АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 608/2945/13-ц Головуючий у 1-й
інстанції Запорожець Л.М. Провадження
№ 22-ц/789/257/14 Доповідач - Демкович
Ю.Й.Категорія - 27
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 р.

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Загорського О. О., Хоми М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю
сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Тернополя

апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Радехівський цукор»

на рішення Чортківського районного
суду Тернопільської області від 23
грудня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_1

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Радехівський цукор»
/надалі «Товариство»/,

третьої особи - Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Тернопільській області

про скасування наказу про звільнення з
роботи, поновлення на роботі та
стягнення втраченого заробітку,

ВСТАНОВИЛА:

31.12.13 Товариство звернулося зі
скаргою на рішення суду першої
інстанції від 23.12.13, вважаючи, що воно
ухвалене з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
просить його скасувати й ухвалити нове,
яким відмовити позивачу у задоволенні
його вимог.

Порушення процесуальних норм
вбачає у неповному з'ясуванні обставин
справи та невідповідності висновків
суду фактичним даним.

Зазначає, що суд відмовився
долучити до матеріалів справи та
оцінити як доказ акт про введення в
експлуатацію бурто-укладальних машин
/надалі «БУМ»/ від 11.09.13, який
підтверджує час закінчення робіт, на
виконання яких приймався позивач.

Вказує, що суд оцінив пояснення
позивача щодо здійснення роботи ним
12.09.13 як належний та допустимий доказ,
хоча він не доведений належним
способом доказування.

Зазначає, що суд не відобразив у
рішенні та не навів мотивів прийняття
чи відмови у прийнятті такого доказу,
як заяву позивача від 03.06.13 про
прийняття на роботу й не врахував п. 19.2
Договору, яким передбачено, що останній
день виконання робіт працівником
визначається роботодавцем.

Щодо порушень норм матеріального
права, то вказує, що судом невірно
трактовано ст. 41 Конституції України та
ст. ст. 23, 47, 116 КЗпП України, оскільки: у
заяві від 03.06.13 ОСОБА_1 просив прийняти
його на роботу до відповідача на час
виконання робіт; у трудовому договорі,
укладеному між позивачем та
відповідачем, обумовлено, що ОСОБА_1
приймається на роботу на час виконання
робіт; помилковим є трактування суду
про недоведеність факту повідомлення
позивача про його звільнення.

Апелянт зазначає, що всупереч
вимог ч. 1 ст. 223 КЗпП України суд не
звернув увагу на те, що позивач
звернувся до суду за захистом свого
права з пропуском строку, визначеним
для позовів про поновлення на роботі й
судом не розглядалося питання про його
поновлення.

Рішення Чортківського районного
суду від 23.12.13 позов задоволено. Визнано
недійсним та скасовано наказ
Товариства від 11.09.13 № 68 про звільнення
ОСОБА_1, слюсаря-ремонтника БУМ
відділення транспорту Чортків, із 11.09.13
згідно із ч. 2 ст. 36 КЗпП України за
закінченням строку трудового договору.
Поновлено позивача на роботі у ТОВ
«Радехівський цукор» на посаду
слюсаря-ремонтника БУМ Чортківського
відділення з часу його звільнення -
11.09.13. Стягнуто з Товариства 10383,52 грн.
втраченого заробітку з часу його
звільнення 11.09.13 до поновлення на
роботі 23.12.13 та 500,00 грн. в рахунок оплати
праці адвоката. Стягнуто із
відповідача 229,40 грн. судового збору.

Заслухавши учасників судового
процесу, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити, виходячи із
наступного.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив із того, що позивача
незаконно звільнено, оскільки останній
був прийнятий на постійну роботу у
зв'язку із переведенням внаслідок
зміни власника попереднього
працедавця, а не на час виконання
певних робіт, а також, що останнього
11.09.13 не було повідомлено про
звільнення.

Вказує, що твердження представника
відповідача про відмову позивача від
отримання копії наказу є голослівними,
оскільки відсутній акт про відмову від
отримання копії наказу про звільнення,
а також відсутнє підтвердження
надіслання копії наказу поштовим
відправленням.

Із такими висновками колегія суддів не
погоджується із огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 працював у ТОВ
«Чортківський цукровий завод» на
посадах кранівника та машиніста крана.
Наказом № 111-0 від 04.09.92 його переведено
на посаду машиніста БУМ, де він
пропрацював до прийняття на роботу до
відповідача.

03.06.13 між сторонами спору
укладено трудовий договір № 0000204
/надалі «Договір»/, й за умовами п. 1
Договору позивача прийнято на роботу
на час виконання робіт з 03.06.13 (п.п. А) за
професією (посадою) слюсаря-ремонтника
БУМ (п.п. С) структурного підрозділу
відділення транспорту (п.п. D) за
кваліфікацією (розрядом, класом) 4-й (п.п.
Е), тарифною ставкою (згідно розряду,
класу) 14,90 грн. (п.п. G).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 КЗпП
України трудовий договір може бути:
безстроковим, що укладається на
невизначений строк; на визначений
строк, встановлений за погодженням
сторін; таким, що укладається на час
виконання певної роботи.

Підставою для укладення трудового
договору слугувала заява ОСОБА_1 про
прийняття на роботу від 03.06.13, у якій він
просив прийняти його
слюсарем-ремонтником БУМ на час
виконання робіт.

У Договорі не визначено кінцевий
термін виконання робіт, однак у п. 13
вказано, що Договір припиняє свою дію,
зокрема, у випадку спливу термінів
(строків) визначених у п.п. А п. 1.

Пунктом 19.2 Договору передбачено, що
останній день виконання робіт
працівником визначається
роботодавцем.

Із заяви про прийняття на роботу,
Договору й показів позивача, даних у
суді першої та апеляційної інстанцій,
вбачається, що останній усвідомлював
та був обізнаний, що із ним укладається
трудовий договір на час виконання
певної роботи.

Пункт 2 Договору передбачає, що він є
строковим.

Щодо визнання недійсності даного
договору в цілому або ж його певних
положень сторони не зверталися.

Суд послався на лист заступника
генерального директора з економіки та
фінансів ТОВ «Радехівський цукор»
Сікорського В.П., яким гарантовано
працевлаштування в порядку
переведення працівників ТОВ
«Чортківсткий цукровий завод», у тому
числі й ОСОБА_1, й останнього прийнято
на роботу в ТОВ «Радехівський цукор»
із 03.06.13 на час виконання робіт на
посаду слюсаря-ремонтника у відділення
транспорту Чортків, наказ № 53 від 03.06.13.

У відповідності до статуту Товариства
останнє не є правонаступником ТОВ
«Чортківський цукровий завод».

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції невірно даний аналіз
вищевказаному листу, оскільки відсутні
будь-які докази про порядок та
підстави звільнення позивач із ТОВ
«Чортківський цукровий завод».

Копія наказу про переведення позивача
із ТОВ «Чортківський цукровий завод» у
Товариство позивачем на подана й на
нього немає жодного посилання у
матеріалах справи.

Суд першої інстанції даним обставинам
не дав належної оцінки. У свою чергу,
судом зазначено, що позивач прийнятий
до відповідача за безстроковим
договором.

Судова колегія вважає дане твердження
необґрунтованим, оскільки воно
спростовується письмовими доказами.

Тому, твердження суду першої інстанції
про те, що наказ (розпорядження) № 53 від
03.06.13 по Товариству про прийняття
позивача на роботу не свідчить, що
останній приймався за строковим
договором, є помилковим.

Даний наказ не відображає фактичного
волевиявлення сторін, яке вони виклали
у трудовій угоді й не може трактуватися
як наказ, за яким працівник прийнятий
по безстроковому трудовому договору.

Хибним є твердження суду й щодо
невизначеності кінцевої дати
виконання робіт і яких саме робіт, так
як сторони обумовили вид робіт, а саме:
слюсар-ремонтник БУМ, чим, з показів
сторін, і займався позивач.

Щодо кінцевою дати закінчення робіт,
також є необґрунтованим висновок суду
щодо наказу по Товариству № 68 від 12.08.13
«Про планове завершення
ремонтно-налагоджувальних робіт та
плановий початок сезону переробки
цукрових буряків урожаю 2013 року», який
не взятий до уваги.

Так, у відповідності до п.п. Б п. 1
згаданого наказу заплановано планове
завершення ремонтно-налагоджувальних
робіт по Чортківському виробництву
площадки прийому цукрової сировини, у
тому числі БУМ, до 12.09.13.

Про завершення робіт по підготовці до
роботи БУМ свідчить копія акту про
введення в експлуатацію
бурто-укладальних машин від 11.09.13,
поданого в суд апеляційної інстанції,
якого безпідставно не прийняв як доказ
суд першої інстанції.

Окрім цього суд першої інстанції
зазначив, що відповідачем не доведено,
що наказ № 68 від 12.08.13 «Про планове
завершення ремонтно-налагоджувальних
робіт та плановий початок сезону
переробки цукрових буряків урожаю 2013
року» був доведений до відома
працівників, в тому числі ОСОБА_1,
зокрема, відсутні докази про
ознайомлення його з наказом чи
відмовою його від ознайомлення з
наказом.

Дане твердження є хибним, оскільки
статутними документами Товариства не
передбачено, що накази по виробництву
повинні доводяться до відому
працівників.

Тому висновки суду про невизначеність
дати звершення робіт по виконанню
ремонту БУМ є невірними.

Із огляду на вищенаведене судова
колегія приходить до висновку, що між
сторонами спору укладено строковий
трудовий договір, закінчення якого
обумовлене настанням події -
закінченням робіт по підготовці до
сезону БУМ, яка припала на 11.09.13, а тому
відповідачем правомірно проведене
звільнення позивача.

Щодо висновків суду першої інстанції
про необізнаність позивача із датою
звільнення, то вони спростовуються
наступним.

Наказом № 68 від 11.09.13 позивача
звільнено з роботи із 11.09.13 на підставі
п. 2 ч. І ст. 36 КЗпП України - закінчення
строку трудового договору.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України,
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок в строки, зазначені ст. 116
цього Кодексу.

Представником відповідача подано
копію акту від 12.09.13 про відмову
позивача від отримання трудової
книжки.

Із пояснень ОСОБА_1 вбачається, що
останній не заперечував факту
пропозиції предстаника Товариства
12.09.13 отримати трудову книжку, а не
наказ про звільнення, й він відмовився
від її отримання, оскільки був не
згідний із звільненням та вважав його
незаконним.

Це констатував суд у своєму рішенні.

Тобто, про своє звільнення позивач
дізнався 12.09.13. Даний факт доводиться
доказами, здобутими в ході розгляду
спору. ОСОБА_1 зазначив, що звільнили
тільки його, інших слюсарів було
переведено на посади машиністів БУМ,
йому було відмовлено у такому
переведенні, хоча заяву про
переведення він також писав поряд із
іншими членами бригади.

Вручення копії наказу вимагає ч. 2 ст. 47
КЗпП України, згідно із якою у разі
звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
він зобов'язаний також у день
звільнення видати йому копію наказу
про звільнення з роботи.

У даному випадку звільнення
проводилося у відповідності до ст. 36
КЗпП України.

У силу ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник
може звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Факт відмови позивача від отримання
трудової книжки зафіксований актом від
12.09.13.

Тобто, станом на 12.09.13 позивач був
обізнаний про звільнення із роботи.

Із позовом про поновлення на роботі
останній звернувся 04.11.13, пропустивши
місячний термін. Поважності причин
пропуску останнім не подано й судом не
вирішувалося питання щодо поновлення
строку.

Судова колегія не приймає до
уваги пояснень представника третьої
особи - Територіальної державної
інспекції з питань праці у
Тернопільській області - головного
державного інспектора праці
Пясецького О.В. й вважає посилання суду
на них, як на доказ, порушенням вимог
ст.ст. 57, 59 ЦПК України. Останні не
можуть слугувати підтвердженням
відсутності наказу про звільнення
позивача.

Враховуючи вище наведене колегія
суддів приходить до висновку, що суд
дійшов невірного висновку про
порушення прав позивача й вважає
звільнення позивача правомірним,
оскільки між сторонами укладено
договір щодо виконання робіт, час яких
обумовлений роботодавцем. Тому рішення
підлягає скасуванню із постановленням
нового рішення, яким слід відмовити у
задоволенні позову за безпідставність
заявлених вимог.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 316
ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Радехівський цукор» задовольнити.

Рішення Чортківського районного
суду Тернопільської області від 23
грудня 2013 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Радехівський
цукор», третьої особи - Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Тернопільській області, про скасування
наказу про звільнення з роботи,
поновлення на роботі та стягнення
втраченого заробітку.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у касаційному порядку протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Ю.Й. Демкович