Справа №127/5726/14-ц
Провадження № 2/127/2774/14
Вінницький міський суд Вінницької
у складі головуючого судді: Дернової
при секретарі Тронт М.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Вінниці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, та
зняття з реєстрації -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 та
просила визнати відповідача ОСОБА_2
такою, що втратила право користування
квартирою АДРЕСА_1, та зняти її з
реєстрації, мотивуючи свої вимоги тим,
що вона являється власником квартири
АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом
про право власності на житло від 26.08.1993
року. На даний час у квартирі
зареєстрована відповідач ОСОБА_2, яка у
ній не проживає, своїх речей не
зберігає, комунальні послуги не
оплачує, однак у добровільному порядку
знятися з реєстрації не бажає, чим
створює позивачеві ОСОБА_1 як власнику
житла перешкоди у володінні,
користуванні та розпорядженні майном
(житлом), що і стало підставою для
звернення до суду з даним позовом.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримала у повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві, та просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явилася, будучи належним чином
повідомленою про день, час та місце
розгляду справи, що підтверджується
оголошенням у пресі (газета
«Вінниччина», 02 травня 2014 року, № 34), а
тому суд ухвалив провести заочний
розгляд справи та ухвалити заочне
рішення, що відповідає положенням ст.
224 ЦПК України, оскільки позивач не
заперечувала проти такого порядку
розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення позивача,
показання допитаного у судовому
засіданні свідка ОСОБА_3, оцінивши
докази у їх сукупності, суд вважає, що
позов частково обґрунтований та
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Правовідносини сторін ґрунтуються на
вимогах ст. ст. 8, 41 Конституції України,
ст. ст. 386, 391, 405 ЦК України,
ст. 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні».

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції
України, її норми є нормами прямої дії;
звернення до суду для захисту
конституційних прав безпосередньо на
підставі норм Конституції України
гарантується.

Згідно ст. 41 Конституції України,
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю; право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до ст. 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

У судовому засіданні встановлено, що
відповідно до Свідоцтва про право
власності на житло від 26.08.1993 року
ОСОБА_1 на праві приватної власності
належить АДРЕСА_1
(Свідоцтво видане згідно рішення
виконкому Вінницької міської Ради
народних депутатів від 26.08.1993 року №582);
право власності ОСОБА_1 на
АДРЕСА_1 зареєстровано КП «ВООБТІ»
18.11.1993 року у реєстрову книгу №182, за
реєстровим №1361/11068 (а.с.6).

На даний час у квартирі АДРЕСА_1
зареєстрована відповідач ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, що
підтверджується довідкою МКП «ЖЕК №5»
від 03.03.2014 року №893 (а.с.7), яка, як
пояснила у судовому засіданні позивач
ОСОБА_1, не є її племінницею, а є донькою
її подруги, на прохання якої позивач
зареєструвала відповідача в своїй
квартирі на певний час. Однак у
квартирі відповідач ОСОБА_2 ніколи не
проживала і не проживає, своїх речей у
ній не зберігає, комунальні послуги не
оплачує (підтверджується Актом МКП
«ЖЕК № 5» від 03.03.2014 року № 29), однак у
добровільному порядку знятися з
реєстрації не бажає, чим створює
позивачеві ОСОБА_1 як власнику житла
перешкоди у володінні, користуванні та
розпорядженні майном (житлом).

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_3, яка є сусідкою позивача ОСОБА_1
та комендантом будинку, підтвердила
той факт, що відповідач ОСОБА_2 у
квартирі АДРЕСА_1 ніколи не проживала.

Суд бере ці докази до уваги, оскільки
вони зібрані з дотриманням вимог
закону, не суперечать один одному та
ніким не оспорюються.

При цьому, згідно положень ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі, зокрема, судового рішення,
яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на
житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
про виселення, про визнання особи
безвісно відсутньою або оголошення її
померлою, а тому винесення судом
рішення про зняття з реєстрації місця
проживання особи за наявності рішення
про позбавлення права користування
житловим приміщенням не є необхідним,
тому позов в цій частині не підлягає
задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК
України, необхідно стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 121,80 грн. судового збору
(пропорційно до задоволених позовних
вимог) та 120 грн. витрат на публікацію у
засобах масової інформації оголошення
про виклик відповідача до суду.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 224-226
ЦПК України, на підставі ст. ст. 8, 41
Конституції України, ст. ст. 386, 391, 405 ЦК
України, ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що
втратила право користування житлом за
адресою: АДРЕСА_1

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
121,80 грн. судового збору та 120 грн.
витрат на публікацію у засобах масової
інформації оголошення про виклик
відповідача до суду.

Заочне рішення може бути
переглянуто Вінницьким міським судом
Вінницької області за письмовою заявою
відповідача, поданою протягом 10 днів з
дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
до апеляційного суду Вінницької
області через Вінницький міський суд
Вінницької області шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
термін з дня його проголошення.

СУДДЯ: