Провадження по справі № 2/260/579/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014року Ленінський районний
суд м. Донецька у складі:

головуючий суддя Пронін
С.Г.

при секретарі
Гефтер П.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення боргу»,
-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом
вказуючи, що у 2012році вона позичила
відповідачу гроші в сумі 6120грн.
обумовивши строк повернення грошей до
12.07.2012року, про що була складена
відповідна розписка. До теперішнього
часу відповідач гроші не повернув, він
уникає зустрічі і відмовляється
повертати гроші. Просить суд стягнути з
відповідача борг у сумі 6120грн., з
врахуванням індексу інфляції та 3%
річних за час прострочення боргу в сумі
289,50грн., витрати за відсотками в сумі
15726,84грн. та судові витрати за звернення
до суду.

Позивач в судовому засіданні
підтримала позовні вимоги і дала
пояснення аналогічні позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 про час і дату
судового засідання був повідомлений у
встановленому законом порядку, в
судове засідання не з'явився, із заявою
з проханням перенести судове засідання
не звертався. При таких обставинах суд
вважає, що при наявних у справі
матеріалах, можливо, розглянути дану
справу у відсутності відповідача та
постановити заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивача,
проаналізувавши обставини, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню за наступних підстав.

Згідно статті 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) пере дає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики).

Згідно статті 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або ін ший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Згідно статті 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику, грошові кошти у
такій самій сумі, що були передані йому
позико давцем у строк та в порядку, що
встановлені договором.

У судовому засіданні встановлено, що
06.01.2012року позивач позичила
відповідачу 6120грн. але ні яких розписок
або інших документів про передані
відповідачу гроші від нього не
отримала. Відповідач пообіцяв
повернути гроші через місяць, але свої
обіцянки не виконав та гроші не
повернув, почав уникати зустрічі з
позивачем.

12.07.2012року позивач несподівано
зустрілася з відповідачем та
наполягала на поверненні суми боргу,
примусила його написати розписку на
суму боргу, який він знов пообіцяв
повернути 12.07.2012року о 17.00год. але свої
обіцянки він знов не виконав та гроші
не повернув.

При таких обставинах суд приходить до
висновку, що договір укладений в
простій письмові формі, який
пред'явлений позивачем в судовому
засіданні є доказом укладення між
сторонами договору позики і вважає за
необхідне стягнути з відповідача на
користь позивача 6120грн.

Згідно із ст.536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

У судовому засіданні встановлено, що з
12.07.2012р. по 02.04.2014р. відповідач
користувався грошима позивача.

Відповідно до вимог ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

При таких обставинах суд вважає за
можливо стягнути з відповідача на
користь позивача 3% річних за
користування коштами в сумі 289,50грн. не
виходячи за межи позовних вимог,
відмовив позивачу в задоволенні інших
позовних вимог оскільки вони не були
доведені в судовому засіданні
достовірними та допустимими доказами.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК України
сторона, на користь якої ухвалене
рішення, суд стягує з іншої сторони всі
судові витрати по справі, у зв'язку із
тим, суд вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивача
витрати за оплату держмита за
звернення до суду в сумі 226грн.

Керуючись ст.ст.1046,1047,1049 ЦК України,
ст.ст.10,60,209,210,212ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
борг в сумі 6120грн., 3% річних за
користування коштами в сумі 289,50грн. а
також, держмито в сумі 226грн. - всього
6635(шість тисяч шістсот тридцять
п'ять)грн. 50 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, який його ухвалив за заявою
відповідача. Заява про перегляд
заочного рішення може бути подана
протягом десяти днів із дня одержання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Ленінського районного
суд м. Донецька протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Суддя :