Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

(заочне)

24.02.2014 р.
смт. Млинів Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської
області

в складі : головуючого Феськова П.В.

при секретарі: Драган Л.М.,

з участю: позивача ОСОБА_1, представника
позивача - адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Млинів Рівненської
області справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право рискованность житловим
приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2012 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання
особи такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням.

В обґрунтування вимог зазначила, що на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом серії АВР №144907,
виданого 06.02.2001 року, є одноособовим
власником житлового будинку,
розташованого в АДРЕСА_1. Також, на
праві приватної власності їй належить
земельна ділянка під будинком
загальною площею 0,74 га. Крім неї в
будинку зареєстрована її онука -
ОСОБА_3. Із вересня 2005 року по даний час
відповідач ОСОБА_3 В належному їй
будинку не проживає. Крім того, у
травні 2012 року відповідач уклала шлюб
та проживає у м. Рівне зі своєї новою
сім'єю. Просить суд визнати ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце
проживання: АДРЕСА_1 такою, що втратила
право користування належним їй
житловим приміщенням в АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги
підтримали повністю з підстав,
зазначених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, хоча про час та місце
розгляду справи була повідомлена
належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
повідомлення про причини неявки або
якщо зазначені ним причини визнанні
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача, її
представника, дослідивши письмові
докази в їх сукупності, вважає, що
позов підставний та підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до копії свідоцтва про
право на спадщину за законом серії АВР
№144907 від 06.02.2001 року, державний
нотаріус Млинівської державної
нотаріальної контори посвідчила, що на
підставі ст.529 КЦ України, спадкоємцем
на житловий будинок, житловою площею 80.4
кв.м. З належними до нього
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходиться в АДРЕСА_1 та належав
ОСОБА_4 є ОСОБА_1 (а.с. 6).

Згідно копії технічного паспорта
на домобудівлю по АДРЕСА_1, власником
даного житлового будинку є ОСОБА_1 (а.с.
8-9).

Таким чином, єдиним юридичним
власником зазначеного житлового
будинку є ОСОБА_1.

Непорушність прав власника на
володіння і користування своїм майном
передбачена ч.4 ст.41 Конституції
України.

Відповідно до ст.317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно зі ст.319 ЦК України,
власник володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

На підставі статті 321 ЦК
України, право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Частина 1 ст.383 ЦК України
містить положення про те, що власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Стаття 150 ЖК України також
передбачає, що громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ними
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.2 ст.317 ЦК
України, на зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Таким чином, право власності,
яке є основним з речових прав, не
залежить від суб'єктивної волі інших
осіб та підлягає беззаперечному
захисту від будь-яких порушень та
обмежень.

Гарантуючи захист права
власності, закон надає власнику право
вимагати усунення будь-яких порушень, в
тому числі не пов'язаних із
позбавленням права володіння.

Як вбачається із довідки
Смордвівської сільської ради
Млинівського району Рівненської
області №368 від14.05.2012 року, в житловому
будинку за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровані: 1.ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3; 2.
внучка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

Згідно зі ст.391 ЦК України,
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Факт реєстрації відповідача
ОСОБА_3 перешкоджає позивачу вільно
розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до статті 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється на підставі
остаточного рішення суду про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою тощо.

Виходячи зі змісту зазначеної
норми права, поняття «зняття з
реєстрації» нерозривно пов'язане з
поняттям «житлові права» (право
власності на житлове приміщення, право
користування житловим приміщенням,
визнання особи такою, що втратила таке
користування, виселення із займаного
приміщення та інше).

Відповідно ч.2 ст.405 ЦК
України, член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Положення ст.1 Протоколу №1
Конвенції про захист прав людини та
основних свобод захищають традиційну
концепцію власності, що включає в себе
рухоме та нерухоме майно, права, що
випливають із взаємовідносин між
приватними особами.

Виходячи з концепції
власності, що вбачається із рішень
Європейського суду з прав людини, яка
поширюється на «законні сподівання» та
«свідчення» (підтвердження) права
власності, враховуючи наведений підхід
до захисту права власності, суд вважає,
що відповідач дійсно порушує принцип
обґрунтованих сподівань позивача на
розпорядження своїм майном на власний
розсуд.

З урахуванням встановлених
фактичних обставин справи, суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 є
обґрунтованими.

На підставі ст..41 Конституції
України, ст. ст. 16,317,319, 321,383,391 ЦК
України, ст.150 ЖК України, керуючись
ст.ст. 7, 10, 11, 27, 30, 60,88, 212-215,224-232 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстроване місце проживання:
АДРЕСА_1 такою, що втратила право
користування належним ОСОБА_1 житловим
приміщенням в АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного
рішення може бути подано протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ:
П.В.Феськов