АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
26 березня 2014 року
Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва у складі:
головуючого судді: Мазурик О.Ф.,
суддів: Прокопчук Н.О.,
при секретарі: Мурзі М.В.,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1
на ухвалу Голосіївського районного
суду м. Києва від 10 січня 2014 року
у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та
рішення державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Феодосійського міського управління
юстиції Нетреби А.О., стягувач: ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И
Л А:

В жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Голосіївського районного суду м.
Києва з скаргою на дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Феодосійського
міського управління юстиції
Автономної Республіки Крим (далі - ВДВС
Феодосійського МУЮ АР Крим) НетребиА.О.
та просив визнати діє державного
виконавця в частині накладення арешту
на майно боржника неправомірними,
скасувати постанову державного
виконавця від 02.10.2013 про накладення
арешту на майно та заборону на його
відчуження.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 10 січня 2014 року скаргу
ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою
суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій зазначив,
що ухвала суду є незаконною та
необґрунтованою, постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначив, що постановляючи ухвалу суд
першої інстанції безпідставно не
застосував положення статті 52 Закону
України «Про виконавче провадження» та
не взяв до уваги тієї обставини, що
ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 26.12.2013 в рішенні суду від
22.01.2013 виправлено описку та викладено
п'ятий абзац резолютивної частини
рішення в іншій редакції: «Рішення суду
в частині стягнення аліментів підлягає
негайному виконанню у межах суми
платежу за один місяць».

Крім цього, як на підставу скасування
ухвали суду, вказав на те, що суд не
спростував його доводів, викладених у
скарзі та не відобразив в
мотивувальній частині ухвали.

Просив ухвалу Голосіївського
районного суду м. Києва від 10 січня 2014
року скасувати та постановити нову про
задоволення скарги.

ОСОБА_3 в судовому засіданні просила
апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу
суду першої інстанції залишити без
змін.

ОСОБА_1 та державний виконавець, які
відповідно до ст. 74 ЦПК України
належним чином повідомлялись про час
та місце розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися, причини неявки
суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
скаржника та державного виконавця.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність та обґрунтованість ухвали
суду в межах апеляційного оскарження,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 22.01.2013
Голосіївським районним судом м. Києва
ухвалено рішення про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у
твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн.
щомісячно, починаючи з 21.09.2012 і до
повноліття дитини або ж до зміни
матеріального стану сторін.

На виконання вказаного рішення судом
04.02.2013 видано виконавчий лист №
2601/16672/12, який був пред'явлений
стягувачем до виконання до ВДВС
Феодосійського МУЮ АР Крим.

Постановою старшого державного
виконавця ВДВС Феодосійського МУЮ
АР Крим Пузіком К.А. від 15.07.2013 відкрито
виконавче провадження з виконання
вказаного виконавчого листа.

02.10.2013 державним виконавцем ВДВС
Феодосійського МУЮ АР Крим НетребаА.О.
винесено постанову про арешт майна
боржника та заборону на його
відчуження, відповідно до якої
накладено арешт на все майно, що
належить ОСОБА_1 із забороною
здійснювати відчуження будь-якого
майна, що йому належить.

Згідно ст. 383 ЦПК України учасники
виконавчого провадження та особи, які
залучені до проведення виконавчих дій,
мають право звернутися до суду із
скаргою, якщо вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд
першої інстанції виходив з того, що дії
державного виконавця ВДВС
Феодосійського МУЮ АР Крим Нетреби А.О.
щодо накладення арешту на майно
боржника ОСОБА_1 були правомірними та
відповідали вимогам Закону України
«Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає їх правильними, оскільки такі
висновки суду відповідають обставинам
справи та узгоджуються з нормами
матеріального та процесуального права,
які судом застосовані правильно.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи
станом на 30.09.2013 заборгованість ОСОБА_1
по сплаті аліментів ОСОБА_3 на
утримання дитини становила 10 400 грн.

Згідно довідки-розрахунку
заборгованості по аліментам, складеної
державним виконавцем ВДВС
Феодосійського МУЮ АР Крим Кірібєєвим
І.І. у відповідності до вимог,
передбачених п. 3 ст. 74 Закону України
«Про виконавче провадження», загальна
сума заборгованості ОСОБА_1 по сплаті
аліментів станом на 31.12.2013 складає 12 800
грн.

Таким чином, у ОСОБА_1 наявна
заборгованість із сплати аліментів
понад три місяці.

У разі наявності заборгованості із
сплати аліментів понад три місяці
стягнення може бути звернено на майно
боржника. Звернення стягнення на
заробітну плату не перешкоджає
зверненню стягнення на майно боржника
(ч. 2 ст. 74 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України
«Про виконавче провадження» (далі -
Закон) арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення.

Пунктом 3 частини 1 статті 57 Закону
передбачено, що арешт на майно боржника
може накладатися державним виконавцем
шляхом винесення постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 3
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах» державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачені
Законом України «Про виконавче
провадження» заходи примусового
виконання рішень, неупереджено,
своєчасно і в повному обсязі вчиняти
виконавчі дії (ч. 1 ст. 11), а особи, які
беруть участь у виконавчому
провадженні, зобов'язані сумлінно
користуватися усіма наданими їм
правами з метою забезпечення
своєчасного та в повному обсязі
вчинення виконавчих дій (ч. 7 ст. 12).

Ураховуючи викладене, судова колегія
вважає, що при винесенні постанови про
арешт майна боржника і оголошення
заборони на його відчуження, державний
виконавець діяв відповідно до вимог
Закону України «Про виконавче
провадження», а тому висновок суду
першої інстанції про відсутність
правових підстав для задоволення
скарги є правильним.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги, що судом
безпідставно не застосовано положення
ч. 7 ст. 52 Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки вказана норма
стосується звернення стягнення на
майно, а не його арешт.

Інші доводи апеляційної скарги не є
суттєвими і висновків суду не
спростовують.

За вказаних обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

В порядку ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК
України за наслідками розгляду скарги
на ухвалу суду першої інстанції
апеляційний суд має право, зокрема,
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення ухвали
без змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК
України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду
м. Києва від 10 січня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 752/20879/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4435/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Колдіна О.О.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.