Справа № 371/2316/13-ц Головуючий у І
інстанції Пархоменко В.М.Провадження №
22-ц/780/2242/14 Доповідач у 2
інстанції БілоконьКатегорія 26
УХВАЛА

Іменем України

24 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

при секретарі Власенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні
апеляційного суду Київської області
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Миронівського
районного суду Київської області від 04
лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Приватбанк», третя особа приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2, про
визнання недійсними кредитного
договору та договору застави ,-

встановила:

У грудні 2013 року позивач
звернувся до суду вказаним з позовом,
посилаючись на таке.

27.02.2007 року між ним та ПриватБанком був
укладений кредитний договір №
Д 07-03-03 МК, згідно з яким банк надав йому
кредит на споживчі цілі у сумі 27 000 Євро
зі сплатою 15% річних за користування
кредитом.

Наступного дня, 28.02.2007 року між ним та
відповідачем був підписаний додаток №1
до кредитного договору №Д 07-03-03 МК від
27.02.2007 року, згідно якого погашення
кредиту і сплата відсотків за
користування ним проводяться в сумі і
строки згідно графіка погашення
кредиту, відсотків і винагороди,
вказаному у вищенаведеній таблиці,
вказаний додаток є невід'ємною
частиною кредитного договору.

27.02.2007 року між ними також був укладений
договір застави автотранспорту,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2, згідно якого позивач
передав відповідачу автомобіль марки
DAF 95FX, 2000 року випуску.

У пункті "Предмет договору" вказано, що
за даним договором заставою
забезпечується виконання зобов'язань
позичальника ОСОБА_3, що випливають з
кредитного договору Д 07-03-03 МК від 27.02.2007
року з повернення кредиту у сумі 27 000
Євро, що надається у строк до 15.02.2011 року
включно, плата за користування
кредитом у розмірі 16%.

Відповідач ні до укладення, ні під час
укладення кредитного договору № Д 07
-03-03 МК від 27.02.2007 року не ознайомив
позивача з істотними умовами договору:
з варіантами повернення кредиту,
включаючи кількість платежів, їх
частоту та обсяги, а додаток №1 до
договору надав для ознайомлення та
підписання лише наступного дня 28.02.2007
року.

27.02.2007 року відповідач та приватний
нотаріус ОСОБА_2 підготували та надали
йому на підпис договір застави
автотранспорту з умовами якого він не
ознайомився, оскільки вважав, що
підписує договір застави
автотранспорту, відповідно до якого
передає в заставу свій автотранспорт у
забезпечення своїх зобов'язань за
кредитним договором від 27.02.2007 року № Д
07-03-03 МК.

Але виявилось, що йому був наданий та
підписаний договір застави, яким
забезпечується виконання зобов'язань
позичальника ОСОБА_3, що випливають з
кредитного договору Д 07-03-03 МК від 27.02.2007
року.

Таким чином, через дії відповідача та
приватного нотаріуса він помилково
передав у заставу свій автотранспорт
за виконання зобов'язань позичальника
ОСОБА_3 та не може розпоряджатись ним на
власний розсуд.

З урахуванням уточнень, позивач просив
суд визнати недійсним кредитний
договір № Д 07-03-03 МК від 27.02.2007 року,
укладений між ним та відповідачем;
визнати недійсним договір застави
автотранспорту, укладений 27.02.2007 року
між ним та відповідачем, зобов'язати
відповідача подати заяву на адресу
Дніпропетровської філії ДП
"Інформаційний центр" Міністерства
юстиції України про виключення з
державного реєстру обтяжень рухомого
майна запис про державну реєстрацію
договору застави автотранспорту №1612
від 27.02.2007 року.

Рішенням Миронівського районного
суду Київської області від 04 лютого 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неповне з'ясування судом обставин
справи, порушення і неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, позивач не
навів підстав для визнання оспорюваних
правочинів недійсними.

Колегія суддів згідна з такими
висновками суду з таких підстав.

Статтею 627 ЦК України передбачено,
що відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
перед укладенням договору про надання
споживчого кредиту кредитодавець
зобов'язаний повідомити споживача у
письмовій формі про кредитні умови,
зокрема: мету, для якої споживчий
кредит може бути витрачений; форми його
забезпечення; наявні форми
кредитування з коротким описом
відмінностей між ними, в тому числі між
зобов'язаннями споживача; тип
відсоткової ставки; суму, на яку кредит
може бути виданий; орієнтовну сукупну
вартість кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту (перелік усіх витрат,
пов'язаних з одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненням,
зокрема таких, як адміністративні
витрати, витрати на страхування,
юридичне оформлення тощо); строк, на
який кредит може бути одержаний;
варіанти повернення кредиту, включаючи
кількість платежів, їх частоту та
обсяги; можливість дострокового
повернення кредиту та його умови;
необхідність здійснення оцінки майна
та, якщо така оцінка є необхідною, ким
вона здійснюється; податковий режим
сплати відсотків та про державні
субсидії, на які споживач має право, або
відомості про те, від кого споживач
може одержати докладнішу інформацію;
переваги та недоліки пропонованих схем
кредитування.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що 27.02.2007 року між
сторонами був укладений кредитний
договір №Д 07-03-03 МК, за умовами якого
відповідач надав, а позивач отримав
кредит у розмірі 27 000 Євро зі строком
повернення не пізніше 15.02.2011 року.

Як убачається з копії договору, при
його укладенні сторони досягли згоди
щодо всіх істотних його умов. Зокрема.
п.1.3 передбачено, що строк повернення
кредиту,процентів та винагороди
здійснюється в сумі та строки згідно з
Графіком погашення кредиту, процентів,
винагороди ( а.с. 7-9).

У порядку забезпечення зобов'язання
позичальника за кредитним договором
№Д 07-03-03 МК від 27.02.2007 року між
сторонами був укладений договір
застави автотранспорту, за яким
позивач передав у заставу транспортний
засіб: автомобіль марки DAF 95FX 2000 року
випуску д.н.з НОМЕР_1 та причіп марки SREM
BE д.н.з НОМЕР_2.

Дані договори були добровільно
підписані сторонами та виконувались
ними, оскільки банк надав ОСОБА_1
кредитні кошти, а останній їх отримав
та повертав протягом трьох років,
оскільки станом на 05 жовтня 2011 року
заборгованість за тілом кредиту
становила 14626,19 Євро.

З наведеного слідує, що позивач та
відповідач при підписанні вказаних
договорів погодились з їх умовами,
позивач не скористався правом
відкликання згоди на укладення
договору та не заперечував проти
надання відповідної суми кредиту та
забезпечення виконання договорів.

Отже, права позивача на отримання
повної та достовірної інформації щодо
умов договору та порядку його сплати не
порушувалися, про що свідчать наявні в
матеріалах справи підписи ОСОБА_1 на
відповідних документах, які
деталізують умови отримання кредиту та
сплати тіла кредиту і відсотків,
включаючи кількість платежів, їх
частоту та обсяги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
про те, що позивач уклав оспорюваний
договір кредиту на умовах, що
обмежували його права як споживача є
необґрунтованими, оскільки
спростовуються матеріалами справи,
тому рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позову
про визнання недійсним кредитного
договору є законним та обґрунтованим.

Також ґрунтується на законі та
матеріалах справи висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
визнання недійсним договору застави
автотранспорту №Д 07-03-03 МК, укладеному
між сторонами 27.02.2007 року.

Як вбачається з пунктами 3.1 Договору
кредиту №Д 07-03-03 МК від 27.02.2007 року,
укладеного між сторонами, передбачено,
що виконання зобов»язань позичальника
за цим Договором забезпечується
договорами застави авто та поруки.

З тексту вказаного договору застави
вбачається, що саме в порядку
забезпечення зобов'язання
позичальника за кредитним договором
№Д 07-03-03 МК від 27.02.2007 року між ОСОБА_1 та
банком укладено договір застави
автотранспорту, за яким позивач
передав у заставу транспортний засіб:
автомобіль марки DAF 95FX 2000 року випуску
д.н.з НОМЕР_1 та причіп марки SREM BE д.н.з
НОМЕР_2.

З витягу про реєстрації в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна саме
ОСОБА_1 зазначений як боржник ( а.с.37).

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з тим, що договір застави
стосується забезпечення зобов»язань,
які випливають з кредитного договору,
укладеного саме ОСОБА_1, а зазначенням у
ньому іншого прізвища є опискою, для
виправлення якої законодавством
передбачений інший порядок, ніж
визнання договору застави недійсним.

Відповідно до ч.1, ч.3-5 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому кодексу, іншим актам цивільного
законодавства. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього
Кодексу.

За таких обставин, висновок суду першої
інстанції про недоведеність підстав,
передбачених ст. 203, 215 ЦК України, для
визнання оспорюваних договорів
недійсними, є правильним.

Отже, судом першої інстанції ухвалено
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи, що позовні вимоги про
визнання договору застави недійсним,
зобов'язання вчинення дій є похідними
від позовних вимог про визнання
недійсними кредитних договорів,
рішення суду в частині відмови у
визнанні недійсним договору застави
також є правильним.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги про порушення судом норм
матеріального і процесуального права
безпідставні, спростовуються
матеріалами справи та висновками суду,
викладеними у рішенні.

Щодо інших доводів апеляційної скарги,
то вони теж не спростовують висновків
суду.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих
пояснень сторін та письмових доказів,
що містяться в матеріалах справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення постановлене з дотриманням
вимог матеріального і процесуального
права, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Миронівського районного суду
Київської області від 04 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
її проголошення.

Головуючий

Судді :