АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 540/1631/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1024/14
Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М.
Доповідач Абрамов П. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року м. Полтава Колегія
суддів судової палати з цивільних
справ Апеляційного суду Полтавської
області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Винниченка Ю.М., Карпушина Г.Л.

При секретарі: Коротун І.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Машівського районного суду
Полтавської області від 17 лютого 2014
року

У справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
«Покровська», третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Відділ Держземагенства в Машівському
районі Полтавської області про
визнання договору оренди землі
недійсним та скасування державної
реєстрації,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 року позивач звернувся
до суду з вказаним позовом,
посилаючись на те, що він є власником
земельної ділянки для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва площею 5,22 га, яка
розташована на території Селещинської
сільської ради Машівського району. 07
вересня 2010 року між ним та відповідачем
був укладений договір оренди
зазначеної земельної ділянки,
зареєстрований 08 листопада 2010 року у
Машівському РВ ПРФ ДП «Центр ДЗК» за №
40, який був отриманий ним у 2011
році. Оскільки при укладенні договору
не було додержано вимог ст. 15 Закону
України «Про оренду землі», а саме:
договір не містить способи внесення
орендної плати в натуральній формі -
відсутній перелік, кількість або
частка продукції, одержуваної
земельної ділянки, якісні показники
продукції, місце, умови, порядок і
строки поставки, а також місце
виконання робіт, не визначені умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, він усно заявляв
відповідачу про небажання
продовжувати договірні відносини, на
що отримав відмову. Просив визнати
недійсним договір оренди землі,
укладений між ним та відповідачем, та
скасувати державну реєстрацію.

Рішенням Машівського районного суду
Полтавської області від 17 лютого 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_2 прохав рішення суду
скасувати або змінити, вказуючи на
порушення судом норм
матеріального та процесуального
права, зокрема посилався та те, що
місцевим судом неправильно
застосовані норми ст. 15 ЗК України.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про її відхилення.

Частиною першої статті 15 ЦК України
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, місцевий суд вірно встановив
фактичні обставини справи, що
позивач у справі є власником
земельної ділянки
сільськогосподарського призначення,
що розташована на території
Селещинської сільської ради
Машівського району площею 5,22 га. 07.09.2010
року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма
«Покровська» укладено договір оренди
земельної ділянки, який зареєстрований
в Машівському РВ ПРФ ДП «Центр ДЗК»
08.11.2010 року за № 40.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом та бути
спрямованим на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотним умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однією
із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 своїм підписом під умовами
спірного договору оренди землі виявив
своє волевиявлення на укладення даного
правочину. Підписи сторін свідчать про
те, що між ними досягнута домовленість
та порозуміння щодо усіх істотних умов
договору (а.с.6-7).

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Закон України «Про оренду землі» є
спеціальним законом, що регулює
земельні правовідносини.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, місцевий суд вірно
застосував норми ст.ст. 203,215 ЦК України,
ч. 1 ст. 15, ст.ст. 14,15 ЗК України, вірно
врахував вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України та
прийшов до висновків про
безпідставність позовних вимог
позивача, оскільки передача права
оренди земельної ділянки до статутного
капіталу господарського товариства та
передача у заставу були прямо
заборонені законом як на момент
укладення договору оренди земельної
ділянки так і на весь строк його дії,
сторони в договорі домовилися
виконувати встановлені законом
обмеження, а тому не можна вважати, що в
спірному договорі оренди землі
відсутні умови щодо передачі права
оренди земельної ділянки до статутного
капіталу господарського товариства та
права передачі у заставу.

Також не знайшли підтвердження доводи
позивача про відсутність в спірному
договорі інших істотних умов: способів
внесення орендної плати в натуральній
та відробітковій формах. П. 12 Договору
передбачено, що передача продукції та
надання послуг в рахунок орендної
плати оформлюється відповідними
актами.

Колегія суддів вважає, що ні в ході
розгляду справи в місцевому суді, ні в
апеляційній інстанції позивачем не
надано жодного доказу на підтвердження
порушення його прав у зв»язку з
відсутністю в договорі оренди землі
зазначених ним умов, їх істотності, та в
чому саме полягає порушення законних
прав позивача.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до правильних висновків та правомірно
відмовив позивачу у задоволенні
позову.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються, не спростовують висновків
суду і не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи, тому задоволенню
вони не підлягають.

Керуючись ст. 303, 307 , 308, 315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Машівського районного суду
Полтавської області від 17 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом
двадцяти діб до Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Судді: (підписи)

Копія згідно: