Справа №468/2749/13-ц 27.03.2014 27.03.2014 27.03.2014
Провадження № 22ц/784/755/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 березня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Шпонарській О.Ю.,

за участю позивача - ОСОБА_2,

його представників - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідача - ОСОБА_5,

його представника - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Баштанського районного суду
Миколаївської області від 20 січня 2014
року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про
стягнення безпідставно отриманих
коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

26 грудня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення
безпідставно отриманих коштів,
посилаючись на те, що 31 серпня 2010 року
за домовленістю між ним та
відповідачем, останнім був придбаний у
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро Капітал
Миколаїв» комбайн марки ТОПЛАЙНЕР 1997
року випуску за 170000 грн. На придбання
цього комбайну ним було внесено 141300
грн., а ОСОБА_5 - 29500 грн. На виконання
домовленості було укладено договір
купівлі-продажу рухомого товару №
43/1/3/31/08 АКМ від 31 серпня 2010 року та за
усною домовленістю між ними покупцем в
цьому договорі був зазначений тільки
відповідач.

ОСОБА_5 власноручно 3 жовтня 2010 року
підтвердив факт спільної купівлі
комбайна та розмір внесених грошових
коштів для придбання рухомого майна.

3 липня 2012 року між ним та відповідачем
було укладено письмовий договір
купівлі-продажу частки у праві
власності на комбайн, відповідно до
якого він купив частку ОСОБА_5, яка
склала 17%, за 62000 грн.

Відповідач в свою чергу відмовився від
будь-яких претензій на комбайн та
зобов'язався видати довіреність на
його ім'я на право розпорядження
комбайном з укладенням будь-яких угод
з дня підписання зазначеного договору.

Проте, у подальшому відмовився
видавати таку довіреність, а при
звернення до відповідних органів йому
було відмовлено у реєстрації комбайну
на своє ім'я, оскільки вказана
сільськогосподарська техніка не знята
з реєстрації колишнім власником.
Повертати отримані кошти ОСОБА_5 також
відмовляється, вимагаючи ще сплату
додаткових коштів.

Вважаючи, що кошти, отримані
відповідачем, є майном, набутим без
достатньої правової підстави, позивач
просив на підставі ст. 1212 ЦК України
стягнути з відповідача на свою користь
кошти на придбання комбайну та
відповідної частки відповідача за
договорами у загальному розмірі
203300 грн.

Рішенням Баштанського районного суду
Миколаївської області від 20
січня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2 безпідставно отримані грошові
кошти в сумі 62000 грн. Також розподілено
судові витрати.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_5
просив скасувати рішення та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у місцевому суді,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 31 серпня
2010 року ОСОБА_5 за домовленістю з ОСОБА_2
було придбано у товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро Капітал
Миколаїв» комбайн марки Топлайнер, 1997
року випуск, ідентифікаційний номер
008203 за 170000 грн., що підтверджується
договором купівлі-продажу рухомого
товару № 43/1/3/31/08 АКМ, де в якості
покупця зазначено ОСОБА_5С.(а.с.14-17).

З пояснень позивача за домовленістю з
відповідачем, він з загальної суми
вартості комбайну оплатив 141300 грн., як
за свою частку в рухомому майні, а
відповідач 29500 грн. за свою частку.

Із договору купівлі-продажу частки у
праві власності на комбайн від 3
липня 2012 року встановлено, що комбайн
придбаний ОСОБА_5 у спільну часткову
власність з позивачем і їх частки
становлять: ОСОБА_2 - 83%, а ОСОБА_5 - 17%
(а.с.4).

Відповідно до цього ж договору ОСОБА_2
придбав у ОСОБА_5, частку останнього у
праві власності на зазначений комбайн
за 62000 грн., відмовився від будь-яких
претензій на комбайн та зобов'язався
видати покупцеві довіреність на його
ім'я на право розпорядження комбайном,
укладення будь-яких угод в день
підписання сторонами цього договору.
Ці обставини підтверджуються
розпискою ОСОБА_5 про отримання коштів
та відмову від будь-яких претензій на
комбайн (а.с. 27).

Проте, позивач не може оформити свої
права на спірний комбайн, оскільки
ОСОБА_5 до теперішнього часу не надав
йому довіреність на його ім'я на право
розпорядження комбайном, укладення
будь-яких угод, а також не зняв комбайн
з обліку в інспекції Держтехнагляду в
Баштанському районі (а.с.48-49).

Задовольняючи позовні вимоги в частині
повернення 62000 грн., отриманих на
підставі договору купівлі-продажу від 3
липня 2012 року, суд першої інстанції
дійшов висновку про те, що оскільки на
час реалізації частки рухомого майна
на зазначений комбайн, право власності
на цю сільськогосподарську техніку
було зареєстровано за попереднім
власником ТОВ «Агро Капітал Миколаїв»,
а тому отримані відповідачем кошти за
цим договором, є майном, набутим без
достатньої правової підстави.

З такими висновками суду погодитися не
можна, оскільки суд дійшов до них з
порушенням норм матеріального права.

Так, загальні підстави для виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав.

За ч. 1 цієї статті безпідставно
набутим майно є майно, набуте особою
або збережене нею у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна і які
не врегульовані спеціальними
інститутами права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: набуття або
збереження майна; набуття або
збереження за рахунок іншої особи;
відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положення закону,
адміністративного акта, правочину або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

Отже, зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

В постанові Верховного Суду України
від 2 жовтня 2013 року по цивільній справі
№ 6-88цс13, що була переглянута з підстав
неоднакового застосування касаційною
інстанцією одних і тих самих норм
матеріального права, зазначено, що під
відсутністю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказівці закону,
або суперечить меті правовідношення і
його юридичному змісту. Тобто
відсутність правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Системний аналіз положень частини
першої, пункту й частини другої статті
11, частини першої статті 177, частини
першої статті 202, частини першої та
другої статті 205, частини першої статті
207, частини першої статті 1212 ЦК України
дає можливість дійти висновку про те,
що чинний договір чи інший правочин є
достатньою та належною правовою
підставою набуття майна (отримання
грошей).

Майно не може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками вiдповiдних правовідносин у
майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені частиною
другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті
1212 ЦК України звужує застосування
інституту безпідставного збагачення у
зобов'язальних (договірних) відносинах,
або отримане однією зi сторін у
зобов'язанні підлягає поверненню iншiй
стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України
тільки за наявності ознаки
безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з
підстав, передбачених статтями 11, 600, 601,
604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його
виконання, таке виконання має правові
підстави (підстави, за яких виникло це
зобов'язання). Набуття однією зі сторін
зобов'язання майна за рахунок іншої
сторони в порядку виконання
договірного зобов'язання не є
безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача,
потерпілого, інших осіб або подія
утворюють правову підставу для набуття
(збереження) майна, стаття 1212 ЦК України
може бути застосована тільки після
того, як така правова підстава в
установленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі.

Така правова позиція відповідно до ст.
360-7 ЦПК України є обов'язковою для
застосування судами України.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач набув майно за існування
достатніх правових підстав, а саме
договору купівлі-продажу, у спосіб, що
не суперечить цивільному
законодавству, з метою відчуження
комбайну та передачі у майбутньому
прав на цю сільськогосподарську
техніку.

Крім того, грошові кошти були засобом
платежу за договором купівлі-продажу
частки рухомого майна.

За таких обставин, ураховуючи, що
доказів визнання укладеного правочину
від 3 липня 2012 року недійсним або його
розірвання не надано, районний суд
дійшов помилкового висновку, про те, що
62000 грн. вважається отриманими
відповідачем безпідставно в розумінні
ст. 1212 ЦК України.

Отже, правовідносини сторін
регулюються нормами зобов'язального
права, які застосовуються до окремих
видів угод, а не статтею 1212 ЦК України,
на яку посилався позивач як на підставу
позовних вимог. Таким чином, договірний
характер правовідносин, які склалися
між сторонами, виключає можливість
застосування до них положень ч. 1 ст. 1212
ЦК України.

З огляду на таке, рішення суду першої
інстанції на підставі п. 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України у зв'язку з
неправильним застосуванням норм
матеріального права підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 312, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного
суду Миколаївської області від
20 січня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення
безпідставно отриманих грошових
коштів у розмірі 203300 грн. відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді