Справа № 372/5910/13-ц
провадження № 2-183/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року
Обухівський районний суд Київської
області в складі:

Головуючого судді Мори
О.М .

при секретарі
Орел І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Обухові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
приватний нотаріус Обухівського
районного нотаріального округу
Київської області, про визнання
удаваним та розірвання договору,

встановив:

ОСОБА_1 ( далі по тексту - Позивач)
звернулась до суду з позовом, до ОСОБА_2
(далі по тексту - Відповідач), за
участю третьої особи: приватний
нотаріус Обухівського районного
нотаріального округу ОСОБА_3, в якому
просить визнати посвідчений 28.03.2009 року
приватним нотаріусом Обухівського
районного нотаріального округу
Київської області ОСОБА_3 договір
дарування квартири АДРЕСА_1, укладений
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований за
№ 311 - удаваним; встановити, що
посвідчений 28.03.2009 року приватним
нотаріусом Обухівського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_3 договір дарування
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 зареєстрований за № 311 і
заява ОСОБА_2 про утримання та догляд
ОСОБА_1 посвідчена 28.03.2009 року приватним
нотаріусом Обухівського районного
нотаріального округу Київської
області насправді є договором
довічного утримання ОСОБА_1 - ОСОБА_2;
розірвати договір довічного утримання,
укладений 28.03.2009 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у зв'язку з неналежним
виконанням ОСОБА_2 обов'язків за
договором. Свої вимоги обґрунтовує
наступним.

З 2000 року позивач проживала однією
сім'єю з ОСОБА_4, а після його смерті в 2009
році залишилась проживати одна. В
цьому ж році відповідач запропонувала
позивачу свої послуги з довічного
утримання, в тому числі забезпечення
догляду, харчування та утримання
квартири, в якій позивач проживає, в
належному стані. Позивач погодилась з
пропозицією і 28 березня 2009 року сторони
уклали договір, текст якого не читала,
оскільки має поганий зір, але їй було
пояснено, що вона має передати свою
квартиру у власність відповідача, а
остання зобов'язується забезпечувати
її утримання та догляд довічно.
Оскільки позивач є людиною похилого
віку, правових знань немає, то вона
підписала договір дарування
відчуживши свою квартиру ОСОБА_2,
вважаючи, що саме так оформлюються
відносини про які вони домовились, а
саме: здійснення довічного утримання
та догляду її відповідачем .

Позивач вважає, що додатковою
підставою вважати, що вона уклала
договір довічного утримання, а не
дарування вважає те, що вона перебуває
в своєму помешканні, оплачує
комунальні послуги, як повноцінний
власник, існування гарантійної заяви
написаної відповідачем про
зобов'язання утримувати її та
доглядати.

Перші місяці після укладення правочину
відповідач сумлінно виконувала свої
зобов'язання, а з початку червня 2009 року
припинила забезпечувати позивача
харчуванням і доглядом та заявила, що в
подальшому цього робити вже не буде і з
цього часу за позивачем здійснювали
догляд соціальні працівники, сусіди
та представник відповідача ОСОБА_5 А
починаючи з 2013 року ні відповідач, ні її
представник допомоги позивачу не
надавали. Позивач вважає, що оскільки
відповідач не виконує договірні
зобов'язання належним чином, вона має
право на захист своїх порушених прав
та інтересів в судовому порядку.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
наполягав на їх задоволенні з підстав
зазначених у позовній заяві та надав
пояснення аналогічні зазначеному в
позові, додавши, що конкретні умови
договору довічного утримання між
сторонами не обговорювалися,
відповідач зобов'язалася утримувати
позивача та здійснювати догляд за нею.
Щодо заяви представника відповідача
про застосування судом строку
позовної давності до позовних вимог
та відмови в задоволенні позову з цієї
підстави, представник позивача в
судовому засіданні 18.03. 2014 року
заперечив. З цього приводу
представником позивача було зазначено,
що оскільки певну допомогу їй надавав
представник відповідача - ОСОБА_5, який
є чоловіком відповідача, її
влаштовував і такий обсяг допомоги,
але так як з 2013 року вже ні відповідач,
ні її представник допомоги не
надавали, позивач звернувся до суду та
вважає, що саме з цього часу порушено її
право, а отже строк позовної давності
звернення до суду не пропущено.

Представники відповідача в
судовому засіданні проти позову
заперечували в повному обсязі, просили
суд відмовити в його задоволенні,
посилаючись на необґрунтованість та
незаконність позовних вимог.
Представником відповідача ОСОБА_6 було
також подано письмові заперечення
проти позову, в яких він також просив у
задоволенні позову відмовити за
недоведеністю і необґрунтованістю та
в зв'язку зі спливом строків позовної
давності звернення з позовом до суду.

Третя особа - приватний нотаріус
Обухівського районного нотаріального
округу ОСОБА_3 - в судове засідання не
з'явилась, про розгляд справи
повідомлялась належним чином, заяв,
клопотань до суду не надала.

Опитаний свідок ОСОБА_7 в
судовому засіданні пояснив, що мешкає
по сусідству з позивачкою. На
прохання ОСОБА_1 він інколи допомагав
їй в квартирі, зокрема замінював
змішувач. Зазначив, що відповідач не
з'являлась, доглядати не допомагала,
хоча позивач говорила, що ОСОБА_2
обіцяла їй утримання та догляд. Також
свідок зазначив, що в 2014 році чоловіком
відповідача були сплачено комунальні
послуги, але вважає, що в загальному
належного догляду та утримання
позивачу не надавалось відповідачем.

Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що з
позивачкою є сусідами та зазначила, що
надавати послуги по утриманню та
догляду позивачу зобов'язалась ОСОБА_2,
але належного догляду позивач від
відповідача не отримувала, а
доглядають її сусіди, в тому числі і
особисто вона.

Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, вислухавши свідків, вважає
позов таким, що підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

28 березня 2009 року згідно договору
дарування квартири, посвідченого
приватним нотаріусом Обухівського
районного нотаріального округу
Київської області ОСОБА_3 та
зареєстрованого в реєстрі за № 311
ОСОБА_1 як дарувальник подарувала, а
ОСОБА_2, як обдаровувана прийняла в дар
квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 7).

28 березня 2009 року ОСОБА_2 було
написано гарантійну заяву, якою вона
гарантувала та зобов'язалась
забезпечити реєстрацію та проживання
ОСОБА_1 за адресою: квартира АДРЕСА_1.
Окрім того ОСОБА_2 в заяві гарантувала
та зобов'язалась утримувати та
доглядати ОСОБА_1, систематично
надавати їй матеріальну допомогу, про
що і підписалась. Зазначена гарантійна
заява була засвідчена приватним
нотаріусом Обухівського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_3 та зареєстрована в
реєстрі за № 314.

Відповідно до ст. 717 ЦК України
за договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов'язок
обдарованого вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

Статтею 235 ЦК України визначено,
що удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюється
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Воля сторін в удаваному правочині
спрямована на встановлення інших
цивільно-правових відносин, ніж ті, які
передбачено правочином.

За удаваним правочином обидві сторони
свідомо задля якоїсь цілі
документально оформлюють один
правочин, але між ними реально
встановлюються інші правовідносини.

Відповідно п.25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» за удаваним
правочином сторони умисно оформляють
один правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини.

Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК
України має визнати, що сторонами
вчинено саме цей правочин, та вирішити
спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин.

Відповідно до ст. 744 ЦК України, за
договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужував)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст. 745 ЦК України
встановлено, що договір довічного
утримання (догляду) укладається у
письмовій формі та підлягає
нотаріальному посвідченню. Відповідно
до ст. 207 ЦК України передбачено, що
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 749 ЦК України, якщо
обов'язки набувача не були конкретно
визначені або у разі виникнення
потреби забезпечити відчужувача
іншими видами матеріального
забезпечення та догляду спір має
вирішуватися відповідно до засад
справедливості та розумності.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони
досягли згоди з усіх істотних умов
договору, що визначені такими законом
або є необхідними для договорів даного
виду.

Так в договорі укладеному між
відповідачем та позивачем зазначено,
що позивач передає у власність
відповідача квартируАДРЕСА_1, а
відповідач зобов'язалась забезпечити
реєстрацію та проживання позивача в
зазначеній квартирі, утримувати та
доглядати ї і систематично надавати
матеріальну допомогу відповідно до
гарантійної заяви, яка посвідчена
нотаріально. Відтак, суд дійшов до
висновку, що 28 березня 2009 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір,
який за своєю правовою природою є
договором довічного утримання
(догляду) та до даних правовідносин
мають застосовуватися правила, якими
регулюються відповідні
правовідносини.

Статтею 610 ЦК України визначено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов визначених змістом зобов'язання.
Обставини щодо порушення зобов'язань
відповідачем зобов'язань за договором
утримання підтверджуються поясненнями
свідків, допитаних в судовому
засіданні, письмовими матеріалами
справи, при цьому факт ненадання
допомоги та належного утримання
відповідачем позивачу представниками
відповідача в судовому засіданні та
письмових запереченнях не оспорювався.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України,
договір довічного утримання (догляду)
може бути розірваний за рішенням суду
на вимогу відчужувача або третьої
особи, на користь якої він був
укладений, у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх
обов'язків, незалежно від його вини.

Згідно ч.1 ст.756 ЦК України у разі
розірвання договору довічного
утримання (догляду) у зв'язку з
невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обов'язків за
договором, відчужувач набуває право
власності на майно, яке було ним
передане, і має право вимагати його
повернення. У цьому разі витрати,
зроблені набувачем на утримання та
(або) догляд відчужувача, не підлягають
поверненню.

Виходячи із положень ст.256, 257 ЦК
України до позовів про розірвання
договорів довічного утримання
встановлюється загальний строк
позовної давності у 3 роки. Оскільки, як
зазначив в судовому засіданні
представник позивача надання
допомоги припинено позивачу в повному
обсязі в 2013 році, то позивач звернулась
до суду в строк, і позовні вимоги не є
такими, що заявлені після спливу строку
позовної давності

З обставин, викладених у позовній
заяві, встановлених з пояснень
свідків, пояснень представників
відповідачів по справі, встановлено,
що сторонами був фактично укладений
договір довічного утримання, оскільки
за його наслідками позивач передав у
власність відповідача по справі
належну їй на час укладання договору
квартиру, а остання особисто, а в
подальшому її чоловік, вчиняли дії, що
свідчать про забезпечення догляду та
утримання ОСОБА_1, позивач
продовжувала проживати у своїй
квартирі, сплачувала комунальні
послуги, зазначені обставини
підтверджується довідкою
Підприємства по обслуговуванню житла
Української міської ради, копіями
квитанцій про сплату комунальних
послуг, поясненнями представника
відповідача ОСОБА_5, що позивачу
допомога надавалась і буде надаватись
в подальшому.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
порушені права ОСОБА_1 підлягають
захисту в частині визнання договору
дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований за
№ 311 - удаваним та встановлення, що
зазначений договір насправді є
договором довічного утримання
відповідачем позивача і розірвання
договору довічного утримання в зв'язку
з неналежним виконанням відповідачем
обов'язків за договором.

В задоволенні позовної вимоги про
встановлення, що заява ОСОБА_2 про
утримання та догляд ОСОБА_1 посвідчена
28.03.2009 року приватним нотаріусом
Обухівського районного нотаріального
округу Київської області ОСОБА_3
зареєстрована за № 314, насправді є
договором довічного утримання ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 суд відмовляє, оскільки дана
вимога не позивачем належним чином не
обґрунтована та не ґрунтується на
нормах цивільного законодавства .

Крім того, відповідно до вимог ст.
88 ЦПК України з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню судові
витрати.

На підставі ст.ст. 235, 256, 257, 610, 611, 638, 717,
744, 745, 749, 755, 756 ЦК України, ст.ст. 60, 230-215
ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати посвідчений 28.03.2009 року
приватним нотаріусом Обухівського
районного нотаріального округу
Київської області ОСОБА_3 договір
дарування квартири АДРЕСА_1, укладений
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований за
№ 311 - удаваним.

Встановити, що посвідчений 28.03.2009 року
приватним нотаріусом Обухівського
районного нотаріального округу
Київської області ОСОБА_3 договір
дарування квартири АДРЕСА_1, укладений
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований за
№ 311 насправді є договором довічного
утримання ОСОБА_1 - ОСОБА_2.

Розірвати договір довічного утримання,
укладений 28.03.2009 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у зв'язку з неналежним
виконанням ОСОБА_2 обов'язків за
договором.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачений судовий збір в розмірі 229
гривень 40 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано у строк,
встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду Київської області
через Обухівський районний суд
Київської області.

СуддяМора О. М.