РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року

Київський районний суд міста
Харкова у складі:

головуючого судді -
Нев'ядомського Д.В.

при секретарі - Левченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Харкова
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус
ХМНО ОСОБА_3, приватний нотаріус ХМНО
ОСОБА_4 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири та
зобов'язання повернути
правовстановлюючі документи, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус
ХМНО ОСОБА_3, приватний нотаріус ХМНО
ОСОБА_4 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири та
зобов'язання повернути
правовстановлюючі документи.

В обґрунтування свого позову вказала,
що 21.03.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1. Договір було
посвідчено приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за
№333, 20.06.2012р. цей Договір було
зареєстровано КП Харківське міське
бюро технічної інвентаризації за №
П-2-11253.

До того як укласти цю угоду,
позивачкою було укладено договір
позики 03.11.2011 р. з ОСОБА_5. Договір позики
було укладено та посвідчено ОСОБА_4
приватним нотаріусом ХМНО реєстровий
№3353. Згідно Договору позики, позивачка
брала на себе зобов'язання повернути
позичені гроші зі сплатою відсотків.
Для забезпечення виконання умов
Договору позики було укладено Договір
іпотеки. За договором іпотеки,
позивачкою передавалась квартира
АДРЕСА_1, яка належала позивачці на
підставі Договору Дарування. Договір
іпотеки посвідчено приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 реєстровий №
3355. За договором позики позивачка
отримала 13 000,00 долл. США, які
зобов'язувалась повернути ОСОБА_5 через
2 місяці, зі сплатою відсотків за
користування грошима. Свої
зобов'язання вона не виконала і ОСОБА_5
запропонував їй перекредитуватися та
надав координати нового кредитора
ОСОБА_6. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запевнили
позивачку, що усі необхідні документи
вони підготують самі, а вона, як сторона
за Договором позики, повинна буде лише
підписати новий

договір. Її було попереджено, що
Договір позики буде підписувати
дружина ОСОБА_6

21.03.2012 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
підписано договір позики, як потім
з'ясувалось - договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1. Згідно Договору п. 4
вартість квартири складає 25000 долл. США,
але різницю заборгованості і вартості
квартири їй ніхто не сплатив, ввівши її
в оману.

Позивачка не мала наміру продавати
належне їй нерухоме майно.

Її було введено в оману, коли укладали
Договір купівлі-продажу замість

договору іпотеки, яким мало б бути
забезпечено виконання зобов'язань щодо

повернення в строк до грудня 2012 р.
грошових коштів на суму 50000,00грн., що
свідчить про те, що договір купівлі
продажу нерухомого майна від 21.03.2012 р. є
фактично удаваним правочином,
волевиявленням Позивача, не було
спрямовано на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Волевиявлення Позивача при оформленні
правочину не було вільним, і не
відповідало її внутрішній волі, що є
підставою для визнання такого
правочину недійсним. Як доказ це
реальна вартість майна і вартість
боргу, який не співпадає і різниця
Позивачем не отримувалась.

В судовому засіданні позивачка свій
позов підтримала і просила визнати
оспорюваний правочин недійсним на
підставі ст..ст. 215 п.3, 230, 231, 235 ЦК
України.

В судовому засіданні відповідачка
позов не визнала, надала письмові та
усні заперечення, згідно яких, між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 21.03.2012. укладено
договір купівлі-продажу квартири
загальною площею 38,8 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, який
посвідчений нотаріусом ОСОБА_3 Право
власності на вказану квартиру ОСОБА_2
зареєструвала 12.08.2013.

На сьогоднішній день ОСОБА_2 являється
повноправним власником однокімнатної
квартири, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

Позов ОСОБА_1 не може бути задоволено, а
справу належить закрити на підставі п. 2
ч. 1 ст. 205 ЦПК України у зв'язку із
набранням законної сили рішеннями
судів постановленими з приводу спору
між тими ж сторонами, про той самий
предмет і з тих самих підстав.

Так, рішенням Київського районного
суду м. Харкова від 19.12.2012. у справі №
2018/9856/2012 за позовом ОСОБА_7 (матері
ОСОБА_1) до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 21.03.2012. та
розірвання договору дарування від
09.07.2009. та за зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про усунення перешкод у
користуванні власністю у задоволенні
первісного позову відмовлено, а
зустрічний позов задоволено у повному
обсязі.

Рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 03.07.2013. у цій
справі відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні
зустрічного позову до ОСОБА_1 про
усунення перешкод, в іншій частині
рішення районного суду залишено без
змін. Вказані судові рішення набрали
законної сили.

За час судового розгляду вказаної
цивільної справи Київським районним
судом м. Харкова з'ясовані усі
обставини відносин між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

Допитувалися у якості свідків чоловік
відповідачки ОСОБА_6, ОСОБА_5, приватні
нотаріуси ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також
давали пояснення та представляли суду
документи щодо посвідчення договорів
позики та купівлі-продажу.

Питання які позивач ставить у
вказаному позові вже вирішені, з цього
питання є рішення судів щодо набрали
законної сили та у ситуації, що
склалася є відповідно преюдиціальними.

В судовому засіданні були допитані
свідки.

Відповідачка ОСОБА_2, будучи
допитаної в якості свідка пояснила, що
позивачка ОСОБА_1 була обізнаної щодо
укладення саме договору
купівлі-продажу спірної квартири.
Гроші були передані ОСОБА_1 чоловіком
ОСОБА_2 у кімнаті нотаріуса. Нікого в
оману не вводила.

Свiдок ОСОБА_9 пояснив, що гроші його
донька ОСОБА_1 не отримувала, а з ОСОБА_5
розраховувався особисто чоловік
ОСОБА_2. Борг доньки складав 13 000
доларів. ОСОБА_2 фактично розрахувався
за борг ОСОБА_1 Сама ОСОБА_2, як покупець
не розраховувалась.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що з ОСОБА_2
вони знайомі з судових засідань. З
ОСОБА_6 раніше зустрічалися з питань
продажу спірної квартири. Оцінку
квартири ніхто не проводив.

Вивчивши позовну заву, вислухавши
сторони, свідків, дослідивши надані
сторонами докази та інші матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позов не підлягає задоволенню за
наступних підстав.

Так, судом встановлено, що між ОСОБА_2
та ОСОБА_1 21.03.2012 року укладено договір
купівлі-продажу квартири загальною
площею 38,8 кв.м., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, який посвідчений
нотаріусом ОСОБА_3 Право власності на
вказану квартиру ОСОБА_2 зареєструвала
12.08.2013 року.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України - Підставою
недійсності правочину є недодержання
в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України -
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Згідно ст..ст. 10, 60 ЦПК України - Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивачкою не було надано суду
належних доказів того, що укладений між
нею та відповідачкою ОСОБА_2 договір
купівлі-продажу спірної квартири був
вчинений нею під впливом обману, був
удаваним правочином, і її
волевиявлення не було спрямовано на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Фактично позивачка
посилалася на недійсність
оспорюваного правочину через
безгрошовість, тобто не отримання нею
грошей від продавця. Ця обставина не
була вказана у позові як підстава
визнання правочину недійсним.

Крім того, відповідно до рішення
апеляційного суду Харківської області
від 03.07.2013 року, позивачка не надала
суду жодних доказів на підтвердження
того, що спірний договір
купівлі-продажу приховував договір
іпотеки. По справ безспірно
встановлено, що письмового договору
позики чи іпотеки між ОСОБА_1 та ОСОБА_6
не укладалося.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України - Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 526 ЦК України - Зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Керуючись ст.ст. 526, 203, 215 ЦК України,
ст.ст. 10,11,27,31,57-60,61, 209,212,215 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: приватний нотаріус ХМНО
ОСОБА_3, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_4
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 21.03.2012 року
квартири АДРЕСА_1 та зобов'язання
приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_4
повернути правовстановлюючі документи
- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Харківської області
через Київський районний суд м. Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.В. Нев'ядомський