АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/588/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 46 Степаненко
О.М. Доповідач в апеляційній інстанції
Демченко В. А. УХВАЛА
26 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Демченко В. А. суддів
Подорога В. М. , Василенко Л. І. при
секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника позивача ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 на рішення Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 26 грудня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_8, третя особа - Служба у
справах дітей Черкаської міської ради
про усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною, її вихованні та визначення
способу участі у вихованні дитини і
спілкуванні з нею, -
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6 звернувся у суд із позовом до
ОСОБА_8, третя особа - Служба у справах
дітей Черкаської міської ради про
усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною, її вихованні та визначення
способу участі у вихованні дитини і
Свої вимоги мотивував тим, що він разом
із відповідачем ОСОБА_8 проживали
однією сім'єю до 2009 року. За рішенням
суду їх шлюб було розірвано. Від шлюбу у
них народилась дитина ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розлучення
залишилась проживати разом із ОСОБА_8
Позивач бажає брати участь у вихованні
своєї дочки, але відповідачка здійснює
всілякі перешкоди, як у спілкуванні з
дитиною, так і у її вихованні.
А тому, позивач просив визначити спосіб
участі його, як батька, у вихованні та
спілкуванні з дитиною: бачитись з
дитиною кожні перші та треті вихідні
щомісяця з 10 год. суботи до 19 год. неділі
(з ночівлею) за його місцем проживання
АДРЕСА_1; проведення відпустки з
донькою один раз на рік тривалістю від
15 до 20 днів за попереднім погодженням з
матір'ю дитини ОСОБА_8
До суду першої інстанції із Київського
слідчого ізолятора УДПСУ в м. Києві та
Київської області, де утримується
позивач ОСОБА_6, надійшла його заява, із
змісту якої вбачається, що останній
підтримує свої позовні вимоги, він
бажає спілкуватись із дочкою ОСОБА_10.
Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 26 грудня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до
ОСОБА_8, третя особа - Служба у справах
дітей Черкаської міської ради про
усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, її
вихованні та визначення способу участі
у вихованні дитини і спілкуванні з нею
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, представник
позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав
апеляційну скаргу на дане рішення, в
якій просить рішення суду скасувати,
як ухвалене з порушенням норм
матеріального права та при неповному
з'ясуванні обставин справи, ухваливши
нове рішення про задоволення позовних
вимог ОСОБА_6 про усунення перешкод у
спілкуванні з дитиною, її вихованні та
визначення способу участі у вихованні
дитини і спілкуванні з нею.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони
по справі, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції, судова колегія приходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги по наступних підставах.

Розглядаючи спірні правовідносини між
сторонами, суд першої інстанції повно
і всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
правовідносин і закон, який їх регулює,
та постановив ухвалу з дотриманням
вимог матеріального і процесуального
права.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про
судове рішення у цивільній справі",
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Так, відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив із
того, що оскільки позивач знаходиться
в ізольованих місцях позбавлення волі
за вчинення злочинів, пов'язаних з
незаконним обігом наркотичних засобів,
а тому його спілкування з дитиною може
негативно вплинути на її розвиток та
виховання.

Колегією суддів за матеріалами справи
встановлено, що відповідно до
відомостей свідоцтва про народження
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, виданого 14.01.2003
року відділом реєстрації актів
цивільного стану Придніпровського
районного управління юстиції м.
Черкаси Черкаської області, її
батьками записані: батьком - ОСОБА_6,
матір'ю - ОСОБА_8 ( а. с. 4) (змінила
прізвище на ОСОБА_8 відповідно до
свідоцтва про шлюб від 10.06.2011 року,
виданого Центральним відділом РАЦС
Полтавського міського управління
юстиції Полтавської області ( а. с. 117).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу,
виданого 10.05.2011 року відділом РАЦС по
Придніпровському району міста Черкаси,
шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 розірвано
(актовий запис №206 від 12.05.2009) ( а. с. 4 на
звороті).

Декларація прав дитини, проголошена
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, як принципове положення
визначила, що дитина повинна зростати в
умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права
дитини, батьки несуть основну
відповідальність за виховання дитини.
Найкращі інтереси дитини є предметом
їх основного піклування.

Згідно ст. 11 Закону України «Про
охорону дитинства» батько і мати мають
рівні права та обов'язки щодо своїх
дітей. Дитина, яка проживає окремо від
батьків або одного з них, згідно ст. 15
Закону, має право на підтримання з ними
регулярних особистих стосунків і
прямих контактів, а батьки, які
проживають окремо від дитини,
зобов'язані

брати участь у її вихованні і мають
право спілкуватися з нею, якщо судом
визнано, що таке спілкування не
перешкоджатиме нормальному вихованню
дитини.

Згідно до ч.1 ст.141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони в шлюбі між собою.

Статтею 153 СК України передбачено, що
мати, батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою,
крім випадків, коли це право обмежене
законом.

Відповідно до ст.157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно. Той із батьків, хто проживає
окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь в її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею. Той з
батьків, з ким проживає дитина, не має
права перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст. 159 СК якщо той із батьків, з
ким проживає дитина, чинить перешкоди
тому з батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод.

Матеріалами справи, а саме згідно
повідомлення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області,
підтверджено, що в провадженні даного
суду перебуває кримінальна справа за
обвинуваченням ряду осіб, в тому числі
й позивача ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 305,
ч. 2 ст. 15, та ч. 3 ст. 307 КК України, який
утримується в Київському слідчому
ізоляторі №13 Управління ДПСУ, тобто
останній підозрюється у вчиненні
злочинів, які пов'язані з незаконним
обігом наркотичних засобів (а. с.101).

За таких обставин, суд першої
інстанції, врахувавши особу позивача,
інтереси дитини та сторін по справі,
прийшов до правильного висновку про
необхідність відмови в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 про усунення
перешкод у спілкуванні з дитиною, її
вихованні та визначення способу
участі у вихованні дитини і
спілкуванні з нею.

Колегія суддів поділяє думку
районного суду стосовно того, що оцінці
підлягає саме бажання на систематичне
спілкування з дитиною, а перебування
ОСОБА_6 на час розгляду справи в місцях
позбавлення волі сприятиме
епізодичним зустрічам із дитиною і це
спілкування не може бути джерелом
повноцінного розвитку та виховання
дитини, а буде носити лише формальний
характер, і не принесе користі
неповнолітній ОСОБА_10.

Окрім того, колегія суддів відмічає,
також, і те, що на даний час у позивача
ОСОБА_6 не має можливості, за таких
обставин, приймати участь у вихованні
неповнолітньої дитини і бачитись з нею,
оскільки порядок побачень з особами,
які утримуються в ізольованих місцях
позбавлення волі або тимчасового
утримання регулюються спеціальними
нормами кримінального виконавчого
кодексу України.

В той же час, після зміни даних обставин
та подальшого перешкоджання у
вихованні дитини, позивач ОСОБА_6 не
позбавлений на пред'явлення нового
позову.

Тому, висновок суду першої інстанції
про відмову у задоволенні позову про
усунення перешкод у їх спілкуванні є
обгрунтованим та вірним, оскільки
існує така обставина, яка є наслідком
неналежного способу життя позивача
ОСОБА_6 та може мати негативний вплив на
дитину.

Доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи.

Посилання апелянта у апеляційній
скарзі на те, що районним судом
зроблений хибний висновок відносно
недоведеності доказами належного
виконання обов'язку по сплаті
аліментів, оскільки в матеріалах
справи є квитанції про сплату
позивачем аліментів колегія вважає
безпідставними та такими, що не
заслуговують на увагу, бо в матеріалах
справи є лише дві квитанції про сплату
аліментів 2012 року, а тому це не може
бути доказом належного виконання своїх
батьківських обов'язків позивачем ( а.
с. 8 на звороті).

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає,
що судом першої інстанції вірно
застосовано норми матеріального права
та ухвалено рішення з додержанням
положень законодавства, а доводи
апелянта у апеляційній скарзі на те, що
рішення суду незаконне нічим не
підтверджено та не наведено підстави,
передбачені ст. 309 ЦПК України , які б
давали підстави скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення у справі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 307 , 308 , 313 , 314, 315 , 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 26 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8,
третя особа - Служба у справах дітей
Черкаської міської ради про усунення
перешкод у спілкуванні з дитиною, її
вихованні та визначення способу
участі у вихованні дитини і
спілкуванні з нею - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий :

Судді :