Справа № 1316/2234/12
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/543/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

Головуючого судді:
Струс Л.Б.

суддів:. Шандри М.М.,
Мацея М.М

при секретарі:
Івановій О.О.

за участю:
ОСОБА_4, представників ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця» на
рішення Пустомитівського районного
суду м. Львова від 08 жовтня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_7 до ОСОБА_8 та Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця», треті особи
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулася в суд з даним позовом
в інтересах її неповнолітньої доньки
ОСОБА_7 Позовні вимоги, з врахуванням їх
уточнення, обґрунтовує тим, що 16 серпня
2006р., на залізничному переїзді у
с.Сороки-Львівські Пустомитівського
району Львівської області маршрутне
таксі - мікроавтобус «Мерседес-Бенц
410Д», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував водій
ОСОБА_9, зіткнувся з маневровим
одиночним електровозом ВЛ 80 Т№ 714 під
керуванням машиніста ОСОБА_10 Під час
ДТП в салоні автомобіля «Мерседес»
знаходилась її малолітня донька
ОСОБА_7, яка отримала важкі тілесні
ушкодження. З місця ДТП її дочка була
доставлена у лікарню, де їй для
врятування життя було проведено ряд
операцій, дитина перебувала на
стаціонарному лікуванні до 25 вересня
2006р. та продовжувала після того
амбулаторне лікування. Внаслідок
отриманих в результаті ДТП травм, її
дочка відчувала та відчуває до даного
часу фізичні та моральні страждання.
Усі травми організму, які отримала її
дочка в результаті ДТП, напряму
негативно відобразилися на подальшому
стані здоров'я дитини. Беручи до уваги
усі болі, переживання та моральні
страждання, які прийшлось перенести її
дочці як під час, так і після ДТП,
враховуючи погіршення загального
стану здоров'я дитини, вона оцінює
завдану її дочці моральну шкоду у
розмірі 100 тис. грн. Вказує, що на момент
ДТП власником автомобіля
«Мерседес-Бенц 410Д», д.н.з. НОМЕР_1
являлась ОСОБА_8, а власником
маневрового одиночного електровозу ВЛ
80 Т №714 являлось Державне
територіально-галузеве об'єднання
«Львівська залізниця». Тому, у
відповідності з ч.2 ст.1167, ст.1187, ч.2 ст.1188,
ст.1190 ЦК України, спричинену моральну
шкоду просить стягнути солідарно з
відповідачів.

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 08 жовтня 2013
року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_8, та
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця», на
користь ОСОБА_7 35 000,00 грн. (тридцять
п'ять тисяч гривень 00 копійок) в рахунок
відшкодування спричиненої моральної
шкоди. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Дане рішення оскаржило Державне
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» в особі
заступника начальника залізниці -
Дацка М.С., який в апеляційній скарзі
зазначає, що вважає рішення в частині
стягнення солідарно із залізниці 35 000,
00 грн. моральної шкоди необгрунтованим
і незаконним, а висновки суду в ньому є
такими, що не відповідають дійсним
обставинам справи, які суд вважав
встановленими, а також суд не повно
з'ясував усі обставини, що мають
значення для справи та розглянув
справу з порушенням норм матеріального
і процесуального права, неправильно
застосувавши для вирішення спору ст.
ст. 23, 1167, 1187, 1188, 1190 ЦК України. Звертає
увагу суду, що суд першої інстанції під
час розгляду справи не встановив
обставин та не врахував, що в
матеріалах справи відсутні докази
наявності будь-яких протиправних дій
залізниці чи її працівника ОСОБА_10 і не
з'ясував наявність
причинно-наслідкового зв'язку між цими
діями працівника залізниці та
моральною шкодою. Окрім того, районний
суд не звернув увагу, що на момент
прийняття рішення ОСОБА_7 досягла
повноліття, проте суд розглянув і
вирішив справу без залучення її до
розгляду справи.

Просить скасувати рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 08 жовтня
2013 року в частині солідарного
стягнення з залізниці 35 000, 00 грн. в
рахунок відшкодування спричиненої
моральної шкоди та прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог до
залізниці в повному обсязі та стягнути
з позивача на користь залізниці 175, 00
грн. сплаченого судового збору у
зв'язку з подачею апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_4,
представників ОСОБА_5, ОСОБА_6,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 16 серпня 2006р. о 19
год. 15 хв., при проїзді не охоронюваного
залізничного переїзду у
с.Сороки-Львівські Пустомитівського
району Львівської області, маршрутний
автомобіль «Мерседес-Бенц 410Д», д.н.з.
НОМЕР_1, яким керував водій ОСОБА_9,
зіткнувся з маневровим одиночним
електровозом ВЛ 80 Т №714 керуванням
машиніста ОСОБА_10 Під час даної ДТП в
салоні автомобіля «Мерседес-Бенц 410Д»
знаходилась дитина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка в результаті ДТП
отримала важкі тілесні ушкодження та
перебувала на стаціонарному лікуванні
з 16 серпня по 25 вересня 2006р., що
підтверджується витягами з медичних
карт №166992, №7427, №5573 ( а.с.4-9).

Постановою Пустомитівського районного
суду Львівської області від 16.10.2009р.
ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні ДТП,
що мала місце 16.08.2006р.

По даному факту була порушена
кримінальна справа №1-17/09 по
обвинуваченню ОСОБА_9, яка була
оглянута районний судом та згідно якої
ОСОБА_9 був притягнутий до кримінальної
відповідальності за ч.2 ст. 286 КК
України, однак на підставі Закону
України «Про амністію», звільнений від
кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок
у кримінальній справі, що набрав
законної сили або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань чи мали місце дії та чи вчинені
вони цією особою.

Районним судом встановлено, що на
момент ДТП автомобілем «Мерседес-Бенц
410Д», д.н.з. НОМЕР_1 керував водій ОСОБА_9,
який знаходився у трудових відносинах
з власником даного транспортного
засобу ОСОБА_8

Окрім того, встановлено, що на момент
ДТП маневровим одиночним електровозом
ВЛ 80 Т №714 керував машиніст
ОСОБА_10 під час виконання трудових
обов'язків, оскільки перебував у
трудових відносинах з власником даного
транспортного засобу - Державним
територіально-галузевим об'єднанням
«Львівська залізниця».

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я.

Згідно ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини фізичної або юридичної особи, яка
її завдала, якщо шкоди завдано
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю фізичної особи внаслідок
дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Відповідно до ч.2 ст. 1188 ЦК України якщо
внаслідок взаємодії джерел підвищеної
небезпеки було завдано шкоди іншим
особам, особи, які спільно завдали
шкоди, зобов'язані її відшкодувати
незалежно від їхньої вини.

Частиною 1 ст. 1190 ЦК України
передбачено, що особи, спільними діями
або бездіяльністю яких було завдано
шкоди, несуть солідарну
відповідальність перед потерпілим.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р.
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній особі незаконними
діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п.8 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» №4 від 01.03.2013р. особи, які
спільно завдали шкоди, тобто завдали
неподільної шкоди взаємопов'язаними,
сукупними діями, або діями з єдністю
наміру, несуть солідарну
відповідальність перед потерпілими
(статті 543, 1190 ЦК). У такому самому
порядку відповідають особи, які
здійснюють діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки іншим особам.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4 суд першої інстанції прийшов до
висновку про те, що розмір
відшкодування шкоди у 100 тис. грн.
перевищує реальний розмір такої шкоди
та порушує баланс між відповідальністю
і відшкодуванням, а тому співрозмірний
розмір відшкодування моральної шкоди
заподіяної ОСОБА_7 встановив 35 000, 00 грн.,
при цьому зазначив, що такий розмір
відповідає засадам розумності,
майновому стану відповідачів та
положенню ст.3 Конституції України.

Колегія суддів погоджується із
зазначений висновком районного суду.

Покликання апелянта в обгрунтування
своєї правової позиції на положення
статті 1167 ЦК України є помилковим,
оскільки остання встановлює загальні
підстави відповідальності за завдану
майнову та/або моральну шкоду,
натомість статті 1187 та 1188, якими
обгрунтовується оскаржуване судове
рішення, є спеціальними нормами, та
передбачають відповідальність
володільців джерел підвищеної
небезпеки незалежно від їх вини, а
відтак колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов законного та
обгрунтованого висновку.

Зазначена позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року у справі
№6-108цс13, яка є обов'язковою для
застосування суду відповідно до вимог
п.1 ст.360-7ЦПК України для всіх
судів України.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що районний суд повно та
всебічно дослідив та оцінив обставини
у справі, подані сторонами докази та
правильно визначив характер спірних
правовідносин.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення колегія суддів не
вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст..ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст..ст.308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» відхилити.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 08 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Струс Л.Б.

Судді
Шандра М.М.

Мацей М.М.