Справа №473/341/14-ц 12.05.2014 12.05.2014 12.05.2014
Провадження №22-ц/784/1315/14
інстанції Висоцька Г.А.
Доповідач апеляційного
суду Серебрякова Т.В.
Ухвала

Іменем України

12 травня 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової
Т.В.,

із секретарем судового засідання
Орельською Н.М.,

за участю:

позивача - ОСОБА_3,

представника відповідачів ОСОБА_4
і ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

представника відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Вознесенського міськрайонного суду
Миколаївської області від 24 березня 2014
року, ухваленого за позовом ОСОБА_3, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
малолітньої дитини ОСОБА_8 до ОСОБА_4,
ОСОБА_9 і ОСОБА_5 про визнання частково
недійсним рішення суду, визнання
частково недійсним договору купівлі -
продажу житлового будинку, визнання
права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_3 пред'явила до
суду вищевказаний позов.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з
травня 2009 року по вересень 2011 року
проживала однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з ОСОБА_10, з яким разом вели
спільне господарство та мали спільний
бюджет.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка
ОСОБА_8.

За час спільного проживання, вони за
спільні кошти придбали житловий
будинок №64 по вулиці Армашелева, що в
смт. Олександрівка Вознесенського
району Миколаївської області, право
власності на який зареєстрували на ім'я
ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер. Після його
смерті відкрилась спадщина, до складу
якої увійшов обумовлений житловий
будинок. Спадкоємцями за законом є
батьки ОСОБА_10 - ОСОБА_4 і ОСОБА_9, за
якими рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 05 листопада 2012 року в
рівних частках за кожним визнано право
власності на вказаний будинок в
порядку спадкування.

В подальшому, відповідачі
розпорядились спадковим майном, шляхом
продажу його за договором купівлі -
продажу ОСОБА_5

Посилаючись на викладене, а також на те,
що нерухоме майно є об'єктом спільної
сумісної власності її та ОСОБА_10,
оскільки було набуте за час спільного
проживання однією сім'єю з ОСОБА_10,
позивач вважала, що також має право на ?
частку майна, а малолітня дитина
ОСОБА_8, як спадкоємець за законом -
відповідно на 1/6 частку у майні, просила
позов задовольнити, визнати частково
недійсним рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 05 листопада 2012 року в
частині визнання права власності на 2/3
частки обумовленого житлового будинку
за ОСОБА_4, ОСОБА_9, визнати частково
недійсним договір купівлі -
продажу від 26 листопада 2013 року в
частині розміру відчужуваної частки
будинку, визнати за нею право власності
на ? частку житлового будинку АДРЕСА_1, а
за ОСОБА_8 право власності на 1/6 частку
вказаного будинку в прядку спадкування
за законом після смерті її батька
ОСОБА_10

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 24 березня 2014
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі посилаючись на
неповне дослідження обставин справи та
невірну оцінку судом зібраних доказів,
позивач просила скасувати рішення суду
та направити справу на новий розгляд у
той самий суд, але в іншому складі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог, міськрайонний суд
вважав, що права позивача не можуть
бути захищені у обраний нею спосіб,
оскільки вимоги про визнання частково
недійсним договору купівлі - продажу
житлового будинку та визнання права
власності на нерухоме майно заявлені
передчасно та є похідними від рішення
міськрайонного суду від
05 листопада 2012 року, яке на час
розгляду набрало законної сили.

Колегія суддів погоджується із такими
висновками суду, з огляду на наступне.

Статтею 55 Конституції України
визначено, що кожен громадянин має
право на захист своїх прав у суді.

Відповідно до чч.1,3 ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом свої порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Відмова від права
на звернення до суду за захистом є
недійсною.

В силу ст.ст.10-11та ст.303 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета та підстав спору на власний
розсуд.

Таке право мають також особи (за
винятком тих осіб, які не мають
цивільної процесуальної дієздатності),
в інтересах яких заявлено вимоги.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Захист прав у порядку цивільного
судочинства - це передбачені законом
способи охорони цивільних, житлових,
земельних, сімейних чи трудових прав у
разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Перелік можливих способів захисту
міститься у ст.16 ЦК України.

Також, ч.1 ст.14 ЦПК України передбачено,
що судові рішення, які набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

З матеріалів справи вбачається та
міськрайонним судом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_10 (а.с.6).

За життя, спадкодавцю на праві
власності належав житловий будинок
АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі -
продажу від 07 липня 2010 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Вознесенського районного
нотаріального округу Миколаївської
області ОСОБА_11, зареєстрованого в
реєстрі за №1311 (а.с.64-65).

Питання щодо спадкування
вищевказаного нерухомого майна, після
смерті ОСОБА_10, вирішувалось в судовому
порядку його батьками - ОСОБА_4 та
ОСОБА_9

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 05 листопада 2012
року визнано за останніми в рівних
частках право власності на спірний
будинок. Вказане рішення набрало
чинності 16 листопада 2012 року.

В подальшому, за договором купівлі -
продажу від 06 листопада 2013 року,
успадкований будинок відповідачі
ОСОБА_4 і ОСОБА_9 продали ОСОБА_5
Вказаний договір купівлі - продажу
посвідчено державним нотаріусом
Другої Вознесенської державної
нотаріальної контори Миколаївської
області та зареєстровано в реєстрі за
№1-1467 (а.с.17-18,19).

Позивач вищезазначене судове рішення
від 05 листопада 2012 року в апеляційному
порядку не оскаржила, а поставила як
позовною вимогою у даній справі, що є не
вірним та не відповідає положенням ЦПК
України.

Отже, оскільки власник порушеного
права може скористатися не будь-яким, а
цілком конкретним способом захисту
свого права, тому суд першої інстанції
вірно визначився з тим, що вимоги
ОСОБА_3 про визнання частково недійсним
судового рішення не підлягають
задоволенню, оскільки такий спосіб
захисту не передбачений діючим
законодавством.

Також, з матеріалів справи слідує, що
рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 25 вересня 2013 року
встановлено факт батьківства ОСОБА_10
відносно ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказане судове рішення
набрало чинності 07
жовтня 2013 року (а.с.5,9).

Окрім малолітньої дитини, та батьків
спадкодавця, позивач ОСОБА_3
вважала, що і вона, відповідно до
положень ст.74 СК України, має право на
частку житлового будинку, оскільки за
час проживання однією сім'єю із ОСОБА_10
без реєстрації шлюбу, вони набули
спірне майно, яке є їх спільною
сумісною власністю.

Проте, на думку колегії суддів, такі
вимоги щодо визнання частково
недійсним договору купівлі - продажу,
визнання права власності на частку
спадкового будинку в порядку
спадкування за законом та визнання
права власності на частку у майні,
набутому під час спільного проживання
однією сім'єю із спадкодавцем ОСОБА_10
без реєстрації шлюбу, не можуть бути
вирішені у даній справі до вирішення в
установленому законом порядку
процесуальної долі попереднього
рішення суду від 05 листопада 2012 року,
виходячи з того, що судом вже зроблено
висновок про відсутність інших
спадкоємців після смерті ОСОБА_10, окрім
його батьків.

За такого, названі позовні вимоги у
визначений позивачем спосіб, не могли
бути задоволенні і само по собі їх
вирішення є передчасним.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів
дійшов і міськрайонний суд, то підстав
для задоволення апеляційної скарги
немає.

Порушення норм процесуального права,
про які зазначає позивач в апеляційній
скарзі, на думку колегії судів, не
знайшли свого підтвердження, а інші
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а
зводяться до переоцінки наданих
доказів, яким суд першої інстанції дав
належну правову оцінку відповідно до
вимог ст.212 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що рішення суду
першої інстанції законне та
обґрунтоване, ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, тому підстав для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити, а рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 24 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: