АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/4493/2014
інстанції: Кричина А.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання договору дарування, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 30 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що, 30 березня 2007 року між ним та
ОСОБА_2 був укладений договір дарування
квартири, відповідно до умов якого
сторони, маючи на праві спільної
сумісної власності квартиру АДРЕСА_1,
за вільним волевиявленням розподілили
квартиру в рівних частках за кожним і
одночасно позивач передав свою частку
вказаної квартири у власність
відповідачки безкоштовно. Однак у
серпні 2013 року йому стало відомо, що
відповідачка здійснила у вказаній
квартирі незаконне перепланування,
жодного дозволу на проведення якого
нею не було одержано у відповідних
органах. Оскільки позивач вважає, що
такими діями, пов'язаними із незаконним
перепланування подарованої квартири,
відповідачка створює загрозу
безповоротної втрати дарунка, що має
для нього велику немайнову цінність,
тому просив на підставі ч. 2 ст. 227 ЦК
України розірвати договір дарування
квартири.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 30 січня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в суді
апеляційної інстанції підтримав
апеляційну скаргу з наведених в ній
підстав.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4
заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги, вважала, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого у справі рішення в цій
частині, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом установлено, що 30 березня 2007 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений
договір дарування квартири, відповідно
до умов якого, маючи на праві спільної
сумісної власності квартиру АДРЕСА_1,
сторони за вільним волевиявленням
розподілили квартиру в рівних частках
за кожним і одночасно ОСОБА_1 передав
свою частки вказаної квартири у
власність ОСОБА_2 безкоштовно.

Згідно п. 1.2 договору дарування
квартира, що є предметом цього
договору, є спільним сумісним майном
подружжя, яке виникло у сторін за час
перебування ними у зареєстрованому
шлюбі, укладеному та зареєстрованому
на ім'я чоловіка ОСОБА_1 в Київському
міському бюро технічної
інвентаризації 28 березня 2001 року за
реєстровим № 726 на підставі договору
купівлі-продажу квартири, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5 26
березня 2001 року за реєстровим № 1692.

Одним із основоположних принципів
приватноправового регулювання є
закріплений в статті 3 та статті 627 ЦК
України принцип свободи договору, яка
полягає у визнанні за суб'єктом
цивільного права можливості укладати
договори (або утриматись від укладення
договорів) і визначати їх зміст на свій
розсуд відповідно до досягнутої з
контрагентом домовленості.

За договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність
(ч. 1 ст. 717 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 727 ЦК України дарувальник
має право вимагати розірвання договору
дарування, якщо обдаровуваний створює
загрозу безповоротної втрати дарунка,
що має для дарувальника велику
немайнову цінність.

Таким чином, у разі наявності обставин,
які свідчать про створення
обдаровуваним загрози безповоротної
втрати дарунка, що має для дарувальника
велику немайнову цінність, дарувальник
вправі вимагати розірвання договору
дарування, щоб запобігти втраті свого
дарунка. Але при цьому слід зважати на
те, що розірвати договір дарування за
вказаною підставою можна лише тоді,
коли обдаровуваному було відомо про те,
що предмет договору дарування
становить для дарувальника велику
немайнову цінність, оскільки лише за
таких обставин обдаровуваний повинен
сумлінно ставитися до дарунка і
забезпечувати його збереження.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

До того ж, вимагаючи розірвання
договору на підставі ч. 2 ст. 727 ЦК
України, на позивача покладається,
відповідно до ст. 60 ЦПК України,
обов'язок довести ті обставини, на які
він посилається як на підставу своїх
вимог.

Оскільки ОСОБА_1 не доведено наявність
перелічених умов для розірвання
договору дарування на підставі ч. 2 ст.
727 ЦК України в судовому порядку, то суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що підстави
для задоволення його позовних вимог та
розірвання договору дарування
відсутні.

Посилання скаржника на те, що
відповідачка, здійснивши незаконне
перепланування квартири, порушила
умови договору дарування та вимоги
чинного законодавства, є
безпідставними та не беруться колегією
суддів до уваги, оскільки жоден з
пунктів укладеного між сторонами
договору дарування не містить заборони
щодо здійснення перепланування у
вказаній квартирі, а згідно положень
ст. 319 ЦК України власник володіє,
користується та розпоряджається своїм
майном на власний розсуд та має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Наведені в апеляційній скарзі інші
доводи, з урахуванням вище наведеного,
не відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість ухвалення рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
судового рішення.

Ураховуючи викладене, підстави для
скасування рішення суду першої
інстанції і задоволення апеляційної
скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 30 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий
Я.В. Головачов

Судді:
О.В. Шахова

Л.Д.Поливач