Номер провадження: 22-ц/785/1314/14
Номер справи місцевого суду: 513/1108/13-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючого
судді - Сидоренко І.П., суддів -
Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при
секретарі - Криворучці Ю.П., Колмакові
В.І., розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Саратського районного суду
Одеської області від 23 жовтня 2013року по
справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

встановила:

11 червня 2013року представник ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» звернувся до
суду з позовною заявою до ОСОБА_4,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, в обґрунтування
якої послався на те, що 25 грудня 2006року
між банком та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір на суму 58300долари США
на строк до 25 грудня 2026р. зі сплатою 14 %
річних. З ОСОБА_2 банк уклав договір
поруки в забезпечення даного
кредитного договору. З метою зменшення
фінансового навантаження на
позичальника в умовах кризових явищ в
економіці України, між банком та ОСОБА_4
25 травня 2010року була укладена
Додаткова угода №1 про надання
кредитних канікул на період з 25 травня
2010року до 25 травня 2011року та 17 червня
2011року - Додаткова угода № 2 про
відстрочку сплати процентів. У зв'язку
з невиконанням ОСОБА_4 взятих на себе
зобов'язань, станом на 13 березня 2013рік
виникла заборгованість в розмірі
66499долларів США 90 центів, що в
гривневому еквіваленті становить
531533грн.70коп., яка складається з:
заборгованості за кредитним договором
- 60680,69 доларів США, що становить
485020грн.76коп.; простроченої
заборгованості по кредиту - 208,06 доларів
США, що становить 1663грн.02коп.,
заборгованості за відсотками - 4159,31
доларів США, що становить 33245грн.36коп.,
пені за прострочення погашення кредиту
та відсотків - 1659,90 доларів США, що
становить 13267грн.58коп. Стягнення
вказаної заборгованості банк просив
провести в солідарному порядку з
відповідачів та просив суд стягнути з
відповідачів на користь банку судовий
збір у розмірі 1720грн.50коп. з кожного
(а.с.1-4).

Рішенням суду від 23 жовтня 2013року позов
банку задоволений. Суд стягнув
солідарно: з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на
користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
531533грн.70коп. та судовий збір з кожного
по 1720грн.50коп. (а.с.76-77, 78-81).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться
питання про скасування рішення суду в
частині стягнення кредитної
заборгованості та судового збору з
ОСОБА_2 та постановлення в цій частині
нового рішення про відмову у позовних
вимогах Банку до ОСОБА_2, посилаючись на
те, що вона не отримувала від Банку
листа про погашення заборгованості по
кредитному договору; не була
повідомлена банком про укладення з
ОСОБА_4 додаткової угоди № 1, чим
порушені її права як поручителя; вона
не отримувала від суду копій
матеріалів справи та повідомлень про
слухання справи (а.с.94-96,85-87, 111-113).

Справа розглянута у відсутності
відповідача ОСОБА_4, який був
сповіщений про слухання справи за
останнім місцем проживання (а.с.179-180).

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_2,
представника Банку, вивчивши матеріали
справи в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд 1 інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи позов банку, суд першої
інстанції виходив з того, що кредитний
договір та договір поруки укладені у
відповідності до вимог діючого
законодавства, відповідачі допустили
порушення умов договору і свої
зобов'язання за договором не виконують,
що призвело до утворення
заборгованості по кредиту.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, оскільки вони
відповідають обставинам справи,
зібраним доказам, яким суд дав належну
оцінку та нормам ЦК України.

Судом першої інстанції були
встановлені факти і відповідні їм
правовідносини, які виникли між
сторонами.

25 грудня 2006р. між Банком та ОСОБА_4 був
укладений кредитний договір за №
014/0029/74/68690, відповідно до якого
відповідачу наданий кредит у сумі 58300
доларів США, зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 14%
річних строком до 25 грудня 2026р., згідно
графіку надання кредиту (а.с.9 - 15).

На забезпечення виконання Кредитного
договору 25 грудня 2006р. між банком та
ОСОБА_2 було укладено Договір поруки,
згідно п.п.1.2. якого ОСОБА_2 поручилась
за виконання Кредитного договору №
014/0029/74/68690 від 25 грудня 2006р., укладеного
між Банком та ОСОБА_4 (а.с.24 зворот-25).
Зазначеним договором була встановлена
солідарна відповідальність боржника і
поручителя перед кредитором, що
відповідає вимогам ч.2 ст. 554 ЦК України.

З метою зменшення фінансового
навантаження на позичальника в умовах
кризових явищ в економіці України, між
Банком та ОСОБА_4 були укладені
додаткові угоди до вищезазначеного
кредитного договору.

Так, 25 травня 2010року між Банком та
ОСОБА_4 була укладена Додаткова угода
за №1, відповідно до п. 1 якої тимчасово
на період з 25 травня 2010р. до 25 травня
2011р. сторони домовились зменшити
розмір щомісячного платежу
Позичальника за кредитним договором
(Кредитні канікули). Встановлений новий
Графік погашення кредитної
заборгованості (а.с.15 зворот - 20).

17 червня 2011р. між Банком та ОСОБА_4 була
укладена Додаткова угода за №2,
відповідно до п. 1 якої строк кредиту
збільшено на 73 календарних місяця, дата
остаточного погашення кредиту
встановлена 25 листопада 2033року.
Тимчасово на період з 17 червня 2011р. до 16
червня 2012року, сторони домовилась
зменшити розмір щомісячного платежу
позичальника за кредитним договором до
розміру, визначеного в Графіку
погашення кредиту та інших платежів за
Кредитним договором, що є додатком до
Додаткової угоди №2 (відстрочка сплати
процентів) - а.с.20 зворот - 24.

Судом було встановлено, що ОСОБА_4 не
були виконанні належним чином умови
кредитного договору по поверненню
кредитних грошових коштів, внаслідок
чого перед банком за договором
кредитування у нього виникла
заборгованість по кредиту станом на 13
березня 2013р. у розмірі 66499 доларів США 90
центів, що в гривневому еквіваленті по
курсу НБУ становить 531533грн.70коп., яка
складається з наступного:

· заборгованості за кредитом у
розмірі 60680 доларів США 69 центі, що в
гривневому еквіваленті по курсу НБУ
становить 485020грн.76коп.;

· простроченої заборгованості по
кредиту у розмірі - 208 доларів США 06
центів, що в гривневому еквіваленті
становить 1663грн.02коп.;

· заборгованості по відсоткам -4159
доларів США 31 центів, що в гривневому
еквіваленті становить 33245грн.36коп.;

· пені за прострочення погашення
кредиту та відсотків -1659 доларів США 90
центів, що в гривневому еквіваленті
становить 13267грн.58коп.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Згідно
ст.525 ЦПК України, одностороння відмова
від виконання договірного зобов'язання
не допускається.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.533 ЦК України,
якщо у зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.
Використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

На підставі викладеного, оцінюючі
зібрані по справі докази в їх
сукупності, виходячи із встановленого
в судовому засіданні факту неналежного
виконання ОСОБА_4 кредитних зобов'язань
та з боку ОСОБА_2 умов договору поруки
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що пред'явлені
позовні вимоги підлягають задоволенню
в повному обсязі.

Судом апеляційної інстанції
неодноразово апелянту ОСОБА_2
надавався час для надання доказів на
підтвердження доводів її апеляційної
скарги, але вона не надала суду
відповідні докази відносно того, що
вона не отримувала від Банку листа про
погашення заборгованості по
кредитному договору; не була
повідомлена банком про укладення з
ОСОБА_4 додаткової угоди № 1.

Навпаки на вимогу суду представник
Банку надав суду апеляційної інстанції
заяву від 17 червня 2011року про згоду
ОСОБА_2 на укладення її чоловіком
ОСОБА_4 договору про внесення змін до
іпотечного договору, вказав, що договір
про внесення змін, відповідає
інтересам сім'ї, умови його були
обговорені та є вигідними, та
відповідають спільному волевиявленню
(а.с.177).

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального
права поручитель хоча й пов'язаний із
боржником певними зобов'язальними
відносинами, є самостійним суб'єктом у
відносинах із кредитором. Поручитель,
зокрема, має право висувати
заперечення проти кредитора і в тому
разі, коли боржник від них відмовився
або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього
Кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

До припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання без
згоди поручителя, які призвели до
збільшення обсягу відповідальності
останнього. Збільшення
відповідальності поручителя внаслідок
зміни основного зобов'язання виникає в
разі: підвищення розміру процентів;
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами;
установлення (збільшення розміру)
неустойки; встановлення нових умов
щодо порядку зміни процентної ставки в
бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких
беруть участь поручителі, збільшення
кредитної процентної ставки навіть за
згодою банку та боржника, але без згоди
поручителя або відповідної умови в
договорі поруки, не дає підстав
покладення на останнього
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
18 червня 2012 року № 6-73цс12, яка згідно зі
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

У п. 22 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що відповідно до
частини першої статті 559 ЦК припинення
договору поруки пов'язується зі зміною
забезпеченого зобов'язання за
відсутності згоди поручителя на таку
зміну та за умови збільшення обсягу
відповідальності поручителя. При цьому
обсяг зобов'язання поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель.
Проте якщо в договорі поруки
передбачено, зокрема, можливість зміни
розміру процентів за основним
зобов'язанням і строків їх виплати тощо
без додаткового повідомлення
поручителя та укладення окремої угоди,
то ця умова договору стала результатом
домовленості сторін (банку і
поручителя), а, отже, поручитель дав
згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Таким чином, за положеннями ч. 1 ст. 559
ЦК України припинення поруки в разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, унаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності, презюмується. У
цьому разі звернення до суду з позовом
про визнання договору поруки
припиненим не є необхідним, проте такі
вимоги підлягають розгляду судом у
разі наявності відповідного спору.

Виходячи із загальних засад цивільного
законодавства та судочинства, права
особи на захист у суді порушених або
невизнаних прав, рівності
процесуальних прав і обов'язків сторін
(ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5, 11,
15, 31 ЦПК України) можна зробити висновок
про те, що в разі невизнання кредитором
права поручителя на припинення
зобов'язання за договором поруки,
передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, таке
право підлягає захисту судом за
позовом поручителя шляхом визнання
його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК
України.

На підставі наведеного, судова колегія,
вважає, що зміна умов договору була
проведена у відповідності з вимогами
закону за згодою поручителя.

Доводи апелянта, що суд першої
інстанції не надсилав їй копії
позовної заяви банку з додатками
спростовуються матеріалами справи.

Так, 12 червня 2013р. суд направив ОСОБА_2
за адресою: АДРЕСА_1 лист про слухання
справи та копію позовної заяви з
додатками (а.с.37).

Згідно поштового повідомлення на
аркуші справи 38 ОСОБА_2 отримала
зазначену кореспонденції від суду.

Відповідно до довідки
адресно-довідкового підрозділу
територіального органу ДМС України від
20.07.2013р. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.54).

На аркуші справи міститься доповідна
записка кур'єру суду ОСОБА_6, згідно
якої вручити кореспонденцію ОСОБА_2 від
суду не представилось можливим,
оскільки ОСОБА_2 за зазначеною адресою
не мешкає, а зі слів сусідки мешкає в
Одесі.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані повідомляти суд про зміну
свого місця проживання (перебування,
знаходження) або місцезнаходження під
час провадження справи. У разі
відсутності заяви про зміну місця
проживання або місцезнаходження
судова повістка надсилається на
останню відому судові адресу і
вважається доставленою, навіть якщо
особа за цією адресою більше не
проживає або не знаходиться.

На ім'я ОСОБА_2 відповідач ОСОБА_4
отримував повістку про виклик до суду
на 23 жовтня 2013р. об 14.00годин, що
відповідає ч.3 ст. 76 ЦПК України (а.с.68).

Крім того, сповіщення ОСОБА_2 за адресою
її реєстрації є належним сповіщенням
та відповідає вимогам ч.5ст.75, ст.76 ЦПК
України.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог та на підставі наданих сторонами
доказів.

Відповідачі не надали суду першої
інстанції та апеляційної інстанції
доказів на підтвердження своїх
заперечень проти позову банку.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Саратського районного суду
Одеської області від 23 жовтня 2013року
-залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
І.П.Сидоренко

Судді:
Т.В.Цюра

С.О.Погорєлова