Провадження № 2/520/1981/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2014 року

Київський районний суд м. Одеси у
складі:

Головуючого - судді
Луняченка В.О.

при секретарі Лазніков
І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства « Банк Кредит Дніпро» до
ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Публічне
акціонерне товариство « Фідобанк» про
звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду 13.08.2013
року звернулось Публічне акціонерне
товариство « Банк Кредит Дніпро» до
ОСОБА_3 із позовними вимогами про
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості по
кредитному договору. Згідно уточненої
позовної заяви публічно акціонерного
товариства « Банк Кредит Дніпро» від
10.12.2013 року позивач просив суд звернути
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1, яка належить на право
власності ОСОБА_2, в рахунок
заборгованості ОСОБА_3, по кредитному
договору №1802081-USD від 18.02.2008 року, а
також стягнути судові витрати. Свої
вимоги представник позивача у судовому
засіданні обґрунтовували тим, що
квартира АДРЕСА_1, яка належить на
право власності ОСОБА_2, є предметом
іпотеки, і у разі переходу права
власності на предмет іпотеки від
іпотекодавця ОСОБА_3 до іншої особи
іпотека є дійсною для набувача
відповідного нерухомого майна - ОСОБА_2.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнав у повному
обсязі, та просив суд звернути увагу на
те, що ОСОБА_2 не знаходився у кредитних
правовідносинах із ПАТ « Банк Кредит
Дніпро», не купував квартиру у ОСОБА_3, а
набув право власності шляхом укладення
угоди із ОСОБА_4, яка в свою чергу також
не була іпотекодавцем, квартира є
предметом іпотеки по іншому договору,
тому звернення стягнення на квартиру
за даним позовом буде порушувати права
ОСОБА_2

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу та проаналізувавши надані
сторонами докази, вважає позов таким,
що не підлягає задоволенню, з наступних
підстав:

Як встановлено у судовому засіданні
18.02.2008 року між Публічним акціонерним
товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та
ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір
№ .

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору
Банк, на умовах цього Договору,
відкриває Позичальнику поновлювальну
кредитну лінію на загальну суму 70 000,00
доларів США на споживчі цілі, а
Позичальник зобов'язується повернути
кредит та плату за користування
кредитом, але не пізніше 17 лютого 2013
року та сплатити проценти за
користування кредитами, на умовах,
передбачених цим Договором. Банк
виконав вимоги п. 1.1. Кредитного
договору, надав позичальнику кредит у
загальній сумі 70 000,00 доларів США, що
вбачається з розрахунку
заборгованості, які додаються до
позову. Згідно з розділу 1 і 7 Кредитного
договору процентна ставка за
користування кредитами встановлюється
у розмірі 14,0 % процентів річних. Строк
дії кредитного договору було
встановлено з моменту його підписання
обома Сторонами і діють до 17.02.2013р.
включно, а в частині невиконаних
зобов'язань Позичальника - до повного
та належного виконання - п. 9.1
Кредитного договору.

Внаслідок невиконання Позичальником
умов Кредитного договору, станом на
25.07.2013 року виникла заборгованість
перед Позивачем за Кредитним договором
у загальному розмірі 760 094,90 гривень - в
тому числі: - несплачена частка
кредиту - 541 925,40 грн.; - несплачені
відсотки за користування кредитом - 91
144,42 грн.;

- пеня за несвоєчасну сплату
кредиту - 75 492,94грн.; - пеня за
несвоєчасну сплату відсотків по
кредиту - 13 528,55грн, - 3% річних за
несвоєчасну сплату кредиту - 29 928,09 грн.

З метою належного забезпечення
виконання зобов'язань Позичальника за
Кредитним договором між Позивачем та
ОСОБА_3 18.02.2008 року було укладено
Іпотечний договір № І80208-Ш0-Іп.

Згідно п. 1.1. Іпотечного договору,
іпотекою за цим договором
забезпечуються вимоги
Іпотекодержателя (ПАТ "БАНК КРЕДИТ
ДНІПРО") щодо повного та своєчасного
виконання кожного і всіх зобов'язань
Іпотекодавця далі «Боржник», що
виникають з Кредитного договору №
180208-118 від 18.02.2008 року з всіма змінами та
доповненнями до нього, або можуть
виникнути на підставі нього у
майбутньому, укладеного між Боржником
та Іпотекодержателем, надалі Кредитний
договір, за умовами якого
Іпотекодержатель відкриває Боржнику
кредитну лінію у розмірі 70 000,00 доларів
США, а Боржник зобов'язується повернути
наданий йому кредит відповідно до умов
Кредитного договору, але не пізніше
17.02.2013 року включно, сплатити відсотки
за користування кредитами, пеню за
прострочення повернення кредитів
та/або сплатити відсотки за його
користування, а також здійснювати всі
інші платежі в порядку та на умовах, що
визначені Кредитним договором та/або
цим Договором.

Відповідно до п. 1.3. Іпотечного договору
предметом іпотеки, що є забезпеченням
викладених у Кредитному договорі
зобов'язань Боржника, є нерухоме майно,
а саме - квартира під АДРЕСА_1, загальною
площею 65,3 кв.м., житловою площею 39,0 кв.м.
та складається в цілому із трьох кімнат
та належить Іпотекодавцю на праві
власності на підставі Свідоцтва про
право власності на нерухоме майно від
05.08.1997 року за реєстровим номером № 4-11804
та Договору дарування частини
квартири, посвідченого ОСОБА_5
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу, від
07.10.2004 року за реєстровим № 7973 (надалі
разом - Предмет іпотеки).

11.10.2011р. ОСОБА_6, звернувся до Київського
районного суду м. Одеси з позовом до
ОСОБА_3 та ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» про
визнання майна спільною сумісною
власністю, визнання недійсним договору
іпотеки від 18.02.2008 року за реєстровим №
215, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «БАНК
КРЕДИТ ДНІПРО», відповідно до якого в
іпотеку було передано квартиру
АДРЕСА_1, недійсним. 21.11.2011 року
Київський районний суд м. Одеси прийняв
заочне рішення по справі № 2-6697/2011, яким
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_6,
визнав квартиру, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 об'єктом права
спільної сумісної власності ОСОБА_6 та
ОСОБА_3, визнав договір іпотеки від
18.02.2008 року зареєстрований за
реєстровим № 215," укладеним між ОСОБА_3
та ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», відповідно
до якого в іпотеку було передано
квартиру АДРЕСА_1, недійсним, скасовано
заборону відчуження нерухомого майна у
вигляді квартири, що знаходиться в
АДРЕСА_1 і належить на праві власності
ОСОБА_3 накладену приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, реєстровий № 265,
реєстраційний № 6610908, контрольна сума
824ВБ71ВБ4. Вилучено з Державного реєстру
іпотек запис про іпотеку, внесений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
реєстраційний № 6610978, контрольна сума
37ДЕ67В49Е.

11.04.2012 року Київським районний суд м.
Одеси прийнято ухвалу про перегляд
заочного рішення, якою скасовано
рішення по справі № 2-6697/2011 та
призначено справу до розгляду у
загальному порядку. 12.12.2012 року
Київським районним судом м. Одеси
постановлено ухвалу, якою позовні
вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ПАТ «БАНК
КРЕДИТ ДНІПРО» про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
майна спільною сумісною власністю та
визнання договору недійсним, залишено
без розгляду.

На підставі договору купівлі-продажу
квартири, посвідченого ОСОБА_8,
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу 13.12.2011
року за №3221, зареєстрованого за №4797649
зазначена квартира стала власністю
ОСОБА_4, яка відповідно до і договору
купівлі-продажу квартири від 14.02.2012
року, продала зазначене нерухоме майно,
в результаті чого власником предмету
іпотеки є ОСОБА_2. Такі обставини
підтверджуються Витягом про державну
реєстрацію прав на нерухоме майно,
відповідно до якого ОСОБА_2 є власником
квартири АДРЕСА_1, згідно договору
купівлі-продажу від 14.02.2012р.

Таким чином відчуження квартири
сталось на той час, коли згідно рішення
суду воно не значилось іпотечним
майном. У свою чергу ОСОБА_2 придбав
квартиру не у іпотекодавця. 14 лютого 2012
року між ОСОБА_2 та ПАТ « Ерсте Банк» був
укладений кредитний договір 014/ZBOFTX|2|1,
згідно з яким отримав кредит в сумі 370000
грн., саме на придбання спірної
квартири. В той ж день між ОСОБА_2 та ПАТ
« Ерсте Банк» укладено іпотечний
договір, за умовами якого вищевказана
квартира передана в іпотеку ПАТ « Ерсте
Банк».

Правовідносини між сторонами
регулюються Цивільним кодексом (ЦК)
України та Законом України « Про
іпотеку».

Відповідно до ч.1,2 ст. 589 ЦК України, у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням, необхідних витрат на
утримання заставленого майна, а також
витрат, понесених у зв'язку із
пред'явленням вимоги, якщо інше не
встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення
стягнення на предмет застави
здійснюється на підставі рішення суду,
якщо інше не передбачено договором або
законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 591 ЦК України
реалізація предмета застави, на який
звернено стягнення, проводиться шляхом
його продажу з публічних торгів, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.
Іпотекодавець - особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання власного
зобов'язання або зобов'язання іншої
особи перед іпотеко держателем.
Іпотекодавцем може бути боржник або
майновий поручитель. Майновий
поручитель - особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи - боржника.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Згідно ст. 23 Закону України «Про
іпотеку» у разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою. Особа, до
якої перейшло право власності на
предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

В даному випадку суд, приймаючи до
уваги встановлені у судовому засіданні
обставини, що квартира АДРЕСА_1, була
придбана відповідачем не у
іпотекодавця, та ї в загалі в час коли
вона не мала статусу іпотечного майна,
керується судовою практикою вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ викладених у частини другої п.34
Постанови пленуму від 30 березня 2012 року
№5 « Про практику застосування судами,
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин» -
відповідно до прямої вказівки закону (
ст. 12 Закону України « Про іпотеку»)
окремі правочини щодо іпотечного
нерухомого майна, вчинені без згоди
іпотекодержателя, можуть бути визнані
недійсними за позовом
іпотекодержателя.

В даному випадку угоди стосовно
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
вчинені в період коли не діяв іпотечний
договір між ПАТ « Банк кредит Дніпро»
та ОСОБА_3 , які не визнані недійсними, а
також укладений стосовно вказаної
квартири іпотечний договір між ОСОБА_2
та ПАТ « Ерсте Банк», на думку суду не
надають можливості ПАТ « Банк кредит
Дніпро» звертати стягнення на вказану
квартиру, яка належить ОСОБА_2 та є
предметом іншого іпотечного договору.

Згідно вимог ст.88 ЦПК України судом
відмовляється у стягненні судових
витрат позивачу, позов якого залишено
без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст.3, 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК
України,суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства «
Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_2, треті
особи ОСОБА_3, Публічне акціонерне
товариство « Фідобанк» про звернення
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1, в рахунок заборгованості
ОСОБА_3, по кредитному договору №1802081-USD
від 18.02.2008 року, та стягнення судових
витрат.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Луняченко В. О.