Справа № 495/8545/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року
м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Яковенко Ю.І.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (паспорт серії
НОМЕР_1 виданий 21.11.1997 року)

від відповідача: Панов О.Ф. (довіреність
б/н від 29.08.2013 року)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/8545/13-ц

за позовом ОСОБА_1

до Відкритого акціонерного товариства
«АТП-15173»

про стягнення страхових внесків до
пенсійного фонду

В С Т А Н О В И В:

28.10.2013 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернувся до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до Відкритого
акціонерного товариства «АТП-15173» (далі
по тексту - відповідач) про стягнення
страхових внесків до пенсійного фонду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
ОСОБА_1 в 1999-2000 роках працював у ВАТ
«АТП-15173», але останнім страхові внески
до ПФУ не вносилися.

Крім того, згідно із резолютивною
частиною позовної заяви ОСОБА_1,
останній просив суд витребувати:

- з Пенсійного фонду України в місті
Білгород-Дністровський та у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області індивідуальну
відомість на застраховану особу на ім'я
ОСОБА_1;

- з ВАТ «АТП-15173» витяг з наказу про
прийняття ОСОБА_1 на роботу та витяг з
наказу про звільнення ОСОБА_1 з роботи.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 29.10.2013 року по справі № 495/8545/13-ц
витребувано з Пенсійного фонду України
в місті Білгород-Дністровський та у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області індивідуальну
відомість на застраховану особу на ім'я
ОСОБА_1. Витребувано з ВАТ «АТП-15173»
витяг з наказу про прийняття ОСОБА_1 на
роботу та витяг з наказу про звільнення
ОСОБА_1 з роботи.

На виконання ухвали
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 29.10.2013 року по справі № 495/8545/13-ц:

- Управління пенсійного фонду України в
місті Білгород-Дністровський та у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області надіслало до суду
Індивідуальні відомості на ОСОБА_1 за
період з 01.01.2000 року по 30.09.2013 року;

- ВАТ «АТП-15173» надало до суду пояснення,
згідно з якими ніяких документів, що
підтверджують роботу ОСОБА_1 у ВАТ
«АТП-15173» не має.

Позивач - ОСОБА_1, в судових засіданнях
заявлені позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача - ВАТ «АТП-15173»,
в судових засіданнях проти заявлених
ОСОБА_1 позовних вимог заперечував та
просив в їх задоволенні відмовити,
посилаючись на те, що ОСОБА_1 ніколи у
ВАТ «АТП-15173» не працював, про що
свідчить відсутність на підприємстві
будь-яких документів, які б
підтверджували факт роботи ОСОБА_1 у
ВАТ «АТП-15173».

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, заслухавши в судових
засіданнях пояснення учасників
судового процесу, суд дійшов до
наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до ВАТ «АТП-15173» про стягнення
страхових внесків до пенсійного фонду.

Як вбачається з позовної заяви та
пояснень ОСОБА_1, він в 1999-2000 роках
працював у ВАТ «АТП-15173», але останнім
страхові внески до ПФУ не вносилися.

Між тим, ОСОБА_1 до позовної заяви та в
судових засіданнях не представленого
до суду жодного доказу, який би свідчив,
що він у 1999-2000 роках працював у ВАТ
«АТП-15173».

В свою чергу, згідно клопотання ОСОБА_1
та на виконання вимог ухвали
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 29.10.2013 року по справі № 495/8545/13-ц УПФ
надіслало до суду Індивідуальні
відомості на ОСОБА_1 за період з 01.01.2000
року по 30.09.2013 року, а ВАТ «АТП-15173»
надало до суду пояснення.

Відповідно до надісланих УПФ до суду
Індивідуальних відомостей на ОСОБА_1 за
період з 01.01.2000 року по 30.09.2013 року,
ОСОБА_1 у ВАТ «АТП-15173» не працював.

Згідно із наданими ВАТ «АТП-15173» до суду
поясненнями, ніяких документів, що
підтверджують роботу ОСОБА_1 у ВАТ
«АТП-15173» не має.

Крім того, в судовому засіданні
представником ВАТ «АТП-15173»
представлено до суду для огляду книгу
наказів по кадрам АТП-15173, відповідно до
якої у період з 01.01.1999 року по 31.12.2000 року
ОСОБА_1 у ВАТ «АТП-15173» не працював
(копія залучена до матеріалів справи).

Згідно із ч.3 ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.57 Цивільного
процесуального кодексу України
передбачено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

Докази - це відомості про факти, що
цікавлять суд, на підставі яких він
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги та
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для справи. Доказові
факти - це ті обставини, які були
встановлені судом в процесуальному
порядку, і можуть використовуватися як
докази про наявність фактів.
Процесуальне призначення доказів -
встановлення наявності або
відсутності обставин, що мають
значення для справи.

Відповідно до ч.1 ст.58 Цивільного
процесуального кодексу України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Так, належність доказів - це якість
доказу, що характеризує точність,
правильність відображення обставин, що
входять в предмет доказування.
Належним є той доказ, який містить
інформацію, що має значення для справи.
Коло фактів, які необхідно доказати по
конкретній справі, називається
предметом доказування, а, згідно із ч.1
ст.179 Цивільного процесуального
кодексу України, предметом доказування
під час судового розгляду є факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше значення
для вирішення справи (причини пропуску
строку позовної давності тощо) і
підлягають встановленню при ухваленні
судового рішення. Сукупність обставин,
які доказує позивач, створює основу
позову. Факти, що входять в предмет
доказування, ще не встановлені, і їх
наявність до винесення судового
рішення лише припускається.

Згідно із статтею 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Доказування - це пізнавальна і розумова
діяльність суб'єктів доказування, яка
здійснюється в урегульованому
цивільному процесуальному порядку і
спрямована на з'ясування дійсних
обставин справи, прав і обов'язків
сторін, встановлення певних обставин
шляхом ствердження юридичних фактів,
зазначення доказів, а також подання,
прийняття, збирання, витребування,
дослідження і оцінки доказів. Отже,
мета доказування - з'ясування дійсних
обставин справи.

Обов'язок доказування покладається на
сторін. Це положення є одним із
найважливіших наслідків принципу
змагальності. Суд не може збирати
докази за власною ініціативою.
Матеріально-правовий зміст обов'язку
подавати докази полягає в тому, що, в
випадку його невиконання суб'єктом
доказування і неможливості отримання
доказів суд має право визнати факт, на
який посилалась зацікавлена сторона,
неіснуючим, чи навпаки, як це має місце
при використанні презумпції, існуючим,
якщо інше не доказано другою стороною.
Підставу позову повинен довести саме
позивач.

Між тим, як вбачається з матеріалів
справи, позивач - ОСОБА_1, в порушення
ст.ст. 10, 57-60 Цивільного процесуального
кодексу України не представив до суду
взагалі жодного доказу (належного,
допустимого) того, що він взагалі
коли-небудь працював у ВАТ «АТП-15173».

Таким чином, суд вважає, що відсутні і
будь-які підстави для стягнення з ВАТ
«АТП-15173» до ПФУ страхових внесків.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити таке.

Стаття 13 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» визначає права
Пенсійного фонду та його
територіальних органів, зокрема
Пенсійний фонд та його територіальні
органи мають право: проводити не
частіше ніж один раз на календарний рік
планову, а у випадках, передбачених
законом, - позапланову перевірку на
підприємствах, в установах і
організаціях, у фізичних осіб -
підприємців бухгалтерських книг,
звітів, кошторисів та інших документів
про нарахування, обчислення та сплату
єдиного внеску, достовірності
відомостей, поданих до Державного
реєстру загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
отримувати необхідні пояснення,
довідки і відомості (зокрема письмові)
з питань, що виникають під час такої
перевірки; стягувати з платників
несплачені суми єдиного внеску;
порушувати в установленому законом
порядку питання про притягнення до
відповідальності осіб, винних у
порушенні законодавства про збір та
ведення обліку єдиного внеску; у разі
виявлення фактів порушення порядку
нарахування, обчислення і сплати
єдиного внеску звертатися в
установленому законом порядку до
відповідних правоохоронних органів.

Обов'язком же Пенсійного фонду та його
територіальних органів, відповідно до
цього Закону є здійснювати контроль за
дотриманням платниками єдиного внеску
вимог цього Закону; забезпечувати
своєчасне внесення відомостей до
Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; здійснювати
контроль за достовірністю відомостей,
поданих до Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Більш того, статтею 25 зазначеного
Закону визначені заходи впливу та
стягнення, так, територіальний орган
Пенсійного фонду також має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення недоїмки. При цьому заходи
досудового врегулювання спорів,
передбачені законом, не
застосовуються.

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства, суд
дійшов до висновку про
безпідставність, необґрунтованість та
недоведеність позовних вимог ОСОБА_1, у
зв'язку з чим позовна заява ОСОБА_1 до
ВАТ «АТП-15173» про стягнення страхових
внесків до пенсійного фонду підлягає
залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 19 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», ст.ст. 13, 25
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», ст.ст.
15, 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1,
3, 10, 11, 57-60, 157, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
Відкритого акціонерного товариства
«АТП-15173» про стягнення страхових
внесків до пенсійного фонду -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Мишко