АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3455/14 Справа № 2-150/11
Головуючий у 1 й інстанції -
Доповідач - Ткаченко І.Ю. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2914 року
м. Дніпропетровськ

06 травня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді : Ткаченко І.Ю.

Суддів: Рудь В.В., Повєткіна В.В.

При секретарі:
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про виділ в натурі частки із
спільного майна, що є у спільній
сумісній власності та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи:
Інспекція державного архітектурного
будівельного контролю у
Дніпропетровській області, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про звільнення земельної
ділянки

за апеляційними скаргами ОСОБА_2,
ОСОБА_4

на рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 лютого 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

29 вересня 2008 року позивачка звернулася
до суду з позовом, в якому просила
виділити в натурі її частку земельної
ділянки, за адресою: АДРЕСА_1, в розмірі
1/4 частини (порівну між усіма
співвласниками). В обґрунтування
позову позивачка вказала на те, що вона
є співвласником земельної ділянки
розташованої в АДРЕСА_1. Співвласниками
даної земельної ділянки є ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Між ними виникають
спори про порядок користування і
володіння земельною ділянкою, на якій
розташовані їхні домоволодіння. Той
усний порядок користування, який
існував до даного часу, сусідами не
виконується, кожний намагається
відгородити, шляхом встановлення тину,
свою уявну частку, що призводить до
постійних сварок між ними. Поділити
їхнє майно, що є у спільній сумісній
власності, за домовленістю не можливо.
Крім того, позивачці необхідно
виділити в натурі свою частку із
сумісної власності земельної ділянки
для можливого подальшого продажу разом
з своїм домоволодінням.

Уточнивши свої позовні вимоги, ОСОБА_2
просила виділити в натурі 16/100 частин
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1,
відповідно до варіанту № 3 висновку
комісійної судової земельно-технічної
експертизи № 978-13 від 07.08.2013 року разом
із додатком № 3 до висновку, тобто
ділянку площею 133,44 кв.м, у складі:
ділянки площею 63,17 кв.м. під квартирою №
2 житлового будинку літ «А-І», літньою
кухнею літ. «Е», сараєм літ «II», «III» (на
плані, доданому до висновку експертів,
у додатку № 3 забарвлена зеленим
кольором); ділянки площею 34,51 кв.м.
вільної від забудови (на плані,
доданому до висновку експертів, у
додатку № 3 забарвлена зеленим
кольором); 1/4 площі ділянки в 33,00 кв.м. - з
передачею в загальне користування між
всіма співвласниками домоволодіння
для проходу до частин земельних
ділянок, які їм належать,
обслуговування інженерних
комунікацій, житлових будинків літ. А-І,
літ. Б-І, літ. В-І, гаражу літ. Г, сараїв З,
Ж, І - 1/4 33,00 кв.м. = 8,25 кв.м. (на плані,
доданому до висновку експертів,
забарвлена червоним кольором у додатку
№ 3); 1/2 площі ділянки в 0,9 кв.м. - з
передачею в загальне користування між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 для обслуговування
літньої кухні літ. Е та сараю літ. І; 1/2 0,9
кв.м = 0,45 кв.м. (на плані, доданому до
висновку експертів, у додатку № 3
забарвлена коричневим кольором);
ділянки площею 27,06 кв.м. та встановити в
порядку і на підставі п. 2 ч. 1 ст. 395, ст.
ст. 401-404 ЦК України, ст. ст. 98-100 ЗК
України безоплатне безстрокове право
користування нею (постійний земельний
сервітут) для використання кожним із
відповідачів у справі для проходу та
обслуговування належних їм будівель,
інженерних комунікацій та ділянок (на
плані, доданому до висновку експертів,
у додатку № 3 забарвлена зеленим
кольором з чорною штриховкою), а саме:
співвласнику ОСОБА_4 надати право
використовувати цю земельну ділянку
для проходу до житлового будинку літ.
Б-І, сараю VII, обслуговування інженерних
комунікацій та ділянок вільних від
забудови; співвласнику ОСОБА_5 надати
право використовувати дану земельну
ділянку для проходу до житлового
будинку літ. В-І, сараїв ІV, V, VІ, ділянки
вільної від забудови та обслуговування
інженерних комунікацій; співвласнику
ОСОБА_3 надати право використовувати
дану земельну ділянку для проходу на
ділянку вільну від забудови (на плані,
доданому до висновку експертів,
забарвлену в жовтий колір у додатку №
3), - з припиненням права спільної
власності ОСОБА_2 на земельну ділянку
за зазначеною адресою».

В лютому 2009 року відповідачка за
первісним позовом ОСОБА_4 пред'явила
зустрічний позов до ОСОБА_2 про
звільнення земельної ділянки, в якому
просила звільнити земельну ділянку та
зобов'язати ОСОБА_2 демонтувати
самочинно побудований фундамент за
адресою по АДРЕСА_1. В обґрунтування
зустрічного позову позивачка вказала
на те, що вона є співвласником
домоволодіння АДРЕСА_1. Співвласниками
домоволодіння було здійснено
приватизацію земельної ділянки та за
наслідками якої було отримано
державний акт на право власності на
земельну ділянку серія ЯЖ № 003797 за
вищевказаною адресою. В судовому
порядку, рішенням Красногвардійського
райсуду від 09.09.1992 року було
встановлено порядок користування
земельною ділянкою. Однак, право
власності позивачки було порушено
одним з співвласників домоволодіння, а
саме ОСОБА_2, яка розпочала самочинне
будівництво, яке виконується з
порушенням вимог норм чинного
законодавства, а саме вимог ст. 376 ЦК
України. Крім відсутнього дозволу на
початок виконання будівельних робіт у
ОСОБА_2 відсутній також проект, а тому
не є можливим визначити чи відповідає
об'єкт будівництва чинним будівельним
нормам і правилам. Факт самочинного
будівництва був зафіксований в листах
виконавчого комітету
Красногвардійської районної у місті
Дніпропетровську ради від 10.09.2008 року
за № 536/з та Інспекції ДАБК у
Дніпропетровській області від 05.09.2008
року за № 40-7/428 за наслідками виходу на
місце працівників вказаних установ.

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 лютого 2014 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про виділ в натурі частки із спільного
майна, що є у спільній сумісній
власності - відмовлено в повному
обсязі.

У задоволенні зустрічної позовної
заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи:
Інспекція державного архітектурного
будівельного контролю у
Дніпропетровській області, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про звільнення земельної
ділянки - відмовлено в повному обсязі.
(том.2, а.с.207-212).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду в частині
відмови у задоволенні первісного
позову та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити вимоги первісного позову
в повному обсязі в іншій частині
рішення залишити без змін (том. 2,
а.с.222-225).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду в частині
відмови у задоволенні зустрічного
позову та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити вимоги зустрічного
позову в повному обсязі в іншій частині
рішення залишити без змін (том. 2,
а.с.234-237).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг та заявлених
вимог, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційні скарги слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
належить на праві спільної сумісної
власності земельна ділянка площею 0,0834
га за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується Державними актами на
право власності на земельну ділянку,
виданими на підставі рішення
Дніпропетровської міської ради від
31.10.2007 року за № 185/22 (т.1 а.с.24,61,83).

Рішенням Красногвардійського
районного народного суду м.
Дніпропетровська від 09.09.1992 року між
співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1,
яке розташоване на спірній земельній
ділянці, було встановлено порядок
користування цією земельною ділянкою
за фактичним її користуванням
користувачами, яке склалося (т.1
а.с.186-187).

Вищевказаний порядок користування
земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1,
був не змінним до 2008 року, що
підтверджується актом від 17.11.2008 року,
складеним співвласниками
домоволодіння АДРЕСА_1 та затверджений
квартальним комітетом
Красногвардійського району в м.
Дніпропетровську (т.1 а.с.34).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив із того, що неможливо позивачці
виділити в натурі її частку земельної
ділянки. Так, згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 06-12
від 27.09.2012 року, в якому зазначено, що
враховуючи існуючу забудову на
земельній ділянці та надання
можливості доступу співвласникам для
проходів та обслуговування будівель та
споруд неможливо розділити земельну
ділянку згідно часток з виділенням в
натурі 16/100 частки земельної ділянки,
належної ОСОБА_2 (т.2 а.с. 6-9). Згідно з
усними пояснення судового експерта
Дніпропетровського науково-дослідного
інституту судових експертиз Вітер Р.В.,
який вказав, що з технічної точки зору
неможливо розділити земельну ділянку
за адресою: АДРЕСА_1, згідно часток
співвласників. Якщо буде виділена
частка ОСОБА_2, то всі інші співвласники
в майбутньому будуть позбавлені такої
можливості.

Згідно повторної судової
будівельно-технічної експертизи, за
результатами проведення якої
Дніпропетровським науково-дослідним
інститутом судових експертиз був
складений висновок № 978-13 від 07.08.2013
року, в якому також зазначено, що
враховуючи існуючу забудову на
земельній ділянці неможливо розділити
земельну ділянку в натурі згідно
часток з виділенням кожному із
співвласників, але було запропоновано
три варіанти порядку користування
земельною ділянкою з умовою, якщо
будуть встановлені земельні сервітути
для співвласників (т.2 а.с. 125-139).

Так, проведеними основною та
додатковою судовими
будівельно-технічними експертизами
було встановлено, що враховуючи
існуючу забудову на земельній ділянці
неможливо розділити земельну ділянку в
натурі згідно часток з виділенням
кожному із співвласників. Разом з тим,
висновком додаткової судової
будівельно-технічної експертизи були
запропоновані варіанти порядку
користування земельною ділянкою з
умовою, якщо будуть встановлені
земельні сервітути для співвласників.

Позовні вимоги щодо визначення порядку
користування земельною ділянкою з
умовою, якщо будуть встановлені
земельні сервітути для співвласників,
ОСОБА_2 заявлено не було.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції
виходив з наступного. ОСОБА_2 було
розпочато самочинне будівництво з
улаштування фундаментів під житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується листами Інспекції
державного архітектурного
будівельного контролю у
Дніпропетровській області від 05.09.2008
року за № 40-7/428 (а.с. 52) та Виконавчого
комітету Красногвардійської районної
у м. Дніпропетровську ради від 10.09.2008
року за № 536/з (а.с. 53). Постановою
Інспекції державного архітектурного
будівельного контролю у
Дніпропетровській області за № 702 від
11.06.2010 року про накладання
адміністративного стягнення, ОСОБА_2
була притягнута до адміністративної
відповідальності за самовільне
будівництво житлового будинку та на
неї був покладений штраф у розмірі 850,00
грн. (т.1 а.с. 158), який вона сплатила, що
підтверджується постановою державного
виконавця від 27.04.2011 року про
закінчення провадження (т.1 а.с. 241).
Належні ОСОБА_2 16/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, які складаються
з квартири № 2, знаходяться в
аварійному стані, що підтверджується
Звітом Інституту проектування та
експертизи будівництва «Про
проведення технічного огляду
будівельних конструкції та інженерних
мереж квартири № 2 у житловому будинку
(літ. А-1ж) з прибудовою (літ.а) за
адресою: АДРЕСА_1», згідно якого
встановлено, що конструкції приміщення
квартири № 2 у житловому будинку
(літера А-1ж) з прибудовою (літера а), за
адресою: АДРЕСА_1 перебувають у
незадовільному та аварійному стані, а
технічний стан конструкцій належить до
категорії К-3 та К-4 (т.1 а.с.200-206).
Аварійний стан квартири АДРЕСА_1
підтверджується фотокартками (т.1 а.с.
169-173). У зв'язку з вищевказаним, ОСОБА_2
були розпочаті будівельні роботи по
укріпленню фундаменту та стін
належного їй майна, що підтверджується
фотокартками (т.1 а.с. 89-91, 114-115). Як
вбачається з фотокарток (т.1 а.с. 89-91,
114-115), ОСОБА_2 при виконанні самочинного
будівництва з улаштування фундаментів
під житловий будинок, не було порушено
прав інших співвласників. Позивачкою
за зустрічним позовом та її
представника не було надано суду
належних, у встановленому законом
порядку, доказів того, що ОСОБА_2 при
виконанні самочинного будівництва з
улаштування фундаментів під житловий
будинок, було порушено її права або
права інших співвласників.

При цьому суд 1 інстанції правильно
керувався ч. 1 ст. 368 ЦК України,
відповідно до якої спільна власність
двох або більше осіб без визначення
часток кожного з них у праві власності
є спільною сумісною власністю. Згідно
до ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України,
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників. Відповідно
до ч. 1 ст. 370 ЦК України, співвласники
мають право на виділ у натурі частки із
майна, що є у спільній сумісній
власності. Аналогічні положення
встановлені ч. 4 ст. 89 ЗК України, згідно
якої співвласники земельної ділянки,
що перебуває у спільній сумісній
власності, мають право на її поділ або
на виділення з неї окремої частки.
Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України,
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Згідно з ч. 4 ст. 88
ЗК України, учасник спільної часткової
власності на земельну ділянку має
право на отримання в його володіння,
користування частини спільної
земельної ділянки, що відповідає
розміру належної йому частки.
Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача). Згідно до ч. 4 ст. 120
ЗК України, у разі набуття права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду кількома особами право на
земельну ділянку визначається
пропорційно до часток осіб у праві
власності жилого будинку, будівлі або
споруди. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК
України, житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи, чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Згідно з положеннями ст. 383 ЦК України,
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва. Власник
квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, - за умови, що ці зміни
не призведуть до порушень прав
власників інших квартир у
багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що сторонами не надано суду
належних доказів на підтвердження свої
позовних вимог, при цьому посилався на
ст. 57 ЦПК України де встановлено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення та
інших обставин, які мають значення для
вирішення справи. Згідно до ст. 58 ЦПК
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета.

Вказані висновки суду зроблені без
порушення норм матеріального та
процесуального права, оскільки
позивачі за первісним та зустрічним
позовами не скористалися наданими їм
правами, не обґрунтували свої позовні
вимоги та не надали суду доказів на їх
підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів, наданих
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10,
ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана надати суду докази на
підтвердження своїх вимог або
заперечень.

Таким чином, доводи апеляційних скарг є
безпідставними, оскільки сторонами на
підтвердження свої позовних вимог не
надано суду належних доказів та не
вказано на них в апеляційних скаргах, а
тому колегія суддів вважає, що вони не
обґрунтовані та не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи.

Фактично доводи, приведені в
апеляційних скаргах сторін зводяться
до переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду 1 інстанції, яким у
досить повному обсязі з'ясовані права
та обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, а відповідно до ст. 212
ЦПК України, виключне право оцінки
доказів належить суду, який має
оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Порушень норм
матеріального та процесуального права,
які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення - не
встановлено, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК
України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_4 -
відхилити.

Рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: