Головуючий суду 1 інстанції - Головіна
Доповідач - Кострицький В.В.
Справа № 434/1042/13-ц
Провадження № 22ц/782/899/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Кострицького В.В.,

суддів:
Бережної С.В.., Стахової Н.В.,

при секретарі - Щуровій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Артемівського районного
суду м. Луганська від 13 лютого 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до
Ювілейної селищної ради м. Луганська,
Комунального підприємства «Ювілейне»,
УДМСУ в Луганській області про
встановлення факту мешкання однією
родиною, визнання права на житлову
площу, зобов'язання вчинити певні дії,
та за позовом Комунального
підприємства «Ювілейне» до ОСОБА_3,
третя особа - Ювілейна селищна рада м.
Луганська про зобов'язання звільнити
житлове приміщення, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про
встановлення факту мешкання однією
родиною, визнання права на житлову
площу, зобов'язання вчинити певні дії
до Ювілейної селищної ради м.
Луганська, Комунального підприємства
«Ювілейне», УДМСУ в Луганській області.
КП «Ювілейне» подало до суду
зустрічний позов про зобов'язання
звільнити житлове приміщення ОСОБА_3.
Рішенням Артемівського районного суду
м. Луганська від 13 лютого 2014 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3
за необґрунтованістю та задоволено
позовні вимоги КП «Ювілейне», виселено
ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 у м.
Луганську без надання іншого житлового
приміщення.

ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною
скаргою, вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
яке підлягає скасуванню, просить
постановити нове рішення, яким позовні
вимоги позивача задовольнити, а у
задоволенні позову КП «Ювілейне»
відмовити. В апеляційній скарзі
апелянт посилається на ті обставини, що
його батько не міг бути виселений на
підставі ст. 125 ЖК України, та на
ствердження апелянта, він мешкав із ним
однією родиною, вів спільний побут,
доглядав батька, оскільки він був
повністю матеріально залежним від
апелянта, сам і поховав його. На думку
апелянта, судом першої інстанції
помилково прийняті до уваги показання
свідка ОСОБА_4, тому що цей свідок є
зацікавленою особою, працює
заступником голови Ювілейної селищної
ради м. Луганська. Доводом апеляційної
скарги є те, що суд не проаналізував
фактичні обставини справи та
неналежним чином оцінив як докази
квитанції про сплату за комунальні
послуги, які підтверджують, що
утримання квартири й після смерті
батька здійснював апелянт, має
стабільну заробітну платню, що
підтверджено копією довідки про
доходи, але, як стверджує апелянт, про
неї не зазначено у рішенні, що вказує на
однобічність та упередженість суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
сторони по справі, прокурора Смирнова
О.О., дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів апеляційного
суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
ОСОБА_3 не представлено доказів, які б
безсумнівно і достатньо доказували
факт його постійного проживання з
померлим ОСОБА_5 з 2009 року та ведення з
ним спільного господарства. Оскільки
судом не встановлено факту мешкання
позивача ОСОБА_3 однією родиною з
батьком ОСОБА_5 та існування у
останнього права на дану житлову площу,
підстав для задоволення похідних вимог
позивача ОСОБА_3 про визнання за ним
права на спірну квартиру, зобов'язання
КП «Ювілейне» укласти з ним договір
найму житлового приміщення та
зобов'язання УДМСУ в Луганській
області зареєструвати його за вказаною
адресою не має. Крім того, надані
позивачем дві квитанції від 11.10.2012 року
про здійснення ним одноразового
платежу по комунальним послугам у
спірній квартирі за період часу з
01.01.2012р. по 30.09.2012 року не доводять його
мешкання у спірній квартирі разом з
ОСОБА_5 з 2009 року та факту ведення
спільного господарства. Даний платіж
був одноразовим і зроблений після
смерті ОСОБА_5, а факт мешкання позивача
ОСОБА_3 у спірній квартирі на даний час
суд не спростовує. На думку суду, ОСОБА_3
не зареєстрований у спірній квартирі,
має іншу прописку, тобто зберігає за
собою право користування житловою
площею за місцем реєстрації, спірна
квартира не є його постійним місцем
проживання, в дану квартиру він
вселився самоправно, без дотримання
встановленого законом порядку і без
законних підстав, тому підлягає
виселенню з даної житлової площі без
надання іншого жилого приміщення.

Колегія суддів дійшла висновку, що
рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права, та вважає доводи
апелянта не ґрунтуються на доказах.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 відпрацював на підприємстві
більше 10 років на посаді
слюсаря-сантехніка КП «Ювілейне», що
підтверджується копією трудової
книжки (а.с. 11-13), на підставі Службового
ордеру № 004584 від 21.07.1989р. (а.с. 57 ),
виданого на підставі рішення виконкому
Артемівської районної Ради депутатів
трудящих м. Ворошиловграда від 18.07.1989р.
для постійного проживання отримав
однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 в м.
Луганську на сім'єю з трьох осіб (
ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_3 (син) - позивач
(а.с. 89). На даний час квартира
знаходиться на балансі та
обслуговуванні КП «Ювілейне» та є
службовим житлом, що підтверджено
рішенням Луганської міської ради
шостого скликання від 30.11.2010 року № 2/15
«Про надання згоди на передачу об'єктів
житлово-комунального господарства»
(а.с. 58-59); рішенням виконкому
Ворошиловградської міської ради
депутатів «Про закріплення квартир, як
службових» від 31.03.1989р. № 83/2 (а.с.56),
рішенням Ювілейної селищної ради
шостого скликання «Про надання згоди
на прийняття у комунальну власність
територіальної громади смт Ювілейного
в особі Ювілейної селищної ради м.
Луганська Луганської області об'єктів
із житлово-комунального господарства,
розташованих на території смт.
Ювілейного від 06.12.2010р. № 2/23 (а.с. 64-65),
актом приймання-передачі житлового
фонду в комунальну власність, рішенням
Ювілейної селищної ради «Про створення
комісії з питань передачі об'єктів
житлово-комунального господарства» №
215 від 14.12.2010р. (а.с. 71-72), рішенням
Ювілейної селищної ради «Про
затвердження актів приймання-передачі
житлового фонду в комунальну
власність» № 220 від 24.12.2010р. (а.с. 73).
Позивачем надано акт про проживання у
АДРЕСА_3 у м. Луганську від 18.10.2012 року,
підписаний мешканцями сусідніх
квартир (а.с. 74-77), квитанції від 11.10.2012
року про здійснення ним комунальних
платежів за адресою: АДРЕСА_1 у період
часу з 01.01.2012р. по 30.09.2012 року (а.с. 9).
Згідно довідки УДМСУ в Луганській
області від 16.03.2013 року позивач ОСОБА_3
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4
(а.с.91).

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 58 ЖК України на
підставі рішення про надання жилого
приміщення в будинку державного або
громадського житлового фонду
виконавчий комітет районної, міської,
районної в місті, селищної, сільської
Ради народних депутатів видає
громадянинові ордер, який є єдиною
підставою для вселення в надане жиле
приміщення.

В силу ст. 61 ЖК України користування
жилим приміщенням у будинках
державного і громадського житлового
фонду здійснюється відповідно до
договору найму жилого приміщення.
Договір найму жилого приміщення у
будинках державного і громадського
житлового фонду укладається в
письмовій формі на підставі ордера на
жиле приміщення між наймодавцем
житлово-експлуатаційною організацією
(а в разі її відсутності відповідним
підприємством, установою,
організацією) і наймачем громадянином,
на ім'я якого видано ордер.

Згідно ст. 118 ч. 1 ЖК України службові
жилі приміщення призначаються для
заселення громадянами, які у зв'язку з
характером їх трудових, відносин
повинні проживати за місцем роботи або
поблизу від нього. Жиле приміщення,
включається до числа службових
рішенням виконавчого комітету
районної, міської, районної у місті
Ради депутатів. Під службові жилі
приміщення виділяються, як правило,
окремі квартири. Як роз'яснив Верховний
суд України в Постанові Пленуму «Про
деякі питання , що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» № 2 від 12.04.1985р., вирішуючи
спори про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 3 ст.116 ЖК України, осіб,
які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судова колегія погоджується з такими
висновками суду, оскільки вони
відповідають зібраним у справі
доказам, судом дана належна оцінка та
правильно визначена юридична природа
цивільних відносин, що виникли і закон,
який їх регулює.

Посилання апелянта на ті обставини, що
він не міг бути виселений на підставі
ст. 125 ЖК України, та ствердження
апелянта стосовно того, що він мешкав
із батьком однією родиною, вів спільний
побут, доглядав батька, оскільки він
був повністю матеріально залежним від
апелянта, сам і поховав його, не
доводять факту мешкання позивача з
батьком однією родиною, а надання
допомоги батькові та його поховання є
родинним обов'язком позивача і
відповідає моральним засадам
суспільства. Оскільки, зміну договору
найму жилого приміщення внаслідок
визнання наймачем іншого члена сім'ї,
або реєстрації позивача за місцем
мешкання батька не відбулось за життя
померлого наймача, а також враховуючи,
що ОСОБА_3 був зареєстрований разом з
матір'ю в іншому житловому приміщенні
та по теперішній час згідно з довідкою
УДМСУ в Луганській області від 16.03.2013
року позивач зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_4 (а.с.91), він не набув
права на користування спірною
службовою квартирою, а відтак вимоги
позивача є безпідставними. Крім того
колегія суддів зауважує, що зміна
договору найму жилого приміщення
внаслідок визнання наймачем іншого
члена сім'ї не допускається в службових
жилих приміщеннях, а тому у разі смерті
наймача або втрати ним права на жиле
приміщення, воно не належить будь-якому
членові сім'ї наймача. Тому, право члена
сім'ї наймача службового житла є
похідним від права наймача, і, після
смерті такого наймача, члени його сім'ї
не набувають самостійного права на
користування цим службовим житловим
приміщенням.

Доводи апелянта щодо отримання ним
стабільної заробітної плати, що
підтверджено копією довідки про
доходи, але, як стверджує апелянт, про
неї не зазначено у рішенні, що вказує на
однобічність та упередженість суду, не
мають відношення до предмету
заявленого спору та не є суттєвими.

Посилання апелянта на квитанції про
сплату за комунальні послуги як на
належні докази, є безпідставними,
оскільки сплата за комунальні послуги
квартири була здійснена разово
апелянтом після смерті ОСОБА_5. В суді
апеляційної інстанції апелянт пояснив,
що більше комунальних послуг не
сплачує і на момент розгляду виникла
заборгованість в розмірі 7000-9000 гривень.
Враховуючи наведене разова сплата
комунальних послуг після смерті батька
не може бути доказом того, що вони
мешкали у спірній квартирі разом та
вели спільне господарство.

Судова колегія не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги стосовно
того, що судом першої інстанції
помилково прийняті до уваги показання
свідка ОСОБА_4, тому що цей свідок є
зацікавленою особою, працює
заступником голови Ювілейної селищної
ради м. Луганська, оскільки відповідно
до матеріалів справи свідок приведений
судом до присяги та попереджений судом
про кримінальну відповідальність за
завідомо неправдиві показання (а.с. 104).
Апелянт у свою чергу не надав доказів
які спростовують пояснення свідка
ОСОБА_4 а тому виходячи з принципу
змагальності сторін та
диспозитивності цивільного
судочинства, згідно з якими кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
зазначені посилання апелянта є
необгрунтованими. Суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі (ст.. 10, 11 ЦПК
України). В суді апеляційної інстанції
колегією суддів неодноразово
відкладався розгляд справи та апелянту
відведено було час для надання доказів
у підтвердження тих обставин, на які
він посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень (а.с. 181, 190-193, 195,
197-198). Але в судовому засіданні 02.04.2014
року апелянт не надав жодних доказів та
відмовився від заявленого клопотання.

Доказів, які б спростовували висновки
суду, апелянтом не надано. Доводи
апеляційної скарги не є суттєвими,
зводяться до не згоди з висновками суду
по оцінці доказів, але згідно зі ст. 212
ЦПК України право оцінки наданих
доказів належить безпосередньо суду.
Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.303,304,307, 308,315,317,319 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Артемівського районного суду
м. Луганська від 13 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно, але
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий: Судді: