Справа № 350/2359/13-ц
Провадження № 22-ц/779/580/2014
Головуючий у 1 інстанції Бейко А.М.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Ковалюк Я.Ю., Шалаути Г.І.,

секретаря
Вилки І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за скаргою ОСОБА_2 на
дії та бездіяльність державного
виконавця за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на ухвалу Рожнятівського
районного суду від 28 січня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рожнятівського районного суду
від 28.01.2014 року відмовлено у
задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії та
бездіяльність державного виконавця.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на незаконність та
необґрунтованість ухвали суду першої
інстанції, що постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. У зв'язку з цим,
просить ухвалу скасувати та
постановити нову, якою його скаргу
задовольнити.

Апелянт свої вимоги обґрунтовує
тим, що державним виконавцем при
винесенні постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
29.11.2013 року порушено та не враховано
вимоги ст.6, 22, 25, 26, 47 ЗУ "Про виконавче
провадження".

Вислухавши суддю-доповідача, доводи
апелянта, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
таких підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України, сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Згідно з ст.387 ЦПК України у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Відмовляючи у задоволенні скарги
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що виносячи постанову про відмову
у відкритті виконавчого провадження
від 29.11.2013 року, заступник начальника
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ в
Івано-Франківській області Цуркан В.М.
діяв згідно вимог ЗУ "Про виконавче
провадження".

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком суду першої інстанції.

Як встановив суд першої інстанції та
вбачається з матеріалів справи,
рішенням Рожнятівського районного
суду від 13.10.2011 року задоволено
частково позов ОСОБА_2 до Рожнятівської
селищної ради про встановлення меж в
натурі. Зобов'язано Рожнятівську
селищну раду встановити межі
присадибної ділянки ОСОБА_2 в натурі та
її розмір, що перебуває у його
фактичному користуванні по АДРЕСА_1.
Стягнуто з Рожнятівської селищної ради
частину витрат, понесених позивачем у
розмірі 603 грн. 58 коп.

07 липня 2012 року Рожнятівським районним
судом по даній справі був виданий
виконавчий лист №2/0913/1/11, який
перебував на виконанні ДВС ГУЮ в
Івано-Франківській області. 29.01.2013 року
ОСОБА_2 подав заяву про повернення
виконавчого листа №2/0913/1/11, яка була
задоволена постановою державного
виконавця ДВС ГУЮ в Івано-Франківській
області від 08.02.2013 року.

18 листопада 2013 року ОСОБА_2 знову подав
виконавчий лист №2/0913/1/11 на примусове
виконання до ДВС ГУЮ в
Івано-Франківській області, однак
постановою заступника начальника
відділу УДВС ГУЮ в Івано-Франківській
області Цуркана В.М. від 29.11.2013 року, на
підставі п.7 ч.1 ст.26 ЗУ "Про виконавче
провадження", відмовлено в прийнятті до
провадження виконавчого документа та у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання, оскільки даний
виконавчий лист вже був повернутий
стягувачу в порядку п.1 ст.47 ЗУ "Про
виконавче провадження", про що є
відмітка державного виконавця у
виконавчому листі.

Частиною 1 ст.11, ч.1 ст.17 ЗУ "Про виконавче
провадження" передбачено, що державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Статтею 12 ЗУ "Про виконавче
провадження" передбачено право
стягувача на подання заяви про
повернення виконавчого документа.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.47 ЗУ "Про
виконавче провадження", виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачеві у разі, якщо є його
письмова заява.

Згідно до п.7 ч.1 ст.26 ЗУ "Про виконавче
провадження", державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі якщо виконавчий
документ повернуто стягувачу за його
заявою, крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів.

Частиною 5 ст. 47 ЗУ "Про виконавче
провадження" встановлено, що
повернення виконавчого документу
стягувачу з підстав, передбачених цією
статтею, не позбавляє його права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених статтею 22 цього
Закону.

На думку колегії суддів, положення п.7
ч.1 ст.26 Закону (відмова у відкритті
виконавчого провадження, якщо
виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою)
кореспондується виключно з
положеннями п.1 ч.1 ст.49 Закону, якою
встановлено, що виконавче провадження
підлягає закінченню у разі визнання
судом відмови стягувача від
примусового виконання рішення суду, а
ч.5 ст.47 Закону прямо передбачає право
стягувача на повторне пред'явлення
виконавчого документу без будь-яких
обмежень (крім строків).

Повернення виконавчого листа за заявою
стягувача не позбавляє останнього
можливості повторно звернутися до
державної виконавчої служби щодо
пред'явлення виконавчого документа до
примусового виконання, з метою
примусового виконання рішення суду, та,
що в зв'язку з цим неправомірним є
застосування державним виконавцем
положення п.7 ч.1 ст.26 Закону України "Про
виконавче провадження".

Державним виконавцем при
винесенні постанови від 29.11.2013 року не
було враховано, що приписи ст. 47 Закону
є спеціальними по відношенню до
положень ст. 26 Закону стосовно
можливості відкриття виконавчого
провадження за повторним пред'явленням
виконавчого документа до виконання, бо
стягувач не позбавлений права повторно
пред'явити до виконання виконавчий
лист, який йому було повернуто раніше
за його ж заявою, в межах строків,
визначених ст.22 ЗУ "Про виконавче
провадження".

Стаття 22 ЗУ "Про виконавче
провадження" наголошує на тому, що
виконавчі документи можуть бути
пред'явлені до виконання протягом року,
якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч.2 ст.23 ЗУ "Про виконавче
провадження", після переривання строку
пред'явлення виконавчого документа до
виконання перебіг строку поновлюється.
Час, що минув до переривання строку, до
нового строку не зараховується.

Стягувач ОСОБА_2 повторно
пред'явив виконавчий лист до виконання
менше ніж через рік після його
повернення, отже строки, у
відповідності до вимог ст.22, 23 ЗУ "Про
виконавче провадження", на його
повторне пред'явлення ним не пропущені.

Крім того, за змістом роз'яснень
,наданих у п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження" №14 від 26.12.2003 року,
учасник виконавчого
провадження(особа,залучена до
проведення виконавчих дій), який
звернувся до суду із скаргою,
заявою(поданням),бере участь у їх
розгляді як заявник, а інші учасники
цього провадження, прав і обов'язків
яких безпосередньо стосується
зазначене звернення, - як
заінтересовані особи.

В той же час, Рожнятівська селищна рада,
як боржник, не повідомлялась судом про
час і місце розгляду справи, хоча у
позовній заяві ОСОБА_2 зазначив селищну
раду, як учасника виконавчого
провадження.

Тому колегія суддів приходить до
висновку, що дії державного виконавця
по винесенню оскаржуваної постанови
про відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа) не
відповідають приписам Закону, а суд
першої інстанції не звернув увагу на
вищенаведені вимоги закону та
необґрунтовано відмовив у задоволенні
скарги.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Ухвалу Рожнятівського районного суду
від 28 січня 2014 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

Г.І. Шалаута