22-ц/775/193/2014(м)
Головуючий у 1-й інстанції Скудін В.Е.
Суддя-доповідач Сорока Г.П.
13 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
головуючого -
суддів - Сороки
Г.П., Гаврилової Г.Л.,
при секретарі -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» на
заочне рішення Першотравневого
районного суду Донецької області від 11
18 листопада 2013 року позивач Публічне
акціонерне товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що відповідно до
укладеного договору від 16.03.2007 року
ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 4500 грн.
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Відповідач
своїм підписом підтвердив свою згоду
на те, що підписана заява разом з
Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою складає між ним та банком
договір. Відповідно до п.9.12 вказаних
Умов договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін. Відповідно до п.6.5 Умов
позичальник зобов'язався погашати
заборгованість за кредитом, відсотками
за його використання, за перевитрати
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених цим
договором. ПАТ КБ «Приватбанк» свої
зобов'язання за договором та угодою
виконав в повному обсязі надавши
відповідачу кредит. У порушення умов
кредитного договору та положень
цивільного законодавства відповідач
свої зобов'язання за договором не
виконав, у зв'язку з чим станом на 31.10.2013
року має перед банком заборгованість у
заборгованості: за кредитом - в сумі
5972,49 грн., по процентам за користування
кредитом - 7372,80 грн., по комісії - 3734,63
грн., а також штрафів відповідно до п.8.6.
Умов та правил надання банківських
послуг в розмірі 500 грн. (фіксована
складова) та 854 грн. (процентна
складова). У зв'язку з тим, що відповідач
ухиляється від виконання своїх
зобов'язань і борг за договором не
погашає, позивач просив суд стягнути з
нього на свою користь вказану
заборгованість та судові витрати.
Заочним рішенням Першотравневого
районного суду Донецької області від 11
грудня 2013 року у задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості відмовлено.
Не погодившись з заочним рішенням суду
першої інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк» в
апеляційній скарзі просить скасувати
рішення та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги банку в
повному обсязі, стягнути з відповідача
судові витрати по справі, посилаючись
на його незаконність, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в
судове засідання не з'явився, про час та
місце судового засідання був
повідомлений належним чином, що
підтверджується його особистою
розпискою. Подав до суду письмові
пояснення та заяву про розгляд справи у
його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, про причини неявки суду не
повідомив, ніяких заяв не подав, про час
та місце судового засідання був
повідомлений, що підтверджується
поштовим повідомленням про вручення
судового виклику 27.02.2014 року ОСОБА_3
(члену його сім'ї), тому відповідно до
ст.ст.74,76 ЦПК України вважається
належним чином повідомленим.

З урахуванням наведеного, керуючись
положеннями ст.305 ЦПК України, колегія
суддів дійшла до висновку про розгляд
справи у відсутності сторін без
фіксації судового засідання
технічними засобами фіксації згідно
ст.197 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, а також розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
що викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
рішення не тим суддею, який розглянув
справу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що між
сторонами 16.03.2007 року був укладений
договір споживчого кредиту, Умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам не підписані відповідачем.
Позовна заява до суду подана 18.11.2013 р.,
тобто за межами встановленого законом
строку, та, керуючись положеннями
ст.ст.257,259 ЦПК України, п.7 ст.13 ЗУ «Про
захист прав споживачів», прийшов до
висновку про відмову у задоволенні
вимог КБ «Приватбанк» за спливом
строку позовної давності по поверненню
споживчого кредиту.

Проте, з такими висновками колегія
суддів погодитись не може.

Відповідно до вимог ст.ст.213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються доказами,
дослідженими у судовому засіданні.

При вирішенні спору суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
не відповідає.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати належних йому процентів.

Згідно зі ст.1055 ЦК України кредитний
договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір укладений з
недодержанням письмової форми є
нікчемним.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або декількох
документах.

Згідно ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлено строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Згідно ст.536 ЦК України за користування
чужими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст.610,611,625 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливості виконання грошового
зобов'язання. У разі неналежного
виконання зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені законом
або договором.

Згідно ст.549 ЦК України боржник у разі
порушення ним зобов'язань повинен
сплатити кредитору неустойку (штраф,
пеню), розмір якої згідно ст.551 ЦК
України може бути встановлений
договором.

Судом встановлено, що відповідно до
укладеного між сторонами договору б/н
від 16.03.2007 року ОСОБА_3 отримав кредит у
розмірі 4500 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач своїм підписом підтвердив
свою згоду на те, що підписана ним заява
разом з Умовами надання банківських
послуг, Правилами користування
платіжною карткою та Тарифами складає
між ним і банком договір про надання
банківських послуг (а.с.8-12,80-85).

Також своїм підписом в заяві ОСОБА_3
підтвердив, що він ознайомлений та
згоден з Умовами надання банківських
послуг, Правилами користування
платіжною карткою і Тарифами банку
(а.с.8).

Відповідно до п.9.12 вказаних Умов
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін.

Згідно п.6.5 Умов позичальник
зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом, відсотками
за його використання, за перевитрати
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених цим
договором.

Відповідно до п.5.5.1 Умов за несвоєчасне
виконання боргових зобов'язань
(користування простроченим кредитом і
овердафтом) держатель картки сплачує
проценти за підвищеною процентною
ставкою або додаткову комісію, розміри
яких визначаються Тарифами.

Згідно п.8.6. Умов та правил надання
банківських послуг при порушенні
клієнтом строків платежів по любому із
грошових зобов'язань, передбачених
договором, більш як на 120 днів
позичальник зобов'язаний сплатити
банку штраф у розмірі 500грн. + 5% від суми
позову.

Пунктом 6.4 Умов передбачено, що у
випадку незгоди зі змінами Правил
та/або Тарифів Банку, позичальник
зобов'язаний надати Банку письмову
заяву про розірвання цього договору і
здійснити погашення заборгованості
перед Банком (у випадку, якщо вона є), в
тому числі заборгованість, яка виникла
протягом 30 днів з моменту повернення
Карт, виданих Держателю і його
довіреним особам. При незгоді зі
списанням коштів по картрахунку
письмово проінформувати Банк про це
протягом 55 днів з моменту списання.

Зі справи вбачається, що ПАТ КБ
«Приватбанк» свої зобов'язання за
договором виконав, відкрив картковий
рахунок, надавши відповідачу кредитні
кошти з поновлювальним кредитним
лімітом на картку «Універсальна». У
порушення умов договору відповідач
свої зобов'язання за договором не
виконав.

Відповідач не надавав письмової заяви
про закриття картрахунку, про
розірвання договору або припинення
його дії, не оспорював умови договору.
Позивач також з власної ініціативи не
припиняв дію договору. Тому договір є
таким, що пролонгований та продовжує
діяти.

Згідно розрахунку заборгованості
станом на 31.10.2013 року у відповідача
утворилась заборгованість перед
банком у розмірі 18433,92грн., яка
складається із заборгованості: за
кредитом - в сумі 5972,49грн., по процентам
за користування кредитом - 7372,80грн., по
комісії - 3734,63грн., штрафу (фіксована
складова) в розмірі 500грн., штрафу
(процентна складова) у розмірі 854грн.
(а.с.5-7).

Як вбачається з розрахунку
заборгованості та витягу з особового
карткового рахунку відповідача
(а.с.5-7,69-79), відповідач активно
користувався кредитними коштами та
проводив операції по погашенню
кредиту, у зв'язку з чим йому
збільшувався кредитний ліміт. Останній
платіж на погашення заборгованості
здійснив 31.08.2009 року в сумі 1500грн. В
подальшому будь-яких операцій по
отриманню коштів та погашенню
заборгованості не проводив.

Наданий позивачем розрахунок
заборгованості позивачем проведено
відповідно до умов договору, Умов та
правил надання банківських послуг,
Тарифів банку, а також узгоджується з
даними витягу з особового карткового
рахунку відповідача (а.с.5-12,69-81) та не
оспорений відповідачем.

З урахуванням наведеного позов є
обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлена тривалістю у три
роки.

Згідно ч.1 ст.258 ЦК України для окремих
вимог законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність. Позовна
давність тривалістю в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог ч.ч.3-5 ст.267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленої до винесення
ним рішення. Сплив строку позовної
давності є підставою для відмови в
позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Якщо суд
визнає поважними причини пропущення
позовної давності, порушене право
підлягає захисту.

Згідно п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів» кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту строк давності
якого минув.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до правових позицій,
наведених Верховним Судом України в
своїй постанові від 20.11.2013 року по
справі №6-126цс13, п.31 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають з
кредитних правовідносин» (в редакції
постанови №7 від 07.02.2014 року) при
застосуванні положень п.7 ч.11 ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, суди мають виходити з того,
що у системному зв'язку з частиною
одинадцятою зазначеного Закону ця
вимога стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямована на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту. У зв'язку
з цим, враховуючи, що ЦК не передбачає
заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку з пропущенням строку позовної
давності, при вирішенні таких спорів,
суди повинні враховувати положення ЦК
про позовну давність.

Зі справи вбачається, що відповідач в
суді першої інстанції участі не
приймав, письмових заперечень та заяву
на застосування позовної давності не
подавав. Судом ухвалено заочне рішення.
Апеляційному суду відповідач також не
надав ніяких заперечень на позов чи
апеляційну скаргу.

З огляду на наведене, у суду відсутні
підстави для обговорення питання про
застосування позовної давності,
оскільки ні одна із сторін не заявляла
про позовну давність. Відсутні
підстави і для обговорення цього
питання в апеляційному суді, оскільки
відповідач і апеляційному суду не
надавав заяви про застосування
позовної давності.

Однак, вирішуючи справу, суд першої
інстанції на наведене уваги не звернув
та помилково дійшов до висновку про
відмову в задоволенні позову із-за
пропуску строку позовної давності.

Таким чином, переглядаючи справу
відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в
межах заявлених в суді першої
інстанції позовних вимог та на
підставі доказів, наданих сторонами,
які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України, зобов'язані довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

Тому апеляційна скарга позивача є
обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України у
зв'язку із скасуванням рішення суду та
задоволенням позову понесені
позивачем та документально
підтверджені судові витрати по оплаті
судового збору при подачі позову до
суду у розмірі 229,40грн. та при подачі
апеляційної скарги у розмірі 114,70грн., а
всього 344,10грн. підлягає відшкодуванню
на користь позивача за рахунок
відповідача.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И
Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Першотравневого
районного суду Донецької області від 11
грудня 2013 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
б/н від 16 березня 2007 року, що утворилася
станом на 31 жовтня 2013 року, яка
складається із заборгованості по
кредиту в розмірі 5972 (п'ять тисяч
дев'ятсот сімдесят дві) гривень 49
копійок, заборгованість по процентах
за користування кредитними коштами у
розмірі 7372 (сім тисяч триста сімдесят
дві) гривень 63 копійок, заборгованість
по комісії за користування кредитом у
розмірі 3734 (три тисячі сімсот тридцять
чотири) гривень 63 копійки, штраф
(фіксована складова) у розмірі 500
(п'ятсот) гривень, штраф (процентна
складова) у розмірі 854 (вісімсот
п'ятдесят чотири) гривень 00 копійок, а
всього заборгованість за договором на
загальну суму 18433 (вісімнадцять тисяч
чотириста тридцять три) гривень 92
копійок, у відшкодування витрат по
оплаті судового збору у розмірі 344
(триста сорок чотири) гривень 10 копійок.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :
Баркова Л.Л.

Судді :
Сорока Г.П.

Гаврилова Г.Л.