У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справах
апеляційного суду Рівненської області
в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

судів - Ковальчук Н.М., Григоренко М.П.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

за участю

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

представника відповідача ПАТ „ВТБ
Банк" Юдіна С.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Рівненської області цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника відповідача публічного
акціонерного товариства „ВТБ Банк" на
рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 27 січня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до публічного акціонерного товариства
„ВТБ Банк", третя особа на стороні
позивача „Фірма Амур Сервіс" про
розірвання договору.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового розгляду, що з'явились у
судове засідання, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського
суду Рівненської області від 27 січня 2014
року позов задоволено. Розірвано
генеральну угоду №03 від 3 жовтня 2007
року укладену між ОСОБА_3 та публічним
акціонерним товариством „ВТБ Банк", в
особі Рівненського відділення
„Рівненська регіональна дирекція" ПАТ
„ВТБ Банк". Стягнуто з відповідача на
користь позивача судовий збір.

В апеляційній скарзі представник
відповідача вказує на незаконність
рішення суду першої інстанції, яке
полягає в тому, що при його ухваленні
порушено норми матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків обставинам справи. Доводить,
що між сторонами укладеного генеральну
угоду №03 на підставі якої укладено
кредитні договори між сторонами про
надання коштів та які є невід'ємними
частинами цієї угоди. Покликається на
те, що позичальник неодноразово
звертався із письмовими зверненнями на
дачу дозволу про продаж частини майна,
що перебуває під іпотекою для
дострокового погашення частини
кредиту. Вважає, що реалізація цього
майна могла відбутися при розрахунку
покупця безпосередньо із власником
майна, а кошти від реалізації не
поступили б на рахунок банку для
погашення зобов'язань позичальника за
кредитними договорами. При цьому банк
не заперечував щодо дострокового
погашення кредиту позичальником, що не
суперечить умовам кредитних договорів.
Суд не послався, які умови генеральної
угоди порушено банком, що може стати
підставою для розірвання генеральної
угоди. Вважає, що між позичальником,
майновим поручителем та покупцем мало
місце укладення попередньої угоди щодо
купівлі-продажу, що не потребувало
згоди банку як іпотекодержателя. За
викладених обставин просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається,
що між ОСОБА_3 та публічним акціонерним
товариством „ВТБ Банк", в особі
Рівненського відділення „Рівненська
регіональна дирекція" ПАТ „ВТБ Банк" 3
жовтня 2007 року укладеного генеральну
угоду №03 за п.1.1. якої банк
зобов'язується надавати клієнту
кредитні кошти в порядку та умовах
визначених у кредитних договорах,
договорах про відкриття
мультивалютної кредитної лінії,
договорах про відкриття кредитної
лінії, договорах про відкриття
валютної кредитної лінії, укладених у
рамках цієї угоди, які є її невід'ємними
частинами. Пунктом 1.2. визначено, що
загальний розмір коштів виданих за
кредитними договорами не повинен
перевищувати сумі еквівалентній 500 тис.
доларів США за офіційним курсом НБУ на
дату надання кредиту. Термін дії цієї
угоди, у відповідності до п.1.3.,
визначено до 2 жовтня 2017 року.

Окремо від генеральної угоди між
сторонами були укладені кредитні
договори:

№17.08-03/07-СК від 3 жовтня 2007 року на
суму кредиту 100 тис. доларів США, із
сплатою 14,5% річних, строком виконання 2
жовтня 2014 року, який додатковим
договором (а.с.87) продовжено до 2 жовтня
2016 року;

№17.11-03/07-СК від 16 жовтня 2007 року на
суму кредиту 50 тис. доларів США, із
сплатою 14,5% річних, строком виконання 15
жовтня 2014 року, який додатковим
договором (а.с.99) продовжено до 15 жовтня
2016 року;

№19.19-03/07-СК від 7 грудня 2007 року;

№19.23-03/08-СК від 21 січня 2008 року на
суму кредиту 150 тис. доларів США, із
сплатою 14% річних, строком виконання 20
жовтня 2014 року, який додатковим
договором (а.с.113) продовжено до 2 жовтня
2016 року;

№19.27-03/08-СК від 13 лютого 2008 року на
суму кредиту 970 тис. грн., із сплатою 16,5%
річних, строком виконання 10 жовтня 2014
року, який додатковим договором (а.с.127)
продовжено до 10 жовтня 2016 року

Зобов'язання за кредитним
договором №19.19-03/07-СК від 7 грудня 2007
року позичальником виконані 6 грудня 2010
року (а.с.37 заперечення на позовну
заяву).

За іншими кредитними договорами у
позичальника рахується
заборгованість.

В рахунок забезпечення виконання
генеральної угоди №03 від 3 жовтня 2007
року та кредитних договорів
позичальника ОСОБА_3, укладено
іпотечний договір №17.08.-03/07-ДІ01 від 3
жовтня 2007 року за яким ТзОВ „Фірма Амур
Сервіс", власником якої є ОСОБА_3,
виступила майновим поручителем перед
ПАТ „ВТБ Банк", в особі Рівненського
відділення „Рівненської регіональної
дирекції" ПАТ „ВТБ Банк" та передало
іпотекодержателю нежитлові приміщення
магазину продуктової групи товарів,
гриль-бару, закусочної піцерії
напівфабрикатів, за адресою
ІНФОРМАЦІЯ_1, загальною площею 852,3 кв.м.,
розташований на земельній ділянці 446
кв.м., що належать іпотекодавцю на праві
власності на які може бути звернуто
стягнення. Предмет іпотеки сторонами
оцінено в сумі 850 тис. грн., який мав
зміни та доповнення п.1.4. щодо оцінки
предмета іпотеки за додатковими
угодами (а.с.72,73,76).

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції обґрунтовано
послався на те, що дії відповідача на
відмову у дачі згоди для реалізації
частково майна переданого банку за
договором іпотеки обмежує права
позичальника щодо виконання
зобов'язань перед банком на дострокове
їх виконання та погашення грошових
коштів за кредитними договорами,
порушує права позивача визначених п.3.5
кредитних договорів щодо права
позичальника у здійсненні
дострокового погашення кредиту.

Відповідно до ст.531 ЦК України боржник
має право виконати свій обов'язок
достроково, якщо інше не встановлено
договором, актами цивільного
законодавства або не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Доводи апеляційної скарги щодо
надходження коштів від продажу майна
не на рахунок банку, а на рахунок
продавця будуються на припущенням, а
тому не можу прийматися до уваги.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо правомірності
дії банку у наданні письмової відмови
позивачу на продаж частини майна, що
протиричить положенням ст.9 Закону
України „Про іпотеку", за якою
іпотекодавець має право виключно на
підставі згоди іпотекодержателя, що
міститься в іпотечному договорі,
відчужувати предмети іпотеки.

Таке право іпотекодавця передбачено
п.3.2. іпотечного договору укладено від 3
жовтня 2007 року №17.08.-03/07-ДІ01 за яким ТзОВ
„Фірма Амур Сервіс" виступила майновим
поручителем перед ПАТ „ВТБ Банк", в
особі Рівненського відділення
„Рівненської регіональної дирекції"
ПАТ „ВТБ Банк".

Банком не дотримано приписи п.п.2.2.,2.3.
генеральної угоди щодо умов надання
кредиту та строків його повернення
клієнтом, які визначено окремими
кредитними договорами, про що
зазначено в рішенні суду першої
інстанції, а саме в п.3.5, що позичальник
вправі здійснити повне або дострокове
погашення кредиту. Умовами договору не
встановлено обмежень щодо способів та
джерел дострокового погашення
позичальником своїх грошових
зобов'язань перед банком.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що банк
своїми діями не сприяв позичальнику
щодо дострокового повернення
кредитних коштів та належного
виконання своїх обов'язків перед
клієнтом.

За приписами ст.23 Закону України „Про
іпотеку" у разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою. Особа, до
якої перейшло право власності на
предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

За даною нормою майно передане
іпотекодержателю не виходить з його
відання, а права та обв'язки переходять
до нового власника, який приймає на
себе всі зобов'язання іпотекодавця.

За своїм змістом генеральна угода
визначає домовленість сторін щодо
надання кредитних коштів за окремими
кредитними договорами, які
забезпечуються виконання договором
іпотеки, укладений банком з майновим
поручителем та сприяння у виконанні
зобов'язань. Даною угодою визначено
загальний розмір кредитів, що будуть
надаватися за окремими договорами та
термін дії цієї угоди.

Згідно ч.2 ст.651 ЦК України можливе
розірвання договору за рішенням суду,
за вимогою однієї сторони, у разі
істотного порушення договору другою
стороною, в разі настання шкоди, та
позбавлення того на що розраховувала
сторона при укладанні договору.

Істотність порушення договору
визначається за об'єктивними ознаками
та обставинами, що вказують на значну
міру позбавлення того на що особа
розраховувала при укладенні договору,
вина сторони, що припустилася
порушення договору, не має будь-якого
значення для оцінки порушення договору
в межах питання визначення його
істотності та відповідно розірвання
договору.

Розірвання генеральної угоди ніяким
чином не впливає на виконання
позичальником перед кредитором
кредитних договорів, які забезпечені
виконанням укладеним договором
іпотеки відповідача з майновим
поручителем.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду ухвалено
без порушень норм матеріального і
процесуального права, судом з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, в повній мірі, апеляційна
скарга не містить посилань на закон, з
порушенням якого ухвалено рішення, та
не спростовує правильності висновків
суду, а тому відсутні підстави для його
скасування.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
відповідача публічного акціонерного
товариства „ВТБ Банк" відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 27 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий:
Ю.М. Рожин

Судді:
Н.М. Ковальчук

М.П. Григоренко