.

Вислухавши доповідача, пояснення
апелянта, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів підстав для
задоволення апеляційної скарги не
знаходить.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки
встановлені договором або законом.

За змістом ст. 13 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій відносяться
до житлово-комунальних послуг.

З матеріалів справи вбачається, що
рішеннями Долинської міської ради від
13.08.2009 року №1461-37/2009 «Про передачу
майна» та від 18.01.2011 року №91-4/2011 «Про
внесення змін в рішення міської ради
від 13.08.2009 року №1461-37/2009 «Про передачу
майна» комунальному підприємству
«Житлово-експлуатаційна організація»
Долинської міської ради передано в
довірче управління житловий фонд м.
Долина (а.с. 8, 9). Саме на підставі цих
рішень позивач і здійснює господарську
діяльність по утриманню в т. ч. і
АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є
власником квартири АДРЕСА_1 та на її
ім'я в КП «ЖЕО» відкрито особовий
рахунок.

Твердження апелянта про те, що вказаний
житловий будинок належить на праві
спільної сумісної власності власникам
квартир, тому не знаходиться в
комунальній власності та не перебуває
на балансі КП «ЖЕО» Долинської міської
ради, яка не вправі була заявляти
позовні вимоги, є надуманими і не
можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» власники квартир
багатоквартирних будинків є
співласниками допоміжних приміщень
будинку, технічного обладнання,
елементів зовнішнього благоустрою і
зобов'язані брати участь у загальних
витратах, пов'язаних з утриманням
будинку і прибудинкової території
відповідно до частки у майні.

Статтею 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачено, що споживач зобов'язаний
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору

В судовому засіданні з'ясовано, що
позивачем вживалися заходи з метою
укладення із споживачами їхніх послуг
відповідних договорів,зокрема
розміщувалися оголошення в газетах
«Галичина» та «Свіча» (а.с.6).

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач надавав послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій, а відповідач їх споживала.
Отже, між сторонами згідно ст. 11 ЦК
України існували цивільні права і
обов'язки.

Враховуючи вищенаведена, колегія
суддів вважає, що суд прийшов до
обґрунтованого висновку, що відповідач
згідно ст. ст. 525,526 ЦК України та Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» зобов'язана була оплачувати
фактично надані послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій. А тому доводи апелянта в
частині відсутності договірних
відносин між сторонами не заслуговують
на увагу.

Аналогічно не можуть бути прийняті до
уваги і доводи апелянта щодо
неналежного надання послуг, оскільки
будь-якими допустимими доказами вони
не підтверджені.

Згідно представленого КП «ЖЕО»
розрахунку боргу за надані ОСОБА_2
послуги встановлено, що позивачем
пред'явлено позов про стягнення
заборгованості у розмірі 1196,60 грн. за
період з 01.12.2009 року по 01.12.2012 року (а.с.5).

Загальна позовна давність, відповідно
до вимог ст.257 ЦК України,
встановлюється тривалістю у три роки.

З матеріалів справи вбачається, що із
позовом про стягнення з відповідача
заборгованості позивач звернувся
24.10.2013 року. Будь-яких належних та
допустимих доказів щодо пропуску
строку позовної давності з поважних
причин позивачем не надано.

За таких обставин, правильним є також і
висновок суду щодо стягнення із
відповідача заборгованості у межах
строку позовної давності.

Оцінюючи наявні у справі докази, судова
колегія вважає, що, розглядаючи спір,
суд першої інстанції повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини у справі,
надані докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
ухвалив рішення по суті позовних вимог
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення
апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Долинського районного суду від
17 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

А.І. Шишко