Справа №639/9959/13-ц
№2/639/2886/2013
Рішення

Іменем України

21 лютого 2014 року
Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді
Іванової І.В.,

за участю секретаря
Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті
Харкові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: П’ята
Харківська державна нотаріальна
контора про визнання права власності в
порядку спадкування за законом -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2, третя особа: П’ята
Харківська державна нотаріальна
контора про визнання права власності в
порядку спадкування за законом на
житловий будинок з надвірними
будівлями, який знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування свого позову позивачка
посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
її батько ОСОБА_5, якому на підставі
рішення Виконкому Краснобаварської
райРади депутатів від 04.09.1956 року,
договору про надання в безстрокове
користування земельної ділянки від
06.10.1956 року, акту встановлення меж
земельної ділянки від 01.10.1956 року та
акту прийомки індивідуального
домоволодіння від 22.03.1962 року належав
житловий будинок з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1. Згідно листа КП
ХМБТІ зазначене домоволодіння у бюро
не зареєстровано. Спадкоємцями за
законом першої черги спадкоємців після
смерті ОСОБА_5 є його доньки вона,
позивач у справі та відповідач, які
відповідно о ч. 3 ст. 1268 ЦК України
прийняли спадщину в тому числі 12.09.2013
року звернулися до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини. У зв'язку з тим, що відповідач
не бажає прийняти спадщину і не має
юридичної змоги здійснити відмову у
цьому та з підстав відмови державного
нотаріуса видати свідоцтво про право
на спадщину позивач змушена звернутися
до суду.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, надала через
заяву про розгляд справи за його
відсутності та повідомив що позов
ОСОБА_6 підтримує і просив його
задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
заявилась, про час та місце судового
засідання була повідомлена належним
чином. Надала заяву про визнання
обставин по справі та позовних вимог,
згідно якої позов ОСОБА_1 вона визнає
повністю, на спадщину не претендує
однак відмовитись від неї у
передбачений законом спосіб не має
змоги, у зв'язку зі зверненням до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини поза межами
шестимісячного строку , та просить
справу розглядати за її відсутності.

Представник третьої особи П’ятої ХДНК
у судове засідання не з'явився , надав
заяву про розгляд справи без участі
представника нотаріальної контори та
при вирішенні спору покладається на
розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає , що позовні вимоги обґрунтовані
та підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом та
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 від 20.11.2008 року , ОСОБА_5
помер ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис №16853.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою. Часом
відкриття спадщини є день смерті особи
або день, з якого вона оголошується
померлою (частина третя статті 46 цього
Кодексу).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право
на спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі не охоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, у тому числі зачаті
за життя спадкодавця та народжені
після його смерті, той з подружжя, який
його пережив, та батьки.

Вирішуючи питання щодо порядку
спадкування після смерті ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та кола його
спадкоємців суд виходить з наступного.

Згідно свідоцтва про народження серії
НОМЕР_2 від 25.09.1969 року вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_7 та її
батьками значаться: батько - ОСОБА_5;
мати - ОСОБА_8. Згідно свідоцтва про шлюб
серії НОМЕР_3 від 18.08.2010 року вбачається,
що ОСОБА_7 28.09.1986 року уклала шлюб з
ОСОБА_9, актовий запис №1476 та після
реєстрації шлюбу отримала прізвище
чоловіка ОСОБА_9.

Згідно свідоцтва про народження серії
НОМЕР_5 від 27.11.1966 року вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_10 та її
батьками значаться: батько - ОСОБА_5;
мати - ОСОБА_8. Згідно свідоцтва про
укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 27.06.1987
року вбачається, що 06.08.1965 року ОСОБА_10
уклала шлюб з ОСОБА_11, актовий запис №484
та після реєстрації шлюбу отримала
прізвище чоловіка ОСОБА_11.

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_6 від ІНФОРМАЦІЯ_5 вбачається, що
ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, актовий
запис №2001.

З листа П’ятої ХДНК вбачається, що від
імені ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2,
заповітів не посвідчувалося.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що спадкування після смерті ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 має
здійснюватися за законом та до кола
спадкоємців першої черги спадкоємців
за законом відносяться позивач ОСОБА_1
та відповідач ОСОБА_2

Надаючи оцінку відносинам сторін щодо
прийняття спадщини та можливості
задоволення позову в цілому, суд вважає
за необхідне наголосити на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

У відповідності зі ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Матеріалами справи, зокрема листом
П’ятої ХДНК №4999/01-16 від 16.12.2013 року,
отриманого за запитом суду,
підтверджується, що після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 до нотаріальної
контори 12.09.2013 року із заявою про
фактичне прийняття спадщини
звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Згідно відмітки про реєстрацію місця
проживання, що міститься в паспорті
громадянина України серії НОМЕР_7
вбачається, що ОСОБА_1 має постійну
реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 з 01.08.1986
року.

Згідно відмітки про реєстрацію місця
проживання, що міститься в паспорті
громадянина України серії НОМЕР_8
вбачається, що ОСОБА_2 має постійну
реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 з 25.01.1984
року.

Зазначене підтверджується також
відомостями, які містяться в
будинковій книзі житлового будинку
АДРЕСА_1. З неї також вбачається, що на
час смерті ОСОБА_5, померлий
ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно проживав та був
зареєстрований разом з доньками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України,
спадкоємець за заповітом або за
законом може відмовитися від прийняття
спадщини протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу. Заява про відмову від
прийняття спадщини подається
нотаріусу за місцем відкриття
спадщини.

Таким чином, у зв'язку з тим, що
відповідач ОСОБА_2 на час відкриття
спадщини була постійно зареєстрована
та проживала разом зі спадкодавцем
ОСОБА_5, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 та лише
12.09.2013 року звернулася до нотаріальної
контори із заявою про фактичне
прийняття спадщини, вона автоматично,
згідно положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України,
вважається такою, що прийняла спадщину
від якої не має юридичної можливості
відмовитися, інакше ніж у судовому
порядку, оскільки вирішення питання
щодо відмови від спадщини закон
допускає лише у межах шестимісячного
строку для прийняття спадщини. У
зв'язку з чим її права щодо відмови від
спадщини можливо реалізувати лише у
судовому порядку.

Надаючи правову оцінку доводам
нотаріальної контори щодо відмови у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом та належності померлому
ОСОБА_5 нерухомого майна, право на яке
мають визначені законом спадкоємці,
суд приходить до наступних висновків.

На підставі рішення Виконкому
Краснобаварської районної ради
депутатів трудящих від 04.09.1956 року за
№325, ОСОБА_5 було виділено у безстрокове
користування земельну ділянку в
розмірі 600 кв.м. по АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного рішення №325
від 04.09.1956 року між ОСОБА_5 та Виконкомом
Краснобаварської районної Ради
депутатів трудящих 06.10.1956 року було
укладено договір про надання в
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку на
право особистої власності з кількістю
кімнат від однієї до п'яти включно.
Зазначений договір 28.11.1956 року було
нотаріально посвідчено нотаріусом
П’ятої Харківської державної
нотаріальної контори.

Відповідно до п. 9 договору про надання
в безстрокове користування земельної
ділянки від 06.10.1956 року, по завершенню
будівництва, збудовані на земельній
ділянці будівлі приймаються в
експлуатацію і стають особистою
власністю Забудовника після визнання
приймальною комісією місцевої ради
депутатів трудящих повної готовності
зведених будівель, оформлених актом
комісії.

01 жовтня 1956 року межі земельної
ділянки, що була надана у користування
ОСОБА_5 було встановлено на місцевості,
що підтверджується Актом визначення
меж.

Відповідно до акту прийомки
індивідуального домоволодіння,
затвердженого рішенням Виконавчого
комітету Жовтневої районної Ради
депутатів трудящих м. Харкова від
22.03.1962 року №16-50, вбачається, що
комісією було прийнято до експлуатації
домоволодіння забудовника ОСОБА_5, яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки від 25.11.2013 року за
№502/6, виданої міською комісією з питань
топоніміки та охорони
історико-культурного середовища
Харківської міської ради,
перейменування Львівського проспекту
у проспект Дзюби відбулося на підставі
рішення виконавчого комітету
Харківської міської ради трудящих від
26.04.1965 року за №209.

Згідно технічного паспорту на житловий
будинок АДРЕСА_1 вбачається, що на
території зазначеного домоволодіння
відсутні самовільні будівлі,
будівництво всіх будівель є
завершеним, власник майна у технічному
паспорті не значиться. Зазначене
підтверджується також листом КП ХМБТІ
від 14.10.2013 року за №1603767, згідно якого
бюро повідомляє, що право власності на
житловий будинок з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012
року не зареєстровано, самочинного
переобладнання та реконструкції не
виявлено, обтяження майна відсутні.

Листом П’ятої ХДНК від 21.01.2014 року за
№147/01-16 нотаріальна контора повідомила
позивача та відповідача про відмову у
видачі свідоцтва про право власності в
порядку спадкування за законом з тих
підстав, що житловий будинок з
надвірними будівлями АДРЕСА_1 не
зареєстрований в органах технічної
інвентаризації.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України
від 1 липня 2004 року "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема, такими як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року і яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 7
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та Законом
України від 1 липня 2004 року "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, суд вважає, що незважаючи
на відсутність державної реєстрації
права власності на спадкове майно,
померлий ОСОБА_5 набув право власності
на нього і воно відноситься законом до
спадкової маси.

Аналогічних висновків щодо набуття
права власності на житловий будинок в
порядку, який був чинним на час
завершення його будівництва дійшов
Верховний суд України у своїй
постанові від 18.12.2013 року у справі
№6-137цс13, предметом якої був спір про
встановлення юридичних фактів і
визнання права власності на житловий
будинок у порядку спадкування. Так,
Верховний суд зазначив, що у 1957 р.
питання набуття права власності
регулювались указом президії
Верховної ради СРСР «Про право
громадян на купівлю і будівництво
індивідуальних житлових будинків» від
26.08.1948 і прийнятою відповідно до цього
Указу постановою Ради міністрів СРСР
«Про право громадян на купівлю і
будівництво індивідуальних житлових
будинків» від 26.08.1948, які, зокрема,
визначали умови та правові наслідки
будівництва. А тому за цими Указом та
постановою підставою виникнення в
громадянина права власності на
житловий будинок, був сам факт
спорудження ним цього будинку з
додержанням вимог указаних актів
законодавства та прийняття будинку в
експлуатацію.

З огляду на положення про змагальність
цивільного судочинства, закріплених в
ст.ст. 10, 60 ЦПК України, враховуючи
визнання позову відповідачем, зважаючи
на відсутність належних доказів, які б
спростовували доводи позивача, суд
вважає, що позов є обґрунтованим та
таким що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1220, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.
ст. 10, 11, 27, 57-60, 209, 215, 256-258 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок з надвірними
будівлями, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за законом після смерті батька ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області протягом 10
днів з дня проголошення, особи, які
брали участь у справі , але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
І.В. Іванова