22-ц/775/172/2014(м)
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Кочегарової Л.М.,
Попової С.А.,

при секретарі Макаровій
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення
з житлового приміщення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Волноваського районного
суду Донецької області від 05 грудня 2013
р.,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року позивач
звернувся до суду з даним позовом,
посилаючись на те, що йому на праві
власності належить житловий будинок,
розташований в АДРЕСА_1, в якому, окрім
нього, зареєстровані та проживають
його дружина, їхній син - ОСОБА_3,
невістка - ОСОБА_2 та малолітня онука -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідачка
систематично порушує правила
співжиття, вчиняє сварки, що робить
неможливим проживання разом з нею в
одному будинку. Тому, просив виселити
її з будинку без надання іншого
житлового приміщення.

Рішенням Волноваського районного
суду Донецької області від 05 грудня
2013року в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній скарзі
позивач просить рішення скасувати та
ухвалити нове про задоволення позову,
посилаючись на неповне з»ясування
судом обставин справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представника позивача - ОСОБА_4, який
підтримав доводи скарги та просив її
задовольнити, заперечення
відповідачки ОСОБА_2, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК У країни
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає , що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається,
що житловий будинок, розташований по
АДРЕСА_1, належить ОСОБА_1 на праві
власності, що підтверджується
договором купівлі-продажу від 22 грудні
1990 року (а.с. 4-6).

ОСОБА_2 зареєстрована та
проживає у будинку з 07 липня 2009 року, як
член сім*ї останнього, оскільки з сином
власника будинку - ОСОБА_3 перебувала у
шлюбі, який розірвано 28 жовтня 2013 року.

Звертаючись до суду із
зазначеним позовом, ОСОБА_1 посилався
на те, що невістка систематично
приходить додому в нетверезому стані,
вчиняє сварки, скандали з його сином.
Він неодноразово звертався до органів
міліції, де з нею проводили бесіди
дільничні інспектори, але ніяких
позитивних результатів це не дає.

Відмовляючи ОСОБА_1 у
задоволенні даного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
надав доказів того, що відповідачка
порушує правила співжиття та створює
неможливі умови для проживання
власника у будинку та інших членів
сім»ї.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду відповідає вимогам
закону та обставинам справи.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 116 ЖК України
виселення може мати місце, якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультативними,
виселення винних на вимогу власника
або інших заінтересованих осіб
проводиться без надання іншого жилого
приміщення.

Згідно з роз»ясненнями, які
містяться у п. 17 постанови Пленуму
Верхового Суду Укураїни № 2 від 12
квітня 1985 року «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України», при
вирішенні справ про виселення на
підставі ст. 116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися і при повторному порушенні,
якщо раніше вжиті заходи попередження
або громадського впливу не дали
позитивних результатів. Маються на
увазі, зокрема, заходи попередження,
що застосовуються судами,
прокурорами, органами внутрішніх
справ, адміністративними комісіями
виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача (незалежно від прямих
вказівок з приводу можливого
виселення).

Тобто, для застосування
норми цієї статті необхідна наявність
двох умов: систематичне порушення
правил співжиття, а також вжиття
заходів попередження або громадського
впливу, які не дали позитивних
результатів.

Під заходами впливу мається
на увазі заходи попередження, що
застосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями, а також
заходи громадського впливу, вжиті на
зборах жильців будинку чи членів ЖБК,
трудових колективів тощо.

Відповідно до вимог ст.10,60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, при цьому доказування не
може грунтуватися на припущеннях.

Статтями 57 - 59 цього Кодексу
передбачено, що наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи встановлюються на
підставі належних та допустимих
доказів. Обставини справи, які за
законом можуть бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК
України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції повно всебічно та
об»єктивно перевірив доводи сторін, їм
та наданим доказам дав належну оцінку
і дійшов обґрунтованого висновку про
відмову у позові, оскільки ніяких
доказів на підтвердження порушення з
боку відповідачки правил співжиття та
триваючої антигромадської поведінки і
вжиття до неї будь-яких заходів
попередження або громадського впливу
позивач не надав. Не надано таких
доказів і апеляційному суду.

Довідка начальника
Волноваського РВ ГУМВС України в
Донецькій області від 24 жовтня 2013
року, на яку посилається позивач, як на
доказ застосування до відповідачки
заходів попередження про
недопустимість антигромадської
поведінки, обґрунтовано не взята судом
до уваги, оскільки з тексту даної
довідки вбачається, що з початку серпня
2013 року в сім»ї ОСОБА_1 склалися
конфліктні стосунки між членами сім»ї
- ОСОБА_3 та ОСОБА_2, у зв»зку з чим з
ними працівниками міліції
Волноваського РВ проводилися
профілактичні бесіди, за зверненнями
подружжя ОСОБА_2 до Волноваського РВ
проводилися перевірки ( а.с. 17).

Згідно з висновком ст. ДІМ
Волноваського РВ ГУМВС України в
Донецькій області від 16 жовтня 2013 року
за заявою ОСОБА_2 про прийняття
заходів до її чоловіка ОСОБА_3, який 28
вересня 2013 року не впускав її додому,
складено адміністративний протокол за
ст.173-2 ч.1 Кодексу України про
адміністративні правопорушення
відносно ОСОБА_3 ( а.с. 27).

Доводи апелянта про те, що суд
безпідставно не задовольнив
клопотання про допит дільничних
інспекторів, які проводили бесіди з
відповідачкою, в якості свідків,
колегія суддів не приймає, оскільки
факт застосування заходів
попередження або громадського впливу,
які застосовуються у разі порушення
особою правил співжиття повинен
доводитися письмовими доказами, які у
даній справі відсутні.

Таким чином, оскільки
рішення суду постановлено у
відповідності з нормами матеріального
і процесуального права, воно підлягає
залишенню без зміни, а апеляційна
скарга позивача - відхиленню.

Керуючись ст.ст.
307,308,313-314ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Волноваського
районного суду Донецької області від 5
грудня 2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її проголошення і може
бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді