Справа № 351/1018/13-ц
Провадження № 22-ц/779/498/2014
Головуючий у 1 інстанції Боднарук М.В.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Горблянського Я.Д

суддів Пнівчук
О.В., Соколовського В.М.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: представника
відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, Устянської
сільської ради про визнання незаконним
рішення Устянської сільської ради від
23.11.1993 року про передачу ОСОБА_2 у
приватну власність земельної ділянки
площею 0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд, що знаходиться в
АДРЕСА_1, визнання незаконною та
скасування проектно-технічної
документації згідно технічного звіту
по інвентаризації земельних ділянок
від 22.12.2009 року та державний акт на
право приватної власності на земельну
ділянку від 18.11.2009 року, зобов'язання
ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку,
необхідну для обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд від стіни будівлі, - за
апеляційними скаргами представника
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Снятинського районного суду
від 05 грудня 2013 року та додаткове
рішення Снятинського районного суду
від 24 лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
звернулись в суду з позовними вимогами
до ОСОБА_2, Устянської сільської ради
про визнання незаконним рішення
Устянської сільської ради від 23.11.1993
року про передачу ОСОБА_2 у приватну
власність земельної ділянки площею 0,25
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1,
визнання незаконною та скасування
проектно-технічної документації
згідно технічного звіту по
інвентаризації земельних ділянок від
22.12.2009 року та державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку від 18.11.2009 року, зобов'язання
ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку
необхідну для обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд від стіни будівлі.

Рішенням Снятинського районного суду
від 05.12.2013 року в позові ОСОБА_4, ОСОБА_6
до ОСОБА_2, Устянської сільської ради
відмовлено.

Додатковим рішенням Снятинського
районного суду від 24.02.2014 року в позові
ОСОБА_5 до Устянської сільської ради,
ОСОБА_2 про визнання незаконною та
скасування проектно-технічної
документації, на підставі якої був
виданий державний акт на право
приватної власності на землю -
відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням
та додатковим рішенням представник
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав
апеляційну скаргу оскільки вважає
рішення ухвалені з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при цьому суд не повно з'ясував усі
фактичні обставини справи та не
дослідив і не надав належної оцінки
наявним в матеріалах справи доказам, не
сприяв повному, об'єктивному та
неупередженому її розгляду.

Вказує, що в рішенні Устянської
сільської ради від 30.12.1993 року про
надання у приватну власність земельної
ділянки ОСОБА_8, вказано що суміжним
землекористувачем ділянки № 1 від А до
Б являється голова двору ОСОБА_9 (а не
його дочка-відповідач ОСОБА_2), з яким і
було погоджено в 1993 році межі земельної
ділянки між господарствами по АДРЕСА_1,
тому передача в приватну власність
земельної ділянки ОСОБА_2 є
безпідставною. Ксерокопія Витягу з
Рішення Устянської сільської ради від
23 листопада 1993 року, згідно якого і
видано оскаржуваний державний акт на
землю, про те, що слухали про передачу
земельних ділянок у приватну власність
ОСОБА_2 не відповідає дійсності, так як
план-схема ділянок в даному Витягу з
Рішення, ні з ким не погоджена. Витяг з
Рішення виготовлений на бланку 2008 року,
а оригіналу такого Рішення немає н в
сільській раді, ні в Снятинському
архіві.

Довідка, яка видана виконавчим
комітетом Устянської сільської ради в
2009 році, що за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н.,
згідно погосподарської книги, з 1993 року
у власності числиться 0,9703 га землі (в т.
ч. 0,25 га для будівництва і
обслуговування житлового будинку), не
відповідає дійсності, оскільки
рішеннями 13 сесії 21 скликання
Устянської сільської ради в 1993 році
всім жителям села Орелець в приватну
власність передавалося тільки 0,08 га
подвір'я.

Посилання суду першої інстанції на те,
що підстави звернення позивачів до
суду в основному вже були предметом
розгляду в судовому засіданні під час
розгляду справи за позовом ОСОБА_5, не
може бути причиною відмови в позові

До моменту виготовлення та видачі
державного акта на землю приватний
підприємець ОСОБА_10, оформляючи
технічну документацію ОСОБА_2, всупереч
визначеному порядку, 01.07.2008 року склав
акт про встановлення меж в натурі без
участі та відома суміжних
землекористувачів - позивачів по
справі.

Пунктом 2 Висновку судової експертизи
було встановлено, що при порівнюванні
земельних ділянок за фактичним
користуванням з різного типу
доприватизаційними документами та
державним актом на право власності па
земельну ділянку, не надається
можливим дати однозначну відповідь
щодо захоплення земельної ділянки.

Згідно державних актів на право
власності на земельні ділянки по
АДРЕСА_1 площею 0,7204 га для ведення
особистого селянського господарства
та 0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд,
виданих ОСОБА_2 та межовими знаками,
сформованими ветхою огорожею із
штахетника та металевої сітки факт
захоплення земельної ділянки має
місце в розмірі 61 м. кв.

Оскаржуючи додаткове рішення суду,
представник апелянта посилається на
те, що при оформленні технічної
документації щодо надання в приватну
власність земельної ділянки ОСОБА_2 за
наявності спору у землекористуванні,
та враховуючи рішення Устянської
сільської ради від 30.12.1993 року про
передачу ОСОБА_8 земельної ділянки у
приватну власність та план-схему с.
Орелець, землевпорядна організація
повинна відповідно до ст.107 ЗК України
встановити межі за фактичним
використанням земельної ділянки.

Просить скасувати рішення та додаткове
рішення Снятинського районного суду та
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог у повному обсязі.

Позивачі - апелянти, їхній представник
та представник Устянської сільської
ради в судове засідання не з'явилися,
хоча належним чином повідомлені про
час і місце розгляду справи, тому
апеляційні скарги слід розглянути у
їхній відсутності по наявних у справі
письмових доказах

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
відповідача, оцінивши зібрані докази,
колегія суддів приходить до висновку
про відмову в задоволенні апеляційних
скарг.

Як встановлено судом першої інстанції
сторони по справі є суміжними
землекористувачами. Так, ОСОБА_8, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, в
господарстві якої зараз проживають
позивачі, рішенням Устянської
сільської ради від 30.12.1993 року передано
у приватну власність земельну ділянку
площею 0,39 га, з яких 0,31 га ріллі та 0,08 га
подвір'я по АДРЕСА_1. Відповідно до
державного акту на право приватної
власності на землю серія ЯИ №097088 від
18.11.2009 року, виданого на підставі
рішення Устянської сільської ради від
23.11.1993 року, ОСОБА_2 є власником
земельної ділянки площею 0,2500 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд по АДРЕСА_1

Зі змісту позовної заяви та
апеляційної скарги вбачається, що
спірні рішення сільської ради та акт
про право власності на земельну
ділянку ОСОБА_2, на думку позивачів
порушує їх право як суміжних
землекористувачів.

Даний спір виник не вперше. Так,
рішенням Устянської сільської ради від
16.11.2008 року затверджено висновок
узгоджувальної комісії по розгляду
питань суміжного землекористування
між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, яким залишено
межу між господарствами згідно обмірів
комісії сільської ради присадибної
ділянки ОСОБА_2 Рішенням Снятинського
районного суду від 12.06.2012 року та
додатковим рішенням цього суду від
17.08.2012 року, залишеними в силі ухвалою
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 25.10.2012 року, відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до
ОСОБА_2, Устянської сільської ради про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою та встановлення
твердих межових знаків між земельними
ділянками, визнання незаконним та
скасування рішення Устянської
сільської ради від 23.11.1993 року №13-21 про
передачу у приватну власність ОСОБА_2
земельної ділянки площею 0,9703 га по
АДРЕСА_1 Снятинського району, визнання
незаконним та скасування державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯИ №097088.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Колегія суддів вважає, що позивачами ні
в суді першої, ні апеляційної інстанції
не доведено порушення меж
землекористування, а тому підстав для
визнання недійсними
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку ОСОБА_2 відсутні.

Відповідно до ст.55 ЗУ «Про землеустрій»
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) здійснюється на
основі технічної документації із
землеустрою, якою визначається
місцеположення поворотних точок меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості). Документація із
землеустрою щодо встановлення меж
житлової та громадської забудови
розробляється у складі генерального
плану населеного пункту, проектів
розподілу територій і є основою для
встановлення меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості).

Згідно ч.2 ст. 107 ЗК України у разі
неможливості виявлення дійсних меж їх
встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки. Якщо фактичне використання
ділянки неможливо встановити, то
кожному виділяється однакова за
розміром частина спірної ділянки.

Так, з копії плану с. Орелець 1976 року
вбачається, що межа між господарствами
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 проходить зокрема, з
західної сторони по стіні
господарської споруди позивачів. Таким
чином, межі земельної ділянки між
сторонами у державному акті
відповідачки встановлені без порушень
вимог земельного законодавства та
відповідають плану населеного пункту.
Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що межа
між обома земельними ділянками була
визначена самими позивачами, шляхом
встановлення в 1949 році господарської
споруди, яка визначила конфігурацію
земельної ділянки.

У технічній документації із
землеустрою щодо складання документа,
що посвідчує право на земельну ділянку
ОСОБА_2, яку складено ПП ОСОБА_10,
зазначено, що встановлення в натурі
земельних ділянок здійснено по їх
фактичному користуванню, межі в натурі
проходять з півночі по умовній межі, зі
сходу, півдня та заходу по металевій
огорожі, таким чином використання меж
після видачі державного акту не
змінилось.

Посилання представника апелянта на
висновок судової будівельно-технічної
експертизи №475 в якому зокрема
зазначено, що згідно межових знаків
сформованих ветхою огорожою із
штахетника та металевої сітки між
сторонами є факт захоплення земельної
ділянки в розмірі 61 м.кв., суд сприймає
критично. Так, зазначений висновок не
дає однозначної відповіді на питання
про захоплення земельної ділянки,
оскільки в ньому також зазначено, що
відповідно до межових знаків
сформованих свіжо встановленими
металевими стовпчиками факт
захоплення земельної ділянки ОСОБА_5
відсутній. Крім того, встановлення
факту самовільного захоплення
земельної ділянки відповідно до вимог
ст. 188 ЗК України, ст.ст 6,9,10 ЗУ «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель» здійснює спеціально
уповноважений орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів у сфері
державного контролю за використанням
та охороною земель (інспекції).

Посилання представника апелянтів, як
на підставу незаконності видачі
державного акту, на відсутність в
Устянській сільській раді рішення,
яким надавались земельні ділянки
ОСОБА_2 у власність, суд відхиляє,
оскільки сільська рада не заперечує
факт прийняття зазначеного рішення.

Ні ЗК України, ні Інструкцією про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, затвердженою Наказом
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 18 травня 2010 року
№ 376 не передбачені правові наслідки
відмови землекористувачів суміжних
земельних ділянок погоджувати межі
земельних ділянок та їхньої відмови
від підписання акту, оскільки така
відмова не тягне за собою відмову у
встановленні меж земельної ділянки у
натурі (на місцевості) та закріплення
їх межовими знаками з урахування вимог
п. 3.12 Інструкції.

Таким чином, за відсутності
передбачених законом підстав для
визнання проектно-технічної
документації, рішення про передачу
земельної ділянки та державного акту
незаконними, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
відмову в задоволенні позову.

Не підлягає задоволенню і позовна
вимога про звільнення земельної
ділянки, необхідної для обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд від стіни будівлі, оскільки
факту самовільного захоплення
земельної ділянки не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає оскаржувані рішення суду по
суті правильними і такими, що ухвалені
з дотриманням норм матеріального і
процесуального права. Підстав для
їх скасування, за доводами апеляційних
скарг не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія
суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Снятинського районного суду
від 05 грудня 2013 року та додаткове
рішення Снятинського районного суду
від 24 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді:
Я.Д. Горблянський

О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський