Справа №588/112/13 Головуючий у суді у 1
інстанції - ЯноваНомер провадження
22-ц/788/429/14 Суддя-доповідач - Собина
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Хвостика С. Г., Таран С. А.,

з участю секретаря судового засідання -
Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Тростянецького районного
суду Сумської області від 27 грудня 2013
року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
редакції газети «Новини Тростянеччини:
Тиждень», ОСОБА_1

про захист честі, гідності, ділової
репутації, спростування недостовірної
інформації та відшкодування моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

15 січня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до редакції газети
«Новини Тростянеччини: Тиждень»,
журналіста автора статті ОСОБА_1 про
захист честі, гідності, ділової
репутації, спростування недостовірної
інформації та відшкодування моральної
шкоди і свої вимоги мотивує тим, що в
газеті «Новини Тростянеччини: Тиждень»
НОМЕР_1 за ІНФОРМАЦІЯ_1 була надрукована
стаття журналіста ОСОБА_1 під назвою
"ІНФОРМАЦІЯ_2" в якій надана неправильна
оцінка фактів, використано відомості,
що не відповідають дійсності,
ганьблять його честь, гідність, та
репутацію серед жителів громади м.
Тростянець.

Пишучи про прийняття і обговорення
бюджета м.Тростянець ОСОБА_1 вказує, що
«депутати міської ради поділилися у
своїх поглядах на дві частини. Одні,
підконтрольні меру, сліпо і одностайно
довіряють своєму «патрону», піднімаючи
в сесійні залі руки, аби угодити йому.
Інша група з 19 депутатів мала власну
думку». Також у статті вказано, що «Щодо
мера, сесія, здається, показала, що себе
він любить більше, аніж місто та його
мешканців і що далеко не завжди буває
щирим. Бо годинами може розповідати
який він гарний господарник, як дбає
про місто, але коли не проходять в
рішеннях позиції, де бачиться
особистий інтерес, то відразу змінює
поведінку. Ветування бюджету на 27 сесії
- є яскравим прикладом тому. Одразу
кидалося в очі наскільки швидко мер
хотів його просунути». «Опозиційні до
міського голови депутати у своїх
коментарях таку поведінку ОСОБА_2
пояснюють тим, що в бюджеті, прийнятому
ними, не враховані особисті інтереси
мера та його родини. Депутатів же більш
хвилює стан справ в їхніх округах, вони
набагато важливіші». Позивач зазначає,
що автор в статті свідомо говорить
неправду, перекручує інформацію, щоб
принизити, підірвати його авторитет і
повагу у населення, пишучи: «Налякало
мера і те, що депутати позбавили
міського голову права у виняткових
випадках та у межах затверджених на
відповідний період бюджетних
асигнувань, вносити зміни з подальшим
затвердженням на сесіях. Натомість
депутатська більшість ніяк не
жалкувала, що в бюджеті «урізала» деякі
надмірні «апетити» мера … Бюджет
напружений, тому кошти потрібно
використовувати на користь людських
потреб, а не на потреби особистості». «В
Сумах не зрозуміли мотивів ветування
прийнятого депутатами бюджету і
поведінки мера. На їхню думку мер, не
підписуючи бюджет, йшов проти громади.
Та після нового року міського голову
викликали до Сум для ретельної
експертної ревізії ухваленого
бюджету….. Бюджет, прийнятий
депутатами міської ради, в Сумах
визнали збалансованим і прийнятним для
роботи. Відтак, після гарного
прочухана, мер і відмінив своє вето на
бюджет». В кінці своєї статті автор
ОСОБА_1 робить висновок: «Врешті можна,
говорити, що здоровий глузд депутатів
переміг амбіції міського голови, вето
якого виявилося звичайнісіньким
блефом. Ото ж і добре. Місто тепер має
програму розвитку і бюджету для
реалізації».

Позивач в позові вказує, що дана
інформація не тільки образлива, але й
не відповідає дійсності та ганьбить
його честь та гідність, так як
журналіст в даному випадку констатує, а
не посилається на свою думку, на
обставини, при цьому не вказуючи
конкретних фактів. Тому просив суд
визнати такими, що не відповідають
дійсності, ганьблять його честь,
гідність та ділову репутацію
відомості, а саме:

«Депутати міської ради поділилися у
своїх поглядах на дві частини. Одні,
підконтрольні меру, сліпо і одностайно
довіряють своєму «патрону», піднімаючи
в сесійній залі руки, аби угодити йому.
Інша група з 19 депутатів мала власну
думку»;

«Щодо мера, сесія показала, що себе він
любить більше, аніж місто та його
мешканців і що далеко не завжди буває
щирим»;

«Бо годинами може розповідати, який він
гарний господарник, як дбає про місто,
але коли не проходять в рішеннях
позиції, де бачиться особистий інтерес,
то відразу змінює поведінку. Ветування
бюджету на 27 сесії - є яскравим
прикладом тому. Одразу кидалося в очі,
наскільки швидко мер хотів його
просунути»;

«Коли ж відчув спробу депутатів
детально розібратися, як-то кажуть,
постатейно, в хід пішли натяки: «Суми
вас примусять» та «я його заветую»;

«Опозиційні до міського голови
депутати у своїх коментарях таку
поведінку ОСОБА_2 пояснюють тим, що в
бюджеті, прийнятому ними, не враховані
особисті інтереси мера та його родини.
Депутатів же більше хвилює стан справ в
їхніх округах, вони набагато
важливіші»;

«На думку депутата Ю. Шимка чомусь на
ремонт вулиці Гаївської у бюджеті
міста не знайшлося»;

«Багато прогалин по освітленню вулиць,
особливо на околицях - і це попри
«бровади» про суцільну
електрифікацію»;

«Насамперед, штучно заниженими він
називає видатки на утримання свого
апарату (який багато спеціалістів
вважають роздутим)»;

«Налякало мера і те, що депутати
позбавили міського голову права у
виняткових випадках та у межах
затверджених на відповідний період
бюджетних асигнувань, вносити зміни з
подальшим затвердженням на сесіях..
Натомість депутатська більшість ніяк
не жалкувала, що в бюджеті «урізала»
деякі надмірні «апетити» мера.... Бюджет
напружений, тому кошти потрібно
використовувати на користь людських
потреб, а не на потреби особистості»;

«В Сумах не розуміли мотивів ветування
прийнятого депутатами бюджету і
поведінки мера. На їхню думку мер, не
підписуючи бюджет, йшов проти громади.
Після нового року міського голову
викликали до Сум для ретельної
експертної ревізії ухваленого
бюджету... Бюджет. Прийнятий депутатами
міської ради, в Сумах визнали
збалансованим і прийнятним для роботи.
Відтак, після гарного прочухану мер і
відмінив своє вето на бюджет»;

«Практика показує, що левова частка цих
виплат в основні перетворюється у так
би мовити «перекачку» грошей у
приватне підприємство дружини мера на
газету «Круглий двір», засновником
якої вона є»;

«Врешті, можна говорити, що здоровий
глузд депутатів переміг амбіції
міського голови, вето якого виявилося
звичайнісіньким блефом. Ото ж і добре.
Місто тепер має програму розвитку і
бюджет для його реалізації», викладені
в газеті «Новини Тростянеччини:
Тиждень» НОМЕР_1 за ІНФОРМАЦІЯ_1 назвою
"ІНФОРМАЦІЯ_2».

Просив зобов'язати відповідача
надрукувати спростування відомостей
які не відповідають дійсності у
вищевказаній статті в тому ж форматі,
відшкодувати моральну шкоду в розмірі
10 000 грн., а також судові витрати,
пов'язані з позовом, покласти на
відповідача.

Рішенням Тростянецького районного
суду Сумської області від 27 грудня 2013
року позовні вимоги задоволено
частково.

Визнано зміст статті, опублікованої у
НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 обласного
щотижневика газети «Новини
Тростянеччини «Тиждень» під
заголовком ІНФОРМАЦІЯ_2:

1. «щодо мера, сесія, здається, показала,
що себе він любить більше ніж місто та
його мешканців і що далеко не завжди
буває щирим. Бо годинами може
розповідати, який він гарний
господарник, як дбає про місто, але коли
не проходять в рішеннях позиції, де
бачиться особистий інтерес, то відразу
змінюється поведінка. Ветування
бюджету на 27 сесії - є яскравим
прикладом тому. Відразу кидалося в очі,
наскільки швидко мер хотів його
просунути.»

Та «налякало мера і те, що депутати
позбавили міського голову права (як
головного розпорядника коштів) у
виняткових випадках та у межах
затверджених на відповідний період
бюджетних асигнувань, вносити зміни з
подальшим затвердженням на сесіях…
натомість депутатська більшість не
жалкувала що в бюджеті «урізала» деякі
надмірні «апетити» мера. . . »

2. та «практика останніх років показує,
що левова частка цих виплат (надання
інформаційних послуг та передплата
періодичних видань) в основному
перетворюється у, так би мовити,
«перекачку» грошей в приватне
підприємство дружини мера на газету
«Круглий двір», засновником якої вона
є.»

такою, що не відповідає дійсності (є
недостовірною), та такою, що ганьбить
(принижує) його честь, гідність та
ділову репутацію та зобов'язано
редакцію обласного щотижневика
«Тиждень» спростувати ці відомості тим
самим шрифтом, на тій самій шпальті та
рубриці у найближчому числі газети
після набрання рішенням чинності.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000
грн. у відшкодування завданої
моральної шкоди та 229 грн.41 коп.
відшкодування судових витрат.

Стягнуто з редакції обласного
щотижневика «Тиждень» на користь
ОСОБА_2 500 грн. у відшкодування завданої
моральної шкоди. В задоволенні інших
позовних вимог відмовлено.

На зазначене рішення ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу і посилаючись на
порушення місцевим судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати в
частині задоволення позовних вимог та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

В доводах апеляційної скарги та
доповненнях до неї відповідач
зазначає, що позовні вимоги не
відповідали спірній статті
спотворюючи її зміст. Рішення суду є
необґрунтованим, позивачем не надано
доказів як наявності у нього моральної
шкоди так і причинно-наслідкового
зв'язку між зазначеною ним шкодою та
опублікуванням спірної статті.
Зазначає, що позивачем не обґрунтовано
розмір відшкодування, яке він просить
стягнути з відповідачів та не надано
жодних доказів на його підтвердження.
Крім того, позивач не надав доказів, що
дії відповідача були неправомірними,
що опублікуванням спірної інформації
була завдана шкода його честі, гідності
та ділової репутації. Також зазначив,
що судом допускались порушення
процесуальних норм при допиті свідків
і не усі вони попереджались про
кримінальну відповідальність за дачу
суду завідомо неправдивих показань та
за відмову від дачі показань, а також не
з'ясовувались їх стосунки зі сторонами.
Не вірно викладені в судовому рішення
показання свідків дані ними в судовому
засіданні. Також судом винесено
рішення відносно редакції газети
«Новини Тростянеччини: Тиждень», яка не
є юридичною особою і відповідно не може
бути стороною у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апелянта та його представника,
заперечення позивача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
вислови зазначені в резолютивній
частині рішення і викладені в статті
журналіста ОСОБА_1 під назвою
"ІНФОРМАЦІЯ_2" та надруковані в газеті
"Новини Тростянеччини: Тиждень" НОМЕР_1
за ІНФОРМАЦІЯ_1 є неправдивими,
необ'єктивними та принижують гідність
позивача.

Проте, колегія суддів з висновком
місцевого суду в частині задоволення
позовних вимог позивача погодитись не
може з таких підстав.

Так з матеріалів цивільної справи
вбачається, що відповідно до свідоцтва
про державну реєстрацію друкованого
засобу масової інформації СМ № 517/139Р
30.08.2011 року засновником газети «Новини
Тростянеччини:тиждень» є ОСОБА_1 .

Між засновником газети «Новини
Тростянеччини:тиждень» ОСОБА_1 та
будь-якими іншими юридичними чи
фізичними особами не укладались
договори на підготовку та випуск у
світ друкованого засобу масової
інформації, і тому, фактично, засновник
об'єднав в одній особі редакцію,
видавця та розповсюджувача як це
передбачено ч.2 ст.7 Закону України «Про
друковані засоби масової інформації
(пресу) в Україні ».

Позивач по справи ОСОБА_2 є міським
головою м.Тростянець, що
підтверджується рішенням
Тростянецької міської виборчої
комісії від 05.11.2010 року № 212 та рішенням
Тростянецької міської ради 1 сесії 6
скликання № 612 від 10.11.2010 року.

Таким чином, позивач, як міський голова
м.Тростянець відповідно до ч.1 ст.12
Закону України «Про місцеве
самоврядування» є головною посадовою
особою територіальної громади міста і
відповідно до своїх повноважень очолює
виконавчий комітет міської ради і
головує на її засіданнях.

На 27 сесії 6 скликання Тростянецької
міської ради, яка відбувалась 25 грудня
2012 року, поряд з іншими питаннями
передбаченими порядком денним,
обговорювалось і питання щодо
прийняття рішення «Про міський бюджет
на 2013 рік» і більшістю голосів
депутатів рішення було прийнято. В той
же час, розпорядженням міського голови
№ 30 від 26.12.2012 року зазначене рішення
було зупинено і дані обставини
підтверджуються протоколом сесії (т.1
а.с.66-103).

Розпорядженням міського голови №2 від
04.01.2013 року «Про відміну розпорядження
№ 30 від 26.12.2012 року «Про зупинення
рішення 27 сесії Тростянецької міської
ради 6 скликання від 25.12.2012 року «Про
міський бюджет на 2013 рік» та скликання
позачергової 28 сесії міської ради 6
скликання» рішення «Про міський бюджет
на 2013 рік» було прийнято (т.1а.с.107).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в газеті "Новини
Тростянеччини: Тиждень" НОМЕР_1 була
надрукована стаття під назвою
"ІНФОРМАЦІЯ_2" автором якої є журналіст
ОСОБА_1 в якій викладались дії позивача,
як міського голови та депутатів
міськради на сесії при прийнятті і
обговоренні бюджету міста на 2013 рік.
(т.1 а.с.8-9).

Позивач вважав, що ряд висловів,
викладених відповідачем ОСОБА_1 в
статті, є завідомо неправдивими,
інформація перекручена з метою
приниження його та підриву його
авторитету і поваги у населення.

В той же час, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 30
Закону України «Про інформацію» ніхто
не може бути притягнутий до
відповідальності за висловлення
оціночних суджень. Оціночними
судженнями, за винятком наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, критика, оцінка дій, а
також висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, зокрема з огляду на
характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості. Якщо особа
вважає, що оціночні судження або думки
принижують її гідність, честь чи ділову
репутацію, а також інші особисті
немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи у
тому самому засобі масової інформації
з метою обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку. Якщо суб'єктивну думку
висловлено в брутальній, принизливій
чи непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
особу, яка таким чином та у такий спосіб
висловила думку або оцінку, може бути
покладено обов'язок відшкодувати
завдану моральну шкоду.

Так, в рішення Європейського суду з
прав людини від 29.03.2005 року у справі
«Українська Прес-група проти України»
зазначено «У своїй практиці суд
розрізняє факти та оціночні судження.
Якщо існування фактів може бути
підтверджене, правдивість оціночних
суджень є нездійсненою і порушує
свободу висловлення думки як таку, що є
фундаментальною частиною права, яке
охороняється статтею 10 Конвенції про
захист прав і основних свобод людини.
Однак, навіть якщо висловлювання є
оціночним судженням, пропорційність
втручання має залежати від того, чи
існує достатній фактичний базіс для
оспорюваного висловлювання. Залежно
від обставин конкретної справи
висловлювання, яке є оціночним
судженням, може бути перебільшенням за
відсутності будь-якого фактичного
підгрунтя.»

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 25 Закону
України «Про друковані засоби масової
інформації (пресу) в Україні»
журналістом редакції друкованого
засобу масової інформації відповідно
до цього Закону є творчий працівник,
який професійно збирає, одержує,
створює і займається підготовкою
інформації для друкованого засобу
масової інформації та діє на підставі
трудових чи інших договірних відносин
з його редакцією або займається такою
діяльністю за її уповноваженням, а тому
має право вільно користуватися та
обирати у своїх публікаціях
різномовні звороти, вживати гіперболи,
алегорію, сатиру.

Також, в рішенні Європейського суду з
прав людини від 29 березня 2001 року у
справі «Тома проти Люксембургу»
зазначено, що журналістська свобода
поширюється також і на певну міру
перебільшення чи навіть провокування .

Колегія суддів вважає, що при
вирішенні справи про захист честі і
гідності за участю посадової особи,
яким є позивач по справі як міський
голова м.Тростянець, судом не враховане
положення п.3 рішення Конституційного
Суду України у справі про поширення
відомостей від 10.04.2003 року № 8 пр/2003
згідно з яким межі допустимої
інформації щодо посадових та
службових осіб можуть бути ширшими
порівняно з межами такої інформації
щодо звичайних громадян. Тому, якщо
посадові чи службові особи діють без
правових підстав, то мають бути
готовими до критичного реагування з
боку суспільства.

Публічні особи, як зазначено в абзаці 4
пункту 21 постанови Пленуму Верховного
Суду України №1 від 27 лютого 2009 року
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи», неминуче
відкриваються для прискіпливого
висвітлення їх слів та вчинків, і
повинні це усвідомлювати.

Таким чином, незважаючи на положення
ст.30 Закону України «Про інформацію»,
ст.10 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, судову
практику Європейського суду з прав
людини, оціночні судження місцевим
судом визнані недостовірними, що
протерічить цим нормам права.

Оскільки журналістом у зазначені
статті щодо позивача не поширена
недостовірна інформація, яка принижує
його честь, гідність та ділову
репутацію, а висловлювання, які
допущені в статті, є правом журналіста
вільно використовувати та обирати у
своїй публікаціях різні мовні звороти,
вживати гіперболи, алегорію, сатиру
тощо та є оціночним судженням дій
позивача як міського голови при
затвердженні міського бюджету на 2013
рік, які не можна вважати поширенням
недостовірної інформації, що ганьбить
(принижує) його честь, гідність та
ділову репутацію, а тому у місцевого
суду відсутні були підстави для
часткового задоволення позову.

Також, відповідно до абзацу 4 ст. 17
Закону України «Про державну
підтримку засобів масової інформації
та соціальний захист журналістів» у
разі розгляду судом спору щодо
завданої моральної (немайнової) шкоди
між журналістом або засобом масової
інформації як відповідачем та
політичною партією, виборчим блоком,
посадовою особою (посадовими особами)
як позивачем суд вправі призначити
компенсацію моральної (немайнової)
шкоди лише за наявності умислу
журналіста чи службових осіб засобу
масової інформації. Суд враховує
наслідки використання позивачем
можливостей позасудового, зокрема
досудового, спростування неправдивих
відомостей, відстоювання його честі і
гідності, ділової репутації та
врегулювання спору в цілому. З
урахуванням зазначених обставин суд
вправі відмовити у відшкодуванні
моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позивач, у випадку, якщо вважав , що
оціночні судження або думки автора
статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_1
надруковані в газеті «Новини
Тростянеччини:тиждень» є такими, що
принижують його гідність, честь чи
ділову репутацію, то він міг
скористатись наданим йому правом
передбаченим ст.30 Закону України «Про
інформацію» на відповідь, а також на
власне тлумачення справи у тому самому
засобі масової інформації з метою
обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку.

Крім того, колегія суддів вважає, що
оскільки в судовому засіданні
встановлено, що редакція газети
«Новини Тростяненничини:Тиждень»
фактично не утворювалась і не набувала
статусу юридичної особи, а засновник
зазначеного засобу масової інформації
ОСОБА_1 об'єднує в одній особі редакцію,
видавця і розповсюджувача а також є
автором статей, що публікувались в
даній газеті, тому покладення місцевим
судом обов'язку по відшкодуванню
моральної шкоди саме на редакцію
друкованого органу є безпідставним.

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку про задоволення
апеляційної скарги, скасування рішення
суду першої інстанції в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307 ч.1 п.2, 309, 313 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тростянецького районного суду
Сумської області від 27 грудня 2013 року
скасувати в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні цих
позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
може бути оскаржене в касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -