Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В.,
ЧУЖІ Ю.Г.

при секретарі ГАВРИЛКО В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгороді цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Банк Національний кредит»
до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення боргу
та звернення стягнення на предмет
застави і за зустрічним позовом ОСОБА_3
до ПАТ «Банк Національний кредит» і
ОСОБА_2 про визнання права власності на
автомобіль та вилучення записів з
реєстру, за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 6 червня 2013 р., -

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Банк Національний кредит» 16.11.2012 р.
звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2
та ОСОБА_3 про стягнення боргу і
звернення стягнення на предмет
застави, мотивуючи наступним. За
договором від 12.08.2005 р. № 71/3-05 ОСОБА_2
одержав у кредит 12000,00 дол. США зі
сплатою 13% річних і строком повернення
коштів до 11.08.2010 р. Доповненням від
28.10.2008 р. до договору сторони узгодили
встановлення з 01.11.2008 р. відсоткової
ставки за кредитом у розмірі 17% річних.
Виконання зобов'язань позичальника
було забезпечено заставою належного
йому легкового автомобіля «Chevrolet Aveo
SF69Y», д/н НОМЕР_7, про що сторони 31.08.2005 р.
уклали договір застави майна № 93/5-05.
ОСОБА_2 порушив свої зобов'язання і
спричинив виникнення боргу, що станом
на 27.09.2012 р. склав 156013,80 грн., а саме: 10857,00
дол. США прострочена заборгованість за
кредитом, 5431,17 дол. США прострочені
відсотки, 5522,46 грн. - 3% річних від
простроченої суми тіла кредиту, 1710,26
грн. - 3% річних від простроченої суми
відсотків, 13222,39 грн. - пеня за
несвоєчасну сплату по тілу кредиту,
5367,35 грн. - пеня за несвоєчасну сплату
відсотків. На порушення умов договору
та вимог ст. 17 ч. 2 Закону України «Про
заставу», ОСОБА_2 продав заставлений
автомобіль ОСОБА_3, за якою автомобіль
був зареєстрований із видачою
державних номерних знаків НОМЕР_3. В
силу положень ст. 27 указаного Закону,
ст. 9 Закону України «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень», застава зберігає силу для
нового власника заставленого майна.

Посилаючись на ці обставини, на право
вимагати сплати боргу та звернення для
цього стягнення на предмет застави, а
також вказуючи на свободу у виборі
передбачених законом і договором
способів захисту порушеного права,
банк просив стягнути на свою користь із
ОСОБА_2 борг за кредитним договором від
12.08.2005 р. № 71/3-05 у розмірі 156013,80 грн.;
звернути стягнення на предмет застави -
належний ОСОБА_3 легковий автомобіль
«Chevrolet Aveo SF69Y», 2005 року випуску, д/н
НОМЕР_3, у рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_2 в розмірі 156013,80
грн. із указаними в заяві її складовими
шляхом проведення прилюдних торгів з
продажу предмету застави в межах
процедури виконавчого провадження,
передбаченої Законом України «Про
виконавче провадження», за початковою
ціною, встановленою незалежним
експертом на стадії оцінки предмету
застави під час проведення виконавчих
дій.

28.02.2013 р. ОСОБА_3 подала зустрічний позов
до ПАТ «Банк Національний кредит» і
ОСОБА_2 про визнання права власності на
автомобіль та вилучення записів з
реєстру. Посилалася на те, що на
підставі Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу від 16.04.2011 р.
набула право власності на автомобіль
«Chevrolet Aveo SF69Y», д/н НОМЕР_3. Однак, банк
оскаржує правомірність набуття
позивачкою права власності, а також
обтяжив належний їй транспортний
засіб, про що свідчить витяг з
Державного реєстру заборон від 28.09.2012 р.
Попри наявність документу, що свідчить
про право власності, позивачка з метою
захисту свого права вимушена
звернутись до суду із позовом про
визнання права власності.

Так, позов банку ґрунтується на
договорі застави майна, укладеному із
ОСОБА_2, який у Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна рахується
боржником, а державний номерний знак
автомобіля зазначено як «НОМЕР_7».
Однак, зараз власником майна є
позивачка, яка не є боржником, а
державний номерний знак автомобіля є
«НОМЕР_3». На момент набуття права
власності (16.04.2011 р.) у Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна була
відсутня інформація про обтяження
транспортного засобу, оскільки строк
його дії був установлений до 13.09.2010 р.
Відповідно до ст. 10 ч. 1 Закону № 1255-IV, у
разі відчуження рухомого майна
боржником, який не мав права його
відчужувати, особа, що придбала це
майно за відплатним договором,
вважається його добросовісним
набувачем згідно зі ст. 388 ЦК України за
умови відсутності в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна відомостей про
обтяження цього рухомого майна;
добросовісний набувач набуває право
власності на рухоме майно без обтяжень.
Згідно зі ст. 28 Закону № 2654-XII, застава
припиняється при закінченні терміну
дії права, що складає предмет застави.
Вдруге обтяження автомобіля було
зареєстроване в указаному реєстрі лише
16.11.2011 р., тобто, після набуття
позивачкою права власності на
автомобіль.

Посилаючись на ці обставини, на
законодавства щодо захисту права
власності, зазначаючи про належність
обраного способу захисту права та
визначивши ціну позову у 30000,00 грн.,
ОСОБА_3 просила визнати за нею право
власності на рухоме майно - автомобіль
«Chevrolet Aveo SF69Y», 2005 року випуску, д/н
НОМЕР_3, і вилучити з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна записи від
16.11.2011 10:48:54 за № 11848452 з контрольною
сумою АЕ0847Д166 та від 02.10.2012 16:43:13 з
контрольною сумою 98ВБ4ДГВГ4.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду від 21.05.2013 р. зустрічний позов
прийнято до сумісного розгляду з
первісним позовом, рішенням цього ж
суду від 06.06.2013 р.:

первісний позов задоволено частково,
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк
Національний кредит» заборгованість
за кредитним договором від 12.08.2005 р. №
71/3-05 у розмірі 156013,80 грн., у решті
первісного позову відмовлено, стягнуто
з ОСОБА_2 на користь банку 1667,44 грн. у
відшкодування сплаченого судового
збору;

зустрічний позов задоволено, визнано
за ОСОБА_3 право власності на
автомобіль «Chevrolet Aveo SF69Y», 2005 року
випуску, д/н НОМЕР_3, номер шасі (кузова,
рами) НОМЕР_8/НОМЕР_9; вилучено з
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна записи від 16.11.2011 10:48:54 за № 11848452 з
контрольною сумою АЕ0847Д166 та від 02.10.2012
16:43:13 з контрольною сумою 98ВБ4ДГВГ4;
стягнуто з ПАТ «Банк Національний
кредит» і ОСОБА_2 солідарно на користь
ОСОБА_3 у відшкодування сплаченого
судового збору по 150,00 грн. з кожного.

Рішенням Апеляційного суду
Закарпатської області від 04.09.2013 р.
апеляційну скаргу ПАТ «Банк
Національний кредит» задоволено
частково, рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 06.06.2013 р. у
частині задоволення зустрічного
позову ОСОБА_3 до ПАТ «Банк
Національний кредит» і ОСОБА_2 про
визнання права власності на автомобіль
та вилучення записів з реєстру
скасовано, у зустрічному позові
відмовлено, у решті рішення суду
залишено без змін.

У вересні 2013 р. рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 06.06.2013 р. у
частині задоволення первісного позову
оскаржив ОСОБА_2 На думку апелянта, суд
неправильно визначив належні до
стягнення з боржника кошти, тому
рішення слід змінити і відмовити у
стягненні на користь банку 3988,70 дол. США
відсотків за користування кредитом,
18589,74 грн. пені за несвоєчасне
повернення суми кредиту та відсотків, 3%
річних в сумі 932,26 грн. і судових витрат
в розмірі 514,03 грн. Апелянт посилається
на те, що зайві відсотки нараховані
після закінчення строку дії договору,
тому неправильно визначені й 3% річних,
що були нараховані на таку
заборгованість. Крім того, після
закінчення строку договору кредитор
управі вимагати сплати 3% річних у
порядку ст. 625 ЦК України, а не
відсотків, а зайва пеня була нарахована
за межами річного строку позовної
давності, застосувати який апелянт
просив під час розгляду справи судом
першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5,
який вважає апеляцію обґрунтованою,
розглянувши справу за правилами ст. 305
ч. 2 ЦПК України за відсутності інших
учасників процесу, обговоривши доводи
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази в сукупності, суд
приходить до такого.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, суд
розглядає цивільну справу в межах
заявлених позивачем вимог, кожна
сторона розпоряджається своїми
правами щодо предмета спору на власний
розсуд і повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень (ст.ст. 10, 11,
57-60 ЦПК України). Апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції (ст. 303 ч. 1 ЦПК України).
Із урахуванням положень ЦПК України
щодо диспозитивності судового процесу,
апеляційний суд не робить висновків
щодо судового рішення по суті в
неоскарженій його частині.

Спірні правовідносини регулюються
нормами ЦК України щодо кредитних
зобов'язань у редакції, чинній на час їх
виникнення. Відповідно до положень
ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, ст. 546 ч. 1, ст. 549 ч. 3,
ст. 550 ч. 1, 610, 614, 624, 625, 1054 ЦК України,
зобов'язання, що виникають з договорів,
повинні належно виконуватися;
позичальник зобов'язаний повернути
кредитору усе заборговане на умовах,
передбачених договором і законом, в
т.ч., сплатити проценти, а кредитор
управі вимагати виконання порушеного
зобов'язання, в т.ч., стягнення
неустойки (пені); якщо боржник
прострочив виконання грошового
зобов'язання, то на вимогу кредитора
він повинен сплатити, зокрема, три
проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом. ЦК
України встановлює правила, за якими
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю в три роки, а
до вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені) застосовується позовна
давність в один рік (ст. 257, ст. 258 ч. 1 п. 1);
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку, а також
пред'явленням позову до боржника (ст. 264
ч.ч. 1, 2); позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення; сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові (ст. 267 ч.ч. 3, 4).

Встановлено, що Акціонерний
комерційний банк «Національний
кредит», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство «Банк
Національний кредит», 12.08.2005 р. уклав із
ОСОБА_2 кредитний договір № 71/3-05 (а.с. 7-8,
10, 87 т. 1), на підставі якого надав
позичальнику 12000,00 дол. США зі сплатою 13%
річних і строком повернення коштів до
11.08.2010 р. (п.п. 1.1. договору). Договором від
28.10.2008 р. № 1 про внесення доповнень до
кредитного договору сторони
встановили з 01.11.2008 р. відсоткову ставку
за кредитом у розмірі 17% річних (а.с. 9 т.
1).

За умовами кредитного договору:

позичальник повинен був щомісячно
кожного дванадцятого числа місяця,
починаючи з 12.09.2005 р., сплачувати
кредитору по 200,00 дол. США зі сплатою
останнього платежу 11.08.2010 р. (п. 1.1.1.);

моментом (днем) повернення кредиту
вважається день зарахування на рахунки
кредитора суми кредиту, відсотків та
можливих штрафних санкцій, якщо інше не
випливає з умов договору (п. 2.3.);

нарахування відсотків за користування
кредитом здійснюється за фактичну
кількість днів у періоді (28-29-30-31/366),
щомісячно в останній робочий день
поточного місяця в межах строку, що
визначений п. 1.1.1. договору, при
розрахунку відсотків враховується
день надання та не враховується день
погашення кредиту (п. 2.4.);

у випадку прострочення позичальником
строків сплати відсотків, визначених п.
2.4. договору, а також прострочення
строків повернення кредиту,
визначених, зокрема, п. 1.1. договору,
позичальник сплачує кредитору пеню в
розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої
суми за кожний день прострочення, але
не більше подвійної облікової ставки
НБУ, що діє у цей період (п. 4.1.).

Кредитор виходив з того, що позичальник
порушив свої зобов'язання за договором
і спричинив виникнення боргу, на
підтвердження розміру та складових
якого позивач надав розрахунок станом
на 27.09.2012 р. (а.с. 16-20 т. 1) і документи про
рух коштів по рахунку (а.с. 22-85 т. 1).
Відповідно до цих документів та з
урахуванням офіційного курсу НБУ 1 дол.
США/7,9930 грн. на 27.09.2012 р. (а.с. 21 т. 1) розмір
боргу було визначено у 156013,80 грн., в т.ч.:
10857,00 дол. США (еквівалент 86780,00 грн.)
простроченої заборгованості за
кредитом, 5431,17 дол. США (43411,34 грн.)
прострочених відсотків за період з
12.08.2005 р. по 27.09.2012 р., 3% річних від
простроченої суми основного боргу за
кредитом у розмірі 5522,46 грн. і 3% річних
від простроченої суми відсотків у
розмірі 1710,26 грн. за період з 11.08.2010 р. по
26.09.2012 р., пені за несвоєчасну сплату по
тілу кредиту у розмірі 13222,39 грн. і пені
за несвоєчасну сплату відсотків у
розмірі 5367,35 грн. за період з 27.09.2011 р. по
26.09.2012 р.

Самі по собі факти порушення
позичальником зобов'язань та
виникнення у кредитора права на
стягнення боргу і штрафних санкцій
сумнівів не викликають. У частині
визначення кредитором основного боргу
(10857,00 дол. США) і 3% річних від
простроченої суми основного боргу за
кредитом у розмірі 5522,46 грн. відповідач
позов не заперечував і рішення суду про
стягнення цих сум не оскаржував.

Боржник оскаржив рішення суду першої
інстанції в частині визначення
належних до стягнення відсотків, 3%
річних від простроченої суми
відсотків, пені, а також у частині
відповідного розподілу судових витрат.
У суді першої інстанції позичальник
просив застосувати позовну давність
щодо вимог про стягнення пені (а.с. 184-186
т. 1). Перевіряючи рішення суду першої
інстанції за правилами ст. 303 ч. 1 ЦПК
України, колегія суддів враховує
наступне.

Виходячи з вимог закону та умов
договору, строк дії кредитного
договору був установлений з 12.08.2005 р. по
11.08.2010 р., який був визначений днем
погашення кредиту, однак, останнім днем
нарахування відсотків був день 10.08.2010 р.
Банк указав у заяві, що розрахунок
боргу за відсотками здійснено станом
на 27.09.2012 р., проте, як випливає з
доданого до заяви розрахунку, борг за
відсотками фактично розраховано по
26.09.2012 р. включно.

Сплата відсотків за кредитом є
істотною умовою договору, здійснюється
у строки та на умовах, визначених
договором, що є обов'язковим для сторін
(ст. 536 ч. 2, ст. 626, ст. 628 ч. 1, ст. 629, ст. 1048 ч.
1, ст. 1054 ЦК України). Отже, нарахування
відсотків може здійснюватися у період
дії договору, після закінчення цього
строку правових підстав для
нарахування, сплати, стягнення
відсотків немає.

З огляду на викладені обставини,
заборгованість за відсотками у період
дії договору могла бути нарахована з
12.08.2005 р. по 10.08.2010 р. у розмірі 8222,61 дол.
США (еквівалент 65723,32 грн.), тоді як банк
розрахував розмір боргу за період з
12.08.2005 р. по 26.09.2012 р. При цьому, банк
врахував сплату позичальником
відсотків за цей період у сумі 6780,22 дол.
США (12211,39 - 6780,22 = 5431,17 дол. США х 7,9930 = 43411,34
грн.). Виходячи з матеріалів справи та
проведених розрахунків, слід дійти
висновку, що борг за відсотками за
період з 11.08.2010 р. по 26.09.2012 р. в розмірі
3988,78 дол. США (еквівалент 31882,32 грн.)
нарахований та пред'явлений до
стягнення безпідставно (12211,39 - 8222,61 =
3988,78 дол. США), тож борг за відсотками за
період з 12.08.2005 р. по 10.08.2010 р. становить
1442,39 дол. США (еквівалент 11529,02 грн.) (12211,39
- 6780,22 - 3988,78 = 1442,39 дол. США).

Визначений кредитором та судом за
період з 11.08.2010 р. по 26.09.2012 р. розмір 3%
річних, нарахованих від суми
прострочених відсотків, оспорюється
тільки виходячи з бази нарахування.
Колегія констатує, що визначення такої
бази в щомісячній динаміці починаючи з
1442,40 дол. США у серпні 2010 р. і закінчуючи
5341,17 дол. США у вересні 2012 р. є
необґрунтованим, 3% річних належить
обчислювати виходячи із сталого
протягом усього періоду розміру
заборгованості у 1442,39 дол. США.
Розрахунок здійснюється за формулою:
Сума санкції = С х 3 х Д : 365 (366) : 100, де С -
сума заборгованості, Д - кількість днів
прострочення, 365 (366) - кількість днів
відповідно у 2011 та у 2012 році, при цьому,
заборгованість у гривнях за весь
період складається із суми
заборгованостей платежів за кожен
місяць у періоді, які визначаються на
підставі валютного курсу на дату
розрахунку за кожен місяць. Офіційний
курс долара США до гривні у періоді з
11.08.2010 р. по 26.09.2012 р. коливався від 7,8861 до
7,9930 грн./1 дол. США, тому за формулою
((1442,39 х 3 х 508 : 365 : 100) + (1442,39 х 3 х 270 : 366 : 100))
з коригуванням на указаний в
розрахунку на а.с. 19 т. 1 валютний курс на
кожен місяць у періоді 3% річних,
нараховані від суми прострочених
відсотків, складають 734,44 грн.

Пеню за несвоєчасну сплату основного
боргу за кредитом банк визначив за
період з 27.09.2011 р. по 26.09.2012 р. в розмірі
13222,39 грн. Для розрахунку пені позивач
правильно застосував формулу: Пеня = С х
2ОСП х Д : 100, де С - сума заборгованості
за період, 2ОСП - подвійна облікова
ставка НБУ в день прострочення, Д -
кількість днів прострочення, однак, не
врахував, що відповідач просив
застосувати позовну давність щодо
вимог про стягнення пені. Беручи до
уваги дату подачі позову (16.11.2012 р.), пеня
може бути стягнута в межах річного
строку позовної давності за період
починаючи з 17.11.2011 р. і, оскільки позивач
сам визначив період нарахування, по
26.09.2012 р. Подвійна облікова ставка НБУ в
цьому періоді змінювалася з 15,50% до 15,00%
річних. Виходячи з цього, підстав для
стягнення пені за період з 27.09. по 16.11.2011
р. загальним розміром 1874,93 грн.
(еквівалент 235,14 дол. США за
відповідними валютними курсами) немає.
Офіційний курс долара США до гривні у
періоді з 17.11.2011 р. по 26.09.2012 р. коливався
від 7,9770 до 7,9930 грн./1 дол. США, тому за
наведеною формулою з коригуванням на
указані в розрахунку на а.с. 19-20 т. 1
значення подвійної облікової ставки
НБУ та валютного курсу на кожен місяць
у періоді (13222,39 грн. (1656,16 дол. США) - 1874,93
грн. (235,14 дол США)) пеня за несвоєчасну
сплату основного боргу за кредитом
складає 11347,46 грн.

Стосовно розрахунку пені за
несвоєчасну сплату відсотків колегія
суддів відзначає, що визначення бази
нарахування пені в щомісячній динаміці
починаючи з 3421,39 дол. США у вересні 2011 р.
і закінчуючи 5341,17 дол. США у вересні 2012
р. є необґрунтованим, пеню належить
обчислювати виходячи із сталого
протягом усього періоду розміру
заборгованості у 1442,39 дол. США. Банк,
розраховуючи пеню за період з 27.09.2011 р.
по 26.09.2012 р. в сумі 5367,35 грн., вірно
застосував вищевказану формулу, але
окрім неправильного визначення бази
нарахування, так само не врахував
позовну давність, тому підстав для
стягнення пені за період з 27.09. по 16.11.2011
р. загальним розміром 249,10 грн.
(еквівалент 31,24 дол. США за відповідними
валютними курсами) немає. З бази у 1442,39
дол. США за наведеною формулою з
коригуванням на указані в розрахунку
на а.с. 20 т. 1 значення подвійної
облікової ставки НБУ та валютного
курсу на кожен місяць у періоді з 17.11.2011
р. по 26.09.2012 р. пеня за несвоєчасну
сплату відсотків складає 1507,53 грн.

Відтак, на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 2, 4 ЦПК
України апеляцію ОСОБА_2 слід
задовольнити частково, рішення суду
першої інстанції у частині вирішення
позову банку до ОСОБА_2 про стягнення
боргу змінити, виклавши резолютивну
частину рішення у редакції, що
відображатиме часткове задоволення
позову, стягнення боргу та штрафних
санкцій загальним розміром у 117420,91 грн.
із відповідними складовими, відмову в
задоволенні решти вимог та остаточний
розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 3, ст. 309 ч. 1 п.п. 2, 4,
ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково, рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 6 червня 2013 р. у
частині вирішення позову Публічного
акціонерного товариства «Банк
Національний кредит» до ОСОБА_2 про
стягнення боргу змінити, виклавши
перший, другий і четвертий абзаци
резолютивної частини рішення у такій
редакції:

«позов Публічного акціонерного
товариства «Банк Національний кредит»
до ОСОБА_2 про стягнення боргу
задовольнити частково, стягнути на
користь ПАТ «Банк Національний
кредит», , з ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_6,
мешканця АДРЕСА_1, борг за кредитним
договором від 12.08.2005 р. № 71/3-05 у розмірі
117420,91 грн. (сто сімнадцять тисяч
чотириста двадцять гривень 91 коп.), в
т.ч.: основний борг за кредитом у
розмірі 86780,00 грн., що за офіційним
курсом НБУ гривні до долара США на
27.09.2012 р. становить еквівалент 10857,00 дол.
США; борг за відсотками за період з
12.08.2005 р. по 10.08.2010 р. в розмірі 11529,02 грн.,
що за указаним валютним курсом
становить 1442,39 дол. США; за період з
17.11.2011 р. по 26.09.2012 р. пеню за
прострочення сплати основного боргу за
кредитом у розмірі 11347,46 грн. і пеню за
прострочення сплати відсотків у
розмірі 1507,53 грн.; за період з 11.08.2010 р. по
26.09.2012 р. три проценти річних від
простроченої суми основного боргу в
розмірі 5522,46 грн. і три проценти річних
від простроченої суми боргу за
відсотками у розмірі 734,44 грн.

У решті позову - відмовити».

Стягнути у відшкодування сплаченого
судового збору: на користь ПАТ «Банк
Національний кредит» з ОСОБА_2 1254,97 грн.;
на користь ОСОБА_2 з ПАТ «Банк
Національний кредит» 115,00 грн. Стягнути
судовий збір на користь держави з ПАТ
«Банк Національний кредит» у розмірі
77,97 грн., з ОСОБА_2 у розмірі 64,05 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскар жене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді