Справа № 430/2790/13-ц
Провадження № 22ц/782/5559/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - судді Авалян Н.М.,

суддів - Максюти І.О., Туренка С.І.,

при секретарі - Скоробогатовій Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області
апеляційну скаргу Відділу державної
виконавчої служби
Станично-Луганського районного
управління юстиції Головного
управління юстиції у Луганській
області на ухвалу Станично-Луганського
районного суду Луганської області від
11 грудня 2013 року у цивільній справі за
поданням Відділу державної виконавчої
служби Станично-Луганського районного
управління юстиції Головного
управління юстиції у Луганській
області про вирішення питання щодо
тимчасового обмеження права виїзду за
межі України керівника
підприємства-боржника ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИЛА :

Ухвалою, що оскаржується,
залишено без задоволення подання
заступника начальника Відділу
державної виконавчої служби
Станично-Луганського районного
управління юстиції Головного
управління юстиції у Луганській
області про тимчасове обмеження права
виїзду за межі України керівника
підприємства-боржника СП НВФ «Восток»
ОСОБА_1

В апеляційній скарзі Відділ
державної виконавчої служби
Станично-Луганського районного
управління юстиції Головного
управління юстиції у Луганській
області просить ухвалу скасувати та
постановити нову ухвалу про
задоволення подання.

Перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні
клопотання, суд першої інстанції
виходив з того, що безпосередньо
керівник підприємства-боржника не є
боржником у виконавчому провадженні, а
суду не представлено доказів того, що
державним виконавцем були вжиті всі
передбачені законом заходи
примусового виконання щодо
боржника-юридичної особи.

Колегія суддів частково
погоджується з вказаним висновком
суду, оскільки він відповідає
матеріалам справи та нормам
матеріального та процесуального права.

Статтею 377-1 ЦПК України визначено, що
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших
органів(посадових осіб) вирішується
судом за місцезнаходженням органу
державної виконавчої служби за
поданням державного виконавця,
погодженим з начальником відділу
державної виконавчої служби.

Пунктом 18 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право, зокрема, у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Таким чином, право державного
виконавця на звернення з поданням до
суду про тимчасове обмеження права
виїзду за межі України виникає
винятково у випадку доведення фактів
умисного ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
суду зобов'язань.

Саме по собі невиконання боржником
зобов'язань на стадії виконання не може
свідчити про ухилення від виконання
покладених на нього обов'язків за
рішенням суду. Законом встановлено
юридичні санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявності факту невиконання
зобов'язань, а при ухиленні боржника
від їх виконання.

Під ухиленням боржника від виконання
зобов'язань, покладених рішенням суду,
слід розуміти будь-які свідомі діяння
(дії або бездіяльність) боржника,
спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості і цьому не заважають
будь-які незалежні від нього об'єктивні
обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
обов'язків у виконавчому провадженні
може свідчити невиконання ним своїх
обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону
України «Про виконавче провадження»,
зокрема, утримання від вчинення дій,
які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення; не надання у строк,
встановлений державним виконавцем,
достовірних відомостей про свої доходи
та майно, у тому числі про майно, яким
він володіє спільно з іншими особами,
про рахунки у банках чи інших
фінансових установах; своєчасна явка
за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

З матеріалів справи
вбачається лише те, що на виконанні
Відділу державної виконавчої служби
Станично-Луганського районного
управління юстиції Головного
управління юстиції у Луганській
області перебуває зведене виконавче
провадження відносно боржника СП НВФ
«Восток», керівником якого є ОСОБА_1

Однак, матеріали справи не
містять доказів того, що керівник
підприємства-боржник вчиняє дії, які
унеможливлюють чи ускладнюють
виконання судових рішень, так як і не
надано доказів того, що він утримується
від вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання, або що він за
час виконання виїжджав за межі України,
і це перешкоджало проведенню
примусових виконавчих дій. Не вказано
на ці факти і у поданні. Єдиною
підставою для обмеження виїзду за межі
України керівника
підприємства-боржника у поданні
зазначено володіння інформації щодо
можливого перетину кордону України.

Отже, враховуючи зазначені
обставини, колегія суддів вважає, що
суд прийшов до правильного висновку
про відсутність правових підстав для
задоволення подання про обмеження
виїзду за межі України керівника
підприємства-боржника.

Доводи апеляційної скарги про
незаконність ухвали суду, не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки не
спростовують правильного висновку
суду першої інстанції, а за своїм
змістом є дублюванням доводів,
викладеним в поданні.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Керуючись ст.ст.307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313-315,
317, 319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Відділу
державної виконавчої служби
Станично-Луганського районного
управління юстиції Головного
управління юстиції у Луганській
області відхилити.

Ухвалу Станично-Луганського районного
суду Луганської області від 11 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції - Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом

Суддя-доповідач: