У х в а л а

17 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Наумчука М.І., суддів:
Гончара В.П., Гримич М.К., Кадєтової О.В.,
Остапчука Д.О., розглянувши заяву
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
усунення перешкод у здійсненні права
власності та виселення, за зустрічним
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири,

в с т а н о в и л а:

У червні 2007 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що йому на підставі договору
купівлі-продажу від 15 березня 2006 року,
укладеного між ним та ОСОБА_7, ОСОБА_8,
належить квартира АДРЕСА_1. Зазначаючи,
що відповідачі не бажають звільняти
зазначену квартиру, просив усунути
перешкоди у здійсненні ним права
власності та виселити їх із спірної
квартири.

У листопаді 2007 року ОСОБА_7 звернувся в
суд із зустрічним позовом до ОСОБА_6,
посилаючись на те, що з 1993 року він
являвся інвалідом 3-ї групи, а починаючи
з 2007 року є інвалідом 2-ї групи.
Скориставшись тяжкими для його сім'ї
обставинами, ОСОБА_6 звернувся до них із
пропозицією укласти договір
купівлі-продажу спірної квартири, з
подальшим її поверненням, для того аби
отримати кредит у банку, пообіцявши
винагороду у розмірі 1 000 доларів США.
Вартість двокімнатної квартири
загальною площею 54,3 кв.м, яка визначена
договором купівлі-продажу від 15
березня 2006 року, становить 11 100 грн.
Оскільки спірне житло є єдиним місцем
його проживання, він сподівався, що
ОСОБА_6 через тиждень після отримання
кредиту поверне йому квартиру, однак
цього не зробив. З огляду на зазначене,
просив визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 15 березня 2006 року між ОСОБА_6
та ОСОБА_7 і ОСОБА_8

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 13 липня 2009 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 10 липня 2012 року, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6
відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_7
задоволено. Визнано недійсним договір
купівлі-продажу від 15 березня 2006 року,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_8

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 вересня 2013
року касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
відхилено. Рішення Київського
районного суду м. Одеси від 13 липня 2009
року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 10 липня 2012 року
залишено без змін. Виключено з
мотивувальної частини рішення
Київського районного суду м. Одеси від
13 липня 2009 року посилання на ст. 230 ЦК
України.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 вересня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Зі змісту ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 вересня 2013 року, яку заявник
просить переглянути, вбачається, що суд
касаційної інстанції погодився із
висновками судів, які задовольняючи
зустрічний позов про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
виходили із того, що внутрішня воля
продавців не була направлена на
відчуження квартири та не відповідала
їх волевиявленню, спірний правочин
укладений під впливом тяжких обставин
та на вкрай невигідних для них умовах,
за відсутності у цих осіб іншого житла,
неспівмірності вартості квартири,
зазначеної в договорі купівлі-продажу,
її дійсній (ринковій) вартості.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин.

Як приклад неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24 липня 2013 року,
18 та 25 вересня 2013 року.

Із ухвал Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24 липня та 18
вересня 2013 року вбачається, що суд
касаційної інстанції скасовуючи
рішення апеляційних судів та залишаючи
в силі рішення судів першої інстанції
про відмову у задоволенні позовів про
визнання догорів недійсними, виходив
із того, що позивачі не надали доказів,
які б свідчили про укладення
оспорюваних угод під впливом тяжких
обставин.

Виходячи із встановлених у справах
обставин та змісту ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 липня та 18 вересня 2013 року,
на які заявник посилається на
підтвердження неоднакового
застосування норм матеріального права,
не вбачається неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права в порівнянні із
справою у якій постановлена ухвала, яку
просить переглянути заявник, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень, оскільки відсутні
підстави вважати, що у зазначених
справах тотожними є встановлені судом
фактичні обставини, які мають значення
для вирішення спору, який розглядався,
а, відповідно, що правовідносини, які
виникли між сторонами, які брали участь
у розгляді справ, подібні.

Посилання заявника на неправильність
встановлення фактичних обставин і
помилковість висновків викладених в
ухвалі, яку він просить переглянути, не
може бути підставою для допуску справи
до провадження.

Як на підставу перегляду заявник
посилається і на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 вересня 2013 року, якою
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій в частині визнання недійсним
договору купівлі-продажу скасовано,
справу в цій частині передано на новий
розгляд.

Між тим, зазначена ухвала не може бути
підставою перегляду в порядку,
передбаченому Главою 3 розділу V ЦПК
України, і на неї не може здійснюватися
посилання як на підтвердження
підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України, так як постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування судових рішень із передачею
справи на новий розгляд не означає
остаточного вирішення спору у справі
та не може вважатися застосуванням
норм матеріального права при вирішенні
спору по суті.

Оскільки наведені заявником доводи не
містять ознак, які згідно вимог статті
355 ЦПК України є підставами для
перегляду судових рішень, то у допуску
справи до провадження необхідно
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод
у здійсненні права власності та
виселення, за зустрічним позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.І. Наумчук

Судді
В.П. Гончар

М.К. Гримич

О.В. Кадєтова

Д.О. Остапчук