Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №291/1326/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Митюк Олеся Василівна
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Худякова
А.М.,

суддів: Кочетова
Л.Г.,

Снітка С.О.,

при секретарі судового засідання
Ходаківській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Житомирі
апеляційну скаргу приватного
сільськогосподарського підприємства
імені Цюрупи на рішення Ружинського
районного суду Житомирської області
від 03 грудня 2013 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до приватного
сільськогосподарського підприємства
імені Цюрупи про визнання недійсним
договору оренди землі та додаткової
угоди до договору оренди землі,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду із вказаним позовом. В
обґрунтування своїх вимог зазначав, що
у 2012 році ним було успадкована земельна
ділянка сільськогосподарського
призначення площею 3,6199 га після смерті
матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

05 січня 2005 року між ОСОБА_3 та ПСП
ім.Цюрупи було укладено договір оренди
землі з передачею відповідачу у
користування вказаної земельної
ділянки, що зареєстрований Ружинським
відділенням Житомирської регіональної
філії центру державного земельного
кадастру.

29 січня 2009 року між ОСОБА_3 та ПСП
ім.Цюрупи було укладено додаткову
угоду до договору оренди землі від
05.01.2005 року, яку зареєстровано
Ружинським відділенням Житомирської
регіональної філії центру державного
земельного кадастру.

Посилаючись на те, що в договорі
оренди землі від 05.01.2005 року в порушення
ст.15 Закону України «Про оренду землі»
відсутні істотні умови при його
укладенні, а саме не зазначені
кадастровий номер, розмір земельної
ділянки, розміру пені та встановлені
обмеження (обтяження), позивач за
вказаних обставин просив задовольнити
позовні вимоги.

Рішенням Ружинського районного
суду Житомирської області від 03 грудня
2013 року позов задоволено. Визнано
недійсним договір оренди землі,
укладений 05 січня 2005 року між ОСОБА_3 та
ПСП ім.Цюрупи та зареєстрований
Ружинським відділенням Житомирської
регіональної філії центру державного
земельного кадастру 10.03.2005 року у
Державному реєстрі земель за №61.

Визнано недійсною додаткову угоду
до договору оренди землі від 05 січня 2005
року, укладену 29 січня 2009 року між
ОСОБА_3 та ПСП ім.Цюрупи та
зареєстрований Ружинським відділенням
Житомирської регіональної філії
центру державного земельного кадастру
15.06.2009 року у Державному реєстрі земель
за №28. Вирішено питання про
стягнення судових витрат.

У апеляційній скарзі ПСП ім.Цюрупи
порушує питання про скасування
постановленого по справі рішення і
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позову. Апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та вивчивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що в
оспорюваному договорі оренди землі від
05 січня 2005 року в порушення ст.15 Закону
України «Про оренду землі» відсутні
істотні умови при його укладенні.

З даним висновком не погоджується
колегія суддів, оскільки він зроблений
всупереч ст.213,214 ЦПК України без
дотримання судом вимог щодо повного
з'ясування обставин справи,
обґрунтовування рішення належними
доказами.

З матеріалів справи вбачається, що 05
січня 2005 року між ОСОБА_3 та ПСП
ім.Цюрупи було укладено договір оренди
земельної ділянки площею 3,6199 га, що
належала останній на підставі
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯА №116298 за
кадастровим номером :06:000:0028, яка
розташована на території
Верхівнянської сільської ради
Ружинського району Житомирської
області.

Даний договір зареєстровано
Ружинським районним відділом
Житомирської регіональної філії
центру державного земельного кадастру
10.03.2005 року за №61.

29 січня 2009 року між зазначеними
сторонами укладено додаткову угоду,
якою продовжено строк дії договору та
збільшено розмір орендної плати до 3%
від грошової оцінки земельної ділянки.

Договір також зареєстровано
вищевказаним відділом 15.06.2009 року за
№28.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла і
позивач ОСОБА_2 прийняв спадщину,
отримав свідоцтво про право на
спадщину на спірну земельну ділянку.

Згідно із ст.1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Право власності на земельну
ділянку переходить до спадкоємців на
загальних підставах, із збереженням її
цільового призначення (ч.1 ст.1225 ЦК
України).

Стаття 31 Закону України «Про оренду
землі» визначає підстави припинення
договору оренди землі і смерть
орендодавця не включена до цього
переліку, чим захищаються права
орендаря.

Отже, зі смертю орендодавця, його
обов'язок за договором оренди не
припиняється і переходить до
спадкоємців, а тому стороною у спірному
договорі на час виникнення спору є
ОСОБА_2, який не ставив питання про його
розірвання. Договір оренди
земельної ділянки від 05 січня 2005 року,
із внесеними змінами додатковою угодою
від 29 січня 2009 року, були чинними і, крім
того, ОСОБА_3 при житті погоджувалась з
цими угодами та не ставила питання про
визнання їх недійсними, оскільки
засвідчила свою згоду на використання
земельної ділянки орендарем.

В рішенні суд першої інстанції
послався на ст.15 Закону України «Про
оренду землі», проте не врахував, що ця
стаття в редакції на момент укладення
договору від 05 січня 2005 року
передбачала обов'язкову наявність у
договорі лише місця розташування та
розміру земельної ділянки.

При наявності обмежень на
використання земельної ділянки до
примірника державного акта на право
постійного користування земельною
ділянкою або на право власності на
земельну ділянку, який видається
власнику або користувачу земельної
ділянки, додаються: копія кадастрового
плану; акт перенесення на місцевість
меж зон обмежень (п.2.16 Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі",
затвердженої наказом Держкомзему від 4
травня 1999 року №43).

Згідно з п.2.6 вказаної Інструкції
кадастровий план земельної ділянки
складається в масштабі, який
забезпечує чітке зображення всіх
елементів і написів. На план
наносяться: межі земельної ділянки з
описом суміжних землевласників і
землекористувачів.

Відповідно до оспорюваного
договору, додатком до нього є копія
Державного акта на право приватної
власності на землю із планом меж
земельної ділянки та зазначенням
сумісних землевласників.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
форм державного акта на право
власності на земельну ділянку та
державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою», від 2
квітня 2002 року №449, затверджено типову
форму державного акта на право
власності на земельну ділянку та
державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою.

Зворотня сторона державного акта
на право власності на земельну ділянку
містить план меж земельної ділянки із
зазначенням кадастрового номера
ділянки.

Наявні в матеріалах справи такі
плани меж земельної ділянки не містили
будь-яких обмежень.

Вирішуючи спір, судом при розгляді
справи не взяті до уваги вказані
обставини справи та приписи чинного
законодавства і не враховано, що лише
порушене, невизнане або оспорюване
право підлягає захисту.

Так, відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси.

Суд повинен установити, чи були
порушені, невизнані або оспорені права,
свободи чи інтереси цих осіб, і залежно
від установленого вирішити питання про
задоволення позовних вимог або відмову
в їх задоволенні.

Зазначена правова позиція
висловлена у постанові Верховного суду
України від 25 грудня 2013 року по справі
№6-78цс13.

Позивачем ОСОБА_2 не доведено, яким
чином порушуються його права, як
орендодавця за оспорюваними угодами.

За вказаних обставин, суд дійшов
помилкового висновку про наявність
підстав для задоволення позову, а тому
рішення відповідно до ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового - про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,314-316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу приватного
сільськогосподарського підприємства
імені Цюрупи задовольнити.

Рішення Ружинського районного суду
Житомирської області від 03 грудня 2013
року скасувати. Ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до
приватного сільськогосподарського
підприємства імені Цюрупи про визнання
недійсним договору оренди землі та
додаткової угоди до договору оренди
землі - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього ж дня на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді