У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,
Суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука
М.І.,Мартинюка В.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою Шуліки Аліни
Володимирівни, яка діє в інтересах
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» на
заочне рішення Київського районного
суду м. Сімферополя від 11 квітня 2013 року
та рішення Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 30
вересня 2013 року,-

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
«Комерційний банк «Приватбанк» (далі
по тексту - ПАТ «КБ «Приватбанк»)
звернулось до суду із позовом до ОСОБА_6
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, посилаючись на те,
що 03 вересня 2008 року між ПАТ «КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_6 був договір про
надання банківських послуг, який
складається із заяви, умов і правил
надання банківських послуг та правил
користування платіжною карткою.

Відповідно до умов вказаного договору
ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 8 000,00
грн у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Станом на 30 листопада 2012 року за ОСОБА_6
наявна заборгованість за картковим
рахунком в сумі 22 163,42 грн з урахуванням
штрафу та відсотків за користування
кредитом.

Оскільки боржник належним чином не
виконував свої зобов'язання по оплаті
передбачених кредитним договором
платежів, позивач звернувся до суду з
вказаним позовом.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Сімферополя від 11 квітня 2013
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 30 вересня 2013
року рішення суду першої інстанції
змінено щодо підстав відмови в
задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі Шуліка А.В., яка діє
в інтересах ПАТ «КБ «Приватбанк»
просить скасувати вказані вище рішення
суду першої та апеляційної інстанцій
та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про стягнення заборгованості за
договором, суд першої інстанції
виходив із того, що банк звернувся до
суду за захистом свого порушеного
права з пропуском строку позовної
давності, що відповідно до вимог ч. 4 ст.
267 ЦК України є підставою для відмови у
задоволенні позову та вважав, що
початок перебігу строку позовної
давності починається з березня 2009 року,
тобто коли ОСОБА_6 фактично припинив
виконання зобов'язань за договором.

Апеляційний суд погодився з висновком
суду першої інстанції щодо пропущення
банком строку позовної давності, що є
підставою для відмови у задоволенні
позову, але змінив рішення суду першої
інстанції щодо мотивів відмови у
задоволенні позову, оскільки вважав, що
початок перебігу строку позовної
давності починається після закінчення
строку дії договору, яким вважається
останній день строку дії картки - 03
вересня 2009 року.

Згідно з вимогами ст.ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають цим
вимогам.

Судом встановлено, що 03 вересня 2008 року
між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 був
укладений договір про надання
банківських послуг, шляхом підписання
заяви на оформлення кредитної картки
на його ім`я з лімітом кредитування - 8
000,00 грн.

ОСОБА_6 своїх зобов'язань за договором
не виконав, у зв'язку з чим виникла
заборгованість за кредитом станом на 30
листопада 2012 року розмірі 22 163,42 грн.

Термін дії кредитної картки, яка видана
ОСОБА_6 03 вересня 2008 року визначений в
один рік, тобто строк виконання
зобов'язання визначений терміном дії
картки, який закінчився - 03 вересня 2009
року.

ПАТ «КБ «Приватбанк» звернулось до
суду з вимогами про стягнення
кредитної заборгованості 28 січня 2013
року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
( ч. 4 ст. 267 ЦК України).

З аналізу вище вказаних норм закону
випливає, що підставою для
застосування строку позовної давності
є заява сторони під час розгляду
справи.

Як вбачається з матеріалів справи
заява ОСОБА_6 про застосування
наслідків спливу позовної давності
відсутня.

Безпідставним є посилання суду першої
та апеляційної інстанції на те, що
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується судом незалежно від
наявності заяви сторони у спорі,
оскільки пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою частиною 11
статті 11 зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Дана правова позиція узгоджується з
висновками, які викладені в постанові
Верховного Суду України від 20
листопада 2013 року.

За таких обставин, суди дійшли
помилкового висновку, щодо відмови в
задоволенні позовних вимог, у зв'язку з
пропуском строку звернення до суду за
захистом свого порушеного права,
оскільки ОСОБА_6 не звертався до суду з
заявою про застосування наслідків
спливу позовної давності.

Крім того, колегія суддів не
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про те, що
початок перебігу позовної давності
починається з дати закінчення дії
кредитної картки, оскільки перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання.

За таких обставин, ухвалені судові
рішення в цій частині підлягають
скасуванню з підстав, передбачених ст.
338 ЦПК України, з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Шуліки Аліни
Володимирівни, яка діє в інтересах
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк»
задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного
суду м. Сімферополя від 11 квітня
2013 року та рішення Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 30
вересня 2013 року, скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук