Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/290/14 Головуючий
у 1-й інстанції Гагут Л. І.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства
«Бердянськсільмаш» на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 25 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Бердянськсільмаш» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні по день
фактичного розрахунку, -

ВСТАНОВИЛА:

27 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернулась із
позовом до ПАТ «Бердянськсільмаш» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні по
день фактичного розрахунку. В
обґрунтування позову зазначала, що
наказом №11 від 25.06.1998 року була
прийнятий на посаду розпорядника робіт
4 розряду до експериментального цеху
ВАТ «КБ «Бердянськсільмаш» та
працювала на різних посадах.

Згідно Закону України «Про акціонерні
товариства» №514-VI від 17.09.2008 року, ВАТ
«КБ «Бердянськсільмаш» змінило
найменування на ПАТ
«Бердянськсільмаш». Згідно наказу
№114/10-02 від 31.08.2012 року вона звільнилася
з роботи за ст.38 КЗпП України за власним
бажанням. На день звільнення з нею не
проведено остаточний розрахунок, борг
з виплати заробітної плати складав 6073,70
грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду №801-11809/2012 з ПАТ
«Бердянськсільмаш» стягнуто вказану
суму боргу по заробітній платі, а також
10651,14 грн. середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні та
500 грн. моральної шкоди. Остаточний
розрахунок з нею проведено лише 12.06.2013
року.

Посилаючись на ст. 116, 117 КЗпП України,
просила суд стягнути з відповідача на
її користь середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні з
03.12.2012 року по день фактичного
розрахунку 12.06.2013 року в розмірі 21528,90
грн. (113,31 грн. х 190 днів).

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 25
листопада 2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ПАТ
«Бердянськсільмаш» на користь ОСОБА_2
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні за період з
04.12.2012 року по день фактичного
розрахунку 12.06.2013 року в сумі 14843,61 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Бердянськсельмаш» зазначає, що
рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
суд першої інстанції не застосував
тримісячний строк позовної давності з
моменту розрахунку підприємства з
позивачем, а тому просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України
апеляційний суд відкладає розгляд
справи в разі неявки у судове засідання
особи, яка бере участь у справі, щодо
якої немає відомостей про вручення їй
судової повістки, або за її
клопотанням, коли повідомлені нею
причини неявки буде визнано судом
поважними. Неявка сторін або інших
осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про час і
місце розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи. За вимогами ч. 4 ст. 27
ЦПК України сторони зобов'язані
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права.

Отже, апеляційна інстанція
відкладає розгляд справи не завжди
коли про це є заява сторони, а лише коли
повідомлені нею причини неявки визнані
судом поважними.

У судове засідання, призначене на 28.01.2014
року ПАТ «Бердянськсільмаш» надав
заяву про відкладення розгляду справи
у зв'язку з «несприятливими погодними
умовами», проте погодні умови не такі,
що унеможливлюють явку до суду,
відкладення розгляду справи до
«сприятливих погодних умов» не
передбачено ЦПК України, а тому колегія
судів визнала причину неявки у судове
засідання представника ПАТ
«Бердянськсільмаш» неповажною та на
підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України
розглядає справу без участі їх
представника.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається із матеріалів
справи та встановлено судом першої
інстанції, що 25.06.1998 року на підставі
наказу №11 від 25.06.1998 року ОСОБА_2 була
прийнята розпорядником робіт 4 розряду
до експериментального цеху ВАТ «КБ
«Бердянськсільмаш», яке 12.04.2011 року
перейменовано в публічне акціонерне
товариство «Бердянськсільмаш», і
працювала на різних посадах. 31.08.2012
року на підставі наказу №114/10-02 від
31.08.2012 року ОСОБА_2 звільнилася з
підприємства за власним бажанням за
ст.38 КЗпП України (а.с.4).

Підприємство в порушення вимог
ст. 116 КЗпП України не розрахувалося
повністю з позивачем на час звільнення
в зв'язку з чим рішенням Бердянського
міськрайонного суду №801/11809/2012 від
03.12.2012 року, яке набрало чинності 11.03.2013
року, з відповідача на користь позивача
стягнуто заборгованості по заробітній
платі в сумі 6073,70 грн., середній
заробіток за затримку розрахунку при
звільненні в розмірі 10651,14 грн. та 500 грн.
моральної шкоди (а.с.5-8, 11-12).

Згідно розпорядження державного
виконавця від 12.06.2013 року ОСОБА_2
перераховано суму боргу в повному
обсязі. За випискою за картковим
рахунком клієнта ОСОБА_2 вказана сума
надійшла на її рахунок у банківській
установі 02.07.2013 року (а.с.9-10).

Суд першої інстанції дійшов
висновку проте, що днем фактичного
розрахунку є 12.06.2013 року.

Середньоденна зарплата ОСОБА_2
складала 113,31 грн., що встановлено
рішенням Бердянського міськрайонного
суду №801/11809/2012 від 03.12.2012 року, яке
набрало чинності 11.03.2013 року (а.с.5).

За підрахунками суду затримка
розрахунку становить 131 робочий день за
період з 04.12.2012 року по 12.06.2013 року
включно, тому середня заробітна плата
за час затримки розрахунку при
звільненні становить суму 14843,61 грн.
(113,31 грн. х 131 день), а не 21528,90 грн. (113,31
грн. х 190 днів) як вказує позивач.

З урахуванням викладеного, суд
першої інстанції дійшов до висновку, що
вимоги трудового законодавства щодо
строків проведення остаточного
розрахунку відповідачем були порушені,
отже позов в частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні підлягає
задоволенню в сумі 14843,61 грн.

За доводами апеляційної скарги
товариство вважає, що розрахунок
здійснено 10.06.2013 року, оскільки грошові
кошти списалися з арештованого рахунку
10.06.2013 року, а тому позивач пропустив
трьохмісячний строк позовної давності.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України,
при звільненні працівника виплата усіх
сум, належних йому від підприємства,
проводиться у день звільнення.

Відповідно до п.20 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №13 від
24.12.1999р. «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП
України стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення.

З письмових доказів слідує, що п

Згідно вимог ст. 117 КЗпП України,
частина 1 якої передбачає
відповідальність працедавця за
затримку розрахунку при звільненні
працівника, в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст. 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір, підприємство,
установа,організація повинні
виплатити працівникові його середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Колегія судів вважає неприйнятними
доводи апеляційної скарги проте, що
трьохмісячний строк позовної давності,
передбачений ст. 233 КЗпП України має
рахуватися з 10.06.2013 року з наступних
підстав.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012
вирішено, що в аспекті конституційного
звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП
України у взаємозв'язку з положеннями
ст. ст. 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід
розуміти так, що для звернення
працівника до суду з заявою про
вирішення трудового спору щодо
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Як вбачається із матеріалів
справи та встановлено судом першої
інстанції за випискою за картковим
рахунком клієнта ОСОБА_2 вказана сума
надійшла на її рахунок у банківській
установі 02.07.2013 року (а.с.9-10). Отже з
того, часу як надійшли кошти на її
рахунок вона дізналася про порушення
своїх прав, а тому саме з 02.07.2013 року
вона на протязі трьох місяців за
правилами ст. 233 КЗпП України має право
на захист своїх порушених прав. ОСОБА_2
звернулася за захистом своїх прав до
суду 27.09.2013 року, тобто в межах
трьохмісячного строку з моменту коли
дізналася про порушення своїх прав.

Посилання в апеляційній скарзі
проте, що рішенням Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 25 листопада 2013 року вже
стягувався середньомісячний заробіток
за затримку розрахунку не приймається
колегією судів, оскільки після
ухвалення цього рішення розрахунок не
був здійснений, невиплата звільненому
працівникові всіх сум, що належать йому
від власника або уповноваженого ним
органу, є триваючим правопорушенням, а
отже, працівник може визначити
остаточний обсяг своїх вимог лише на
момент припинення такого
правопорушення, яким є день фактичного
розрахунку. Такий висновок зроблений у
Рішенні Конституційного Суду України
від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012.

Отже доводи апеляційної скарги
проте , що судом першої інстанції
неповно та неправильно встановлені
обставини, які мають значення для
справи, внаслідок неправильного
дослідження і оцінки доказів є
безпідставними. Рішення суді першої
інстанції відповідає матеріалам
справи , ухвалене у відповідності з
вимогами процесуального та
матеріального права, а тому колегія
судів не вбачає підстав для його
скасувати та відмови у задоволенні
позову, як проте вимагає відповідач.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308,313, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Бердянськсільмаш» відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 25
листопада 2013 року у цій справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: