Номер провадження № 22-ц/785/2649/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Мартинова К. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Мартинової К.П.,

суддів - Журавльова О.Г., Оверіної О.В.,

за участю секретаря - Счастлівцевої
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль», в
особі Одеської обласної дирекції
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_5, третя
особа - приватний нотаріус Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
про визнання договору іпотеки
недійсним за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» на рішення Приморського
районного суду м.Одеси від 02 грудня 2013
року,

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль», в особі Одеської обласної
дирекції Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»,
ОСОБА_5, третя особа - приватний
нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання договору іпотеки недійсним.

В ході розгляду справи 28 серпня 2013 року
позивач уточнив свої позовні вимоги та
просив визнати недійсним Договір
іпотеки від 29 вересня 2006 року,
укладений між ОСОБА_5 та Акціонерним
поштово-пенсійним банком «Аваль» ( на
теперішній час - Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»),
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського нотаріального округу ОСОБА_6
29 вересня 2006 року, зареєстровано в
реєстрі № 19772, з послідуючим
застосуванням наслідків недійсності
правочину.

Позивач посилався на те, що 25 січня 2006
року за договором купівлі-продажу він
придбав у ОСОБА_7 нежилі приміщення, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 653,6 кв.м.

У 2012 році йому стало відомо, що в той час
коли він був власником приміщень, а
саме 29 вересня 2006 року, між невідомою
йому особою ОСОБА_5 та ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» було укладено Договір
іпотеки, за яким ОСОБА_5 передала банку
в іпотеку належні йому на праві
власності приміщення без його згоди.

На даний час позивач обмежений у
здійсненні свого права власності щодо
цих приміщень і вважає, що оспорюваний
договір іпотеки від 29 вересня 2006 року
суперечить ст. 5 Закону України «Про
іпотеку», згідно якої предметом
іпотеки може бути об»єкт нерухомості
за умови, що такий об»єкт належить
іпотекодавцю на праві власності, а
ОСОБА_5 не була власником майна,
зазначеного як предмет іпотеки.

Рішенням Приморського районного суду
м.Одеси від 02 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль», в особі Одеської обласної
дирекції Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»,
ОСОБА_5, третя особа - приватний
нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання договору іпотеки недійсним
задоволено у повному обсязі.

Визнано недійсним Договір іпотеки від
29 вересня 2006 року, укладений між ОСОБА_5
та Акціонерним поштово-пенсійним
банком «Аваль», посвідчений приватним
нотаріусом Одеського нотаріального
округу ОСОБА_6 29 вересня 2006 року,
зареєстровано в реєстрі № 19772.

Скасовано заборону відчуження
нерухомого майна № 126 - нежилих
приміщень, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 653,6 кв.м ,
накладену ОСОБА_6, приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу 29 вересня 2006 року за реєстровим
№ 19773, у зв»язку з посвідченням нею
іпотечного договору 29 вересня 2006 року
за реєстровим № 19772.

Виключено з Державного реєстру заборон
відчуження об»єктів нерухомого майна
запис № 3811201 про заборону відчуження
нежилих приміщень, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 653,6
кв.м , внесений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 29 вересня 2006 року, у
зв»язку з посвідченням нею договору
іпотеки від 29 вересня 2006 року за
реєстровим № 19772.

В апеляційній скарзі ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
просить рішення суду скасувати, тому що
воно ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову.

Справа в суді апеляційної інстанції в
останньому судовому засіданні
розглянута у відсутності представника
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на
підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України та на
підстави заяви представника банку про
розгляд справи у відсутності
представника.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
заявлені ним на підставі ст. ст. 215, 216 ЦК
України, суд першої інстанції
посилався на те, що договір іпотеки
суперечить вимогам ст. 5 Закону України
«Про іпотеку», зважаючи на відсутність
у ОСОБА_5 права на укладення такого
договору, оскільки вона не була
власником майна /предмета іпотеки/.

Однак колегія суддів з такими
висновками суду першої інстанції не
погоджується, оскільки вони не
відповідають обставинам справи та
судом неправильно застосовано норми
процесуального та матеріального
закону, що відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України є підставами для
скасування рішення суду з ухваленням
нового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов»язковими підставами для
скасування рішення суду.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що згідно
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу від 25 січня 2006 року
ОСОБА_3 купив у ОСОБА_7 нежилі
приміщення, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 653,6 кв.м..
Правочин зареєстровано в Державному
реєстрі правочинів 25.01.2006 року. В
електронному реєстрі прав власності на
нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_3
04.03.2009 року / а.с.15-18/.

29 вересня 2006 року між АПП банк «Аваль»
/тепер ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та
ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки в
забезпечення вимог іпотеко держателя,
що витікають з кредитного договору №
014/03-5/06-518 від 04 вересня 2006 року,
укладеного між іпотеко держателем та
іпотекодавцем про надання кредиту у
розмірі 240000 доларів США.

Згідно з відомостями з Реєстру прав
власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об»єктів
нерухомого майна від 21.03.2014 року,
наданими на запит апеляційного суду
Одеської області, нежилі приміщення
площею 653,6 кв.м. по АДРЕСА_1
зареєстровані в державному реєстрі
04.03.2009 року за ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі-продажу від 25.01.2006
року. Вказані нежилі приміщення
знаходяться в іпотеці за договором
іпотеки від 29.09.2006 року між Акціонерним
поштово-пенсійним банком «Аваль» та
ОСОБА_5.

Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 30 вересня 2013 року
кримінальна справа за обвинуваченням
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_13 з приводу
незаконного заволодіння нежилими
приміщеннями, в тому числі і
приміщенням по АДРЕСА_1, направлена на
додаткове розслідування та до суду не
поверталася.

Судові рішення стосовно
неправомірності набуття права
власності на спірне нежиле приміщення
по АДРЕСА_1, як за ОСОБА_11 за договором
купівлі-продажу від 25.01.2006 року так і за
ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу
від 29.09.2006 року на даний момент
відсутні.

Предметом іпотеки за вказаним
договором іпотеки є нерухоме майно
нежилі приміщення загальною площею 653,6
кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1, які
належать іпотекодавцю ОСОБА_5 на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу 29.09.2006 року Р№ 19768,
зареєстрованого в Державному реєстрі
правочинів за № 1606802 / а.с. 58-65/.

Стаття 2 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, надає визначення
термінів, які зазначаються у цьому
законі. Зокрема, в цій статті визначено,
що державна реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з
ст. 3 цього Закону право власності на
інші речові права на нерухоме майно,
набуті згідно з діючим
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
іпотеку» предметом іпотеки може бути
об»єкт нерухомості за умови, що такий
об»єкт нерухомості належить
іпотекодавцю на праві власності.

Ні договір купівлі-продажу спірного
нежитлового приміщення, укладений
25.01.2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, ні
договір купівлі-продажу від 29.09.2006 року
на ОСОБА_12 у 2006 році не був
зареєстрований у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно на
момент укладання договору іпотеки між
банком «Аваль» та ОСОБА_12, оскільки на
той час законом не вимагалась така
реєстрація , та право власності
виникало з моменту нотаріальної
реєстрації правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦПК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною /
сторонами/ вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п»ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

Стаття 215 ЦК України передбачає умови
недійсності правочину, а не підстави.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

За змістом ст. 216 ЦК України та виходячи
із загальних засад цивільного
законодавства суд може застосувати із
власної ініціативи реституцію як
наслідок недійсності оспорюваного
правочину.

Норма статті 216 ЦК України не може
застосовуватися як підстава позову про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, яке
було відчужено третій особі. Не
підлягають задоволенню позови
власників майна про визнання наступних
правочинів про відчуження цього майна,
які були вчинені після недійсного
правочину.

У цьому разі майно може бути
витребувано від особи шляхом подання
віндикаційного позову з підстав,
передбачених ст. 388 ЦК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України
якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати /добросовісний набувач/,
власник має право витребувати це майно
від набувача, якщо воно вибуло з
володіння власника або особи, якій він
передав майно у володіння, не з їхньої
волі, іншим шляхом.

Отже на правочин укладений з
порушенням вимог закону, не
поширюється загальне правило про
наслідки недійсності правочину
/двостороння реституція/, якщо сам
закон передбачає інші наслідки такого
порушення.

Добросовісне придбання, згідно ст. 388
ЦК, можливе тоді, коли майно придбане не
безпосередньо у власника, а в особи, яка
не мала права відчужувати це майно.
Наслідком угоди, укладеної з таким
порушенням, є не двостороння
реституція, а повернення майна з чужого
незаконного володіння / віндикація/.

Права особи, яка вважає себе власником
майна, не підлягають захистові шляхом
задоволення позову до добросовісного
набувача з використанням правового
механізму, встановленого ст. 215, 216 ЦК
України. Такий захист можливий лише
шляхом задоволення індикаційного
позову про витребування майна в
добросовісного набувача.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог та на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об"єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Позивач ОСОБА_3 як власник спірного
нежилого приміщення, котре є предметом
іпотеки, заявив позов про визнання
правочину, стороною якого він не був,
недійсним на підставі ст.ст. 203, 215, 216 ЦК
України.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 не був
стороною правочину, а саме договору
іпотеки, укладеного 29.09.2006 року між
банком «Аваль» та ОСОБА_5, а тому вимоги
щодо визнання вказаного правочину
недійсним з послідуючим застосуванням
наслідків недійсності правочину, у
спосіб, обраний позивачем, задоволенню
не підлягають.

Оскільки позивачем вибрано
неправильний спосіб судового захисту,
то колегія суддів прийшла до висновку
про відмову в задоволенні такого
позову.

Відмова в задоволенні позову з цих
підстав не позбавляє його права на
звернення до суду з віндикаційним
позовом за захистом своїх прав
власності.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п.
3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»
задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду
м.Одеси від 02 грудня 2013 року скасувати,
ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3
до Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль», в особі
Одеської обласної дирекції Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль», ОСОБА_5, третя особа -
приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання договору іпотеки недійсним.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання ним законної сили.

Головуючий
К.П.
Мартинова

Судді
О.Г.
Журавльов

О.В.
Оверіна