Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/975/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Боєва В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого:
Боєвої В.В.,

Суддів
Коваленко А.І., Денисенко Т.С.,

При секретарі:
Хомяк К.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Акцент Банк»
на рішення Михайлівського районного
суду Запорізької області від 24 грудня
2013 року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Акцент Банк»
до ОСОБА_2 про звернення стягнення на
майно,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року Публічне
акціонерне товариство «Акцент Банк»
(далі - ПАТ «Акцент Банк») звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на майно, згодом - 18.12.2013 року
подав уточнену позовну заяву.

Позивач зазначав, що 22.09.2008 року ОСОБА_2
відповідно до укладеного договору №
ABZIAU19270963 отримала кредит в розмірі 39255
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 20,04 % на
рік на суму залишку заборгованості з
кінцевим терміном повернення 20.09.2013
року. Згідно умов кредитного договору,
відповідач зобов'язалась своєчасно, у
встановлені договором строки,
здійснювати погашення заборгованості
за кредитом.

В забезпечення повернення кредиту
22.09.2008 року укладено договір застави
рухомого майна, згідно якого
відповідач надала в заставу належний
їй автомобіль ВАЗ, модель: 210994-20, рік
випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий
автомобіль, № кузова/шасі: НОМЕР_1,
реєстраційний номер: НОМЕР_2. Даний
автомобіль було придбано за кредитні
кошти.

Позивач вказував, що ПАТ «Акцент Банк»
зобов'язання за вказаним вище
кредитним договором виконав, але
відповідач свої зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконала, у зв'язку з чим виникла
заборгованість станом на 22.05.2013 року в
розмірі 162572 грн. 58 коп., яка складається
з : заборгованості за кредитом - 40477,88
грн.; заборгованості по процентам - 24562,42
грн.; заборгованості по комісії за
користування кредитом - 6844,21 грн.; пені
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 82708,42 грн.;
штрафу (фіксована частина) - 250 грн.;
штрафу (процентна складова) - 7729 грн. 65
коп. Також, відповідач в порушення умов
договору застави після порушення
зобов'язань за кредитним договором,
предмет застави в заклад банку не
передав.

Посилаючись на ці обставини, позивач в
уточненій позовній заяві просив в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором звернути
стягнення на предмет застави -
автомобіль ВАЗ, модель: 210994-20, рік
випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий
автомобіль, № кузова/шасі: НОМЕР_1,
реєстраційний номер: НОМЕР_2., що
належить на праві власності ОСОБА_2,
шляхом продажу вказаного автомобіля
Публічним акціонерним товариством КБ
«Акцент-Банк» з укладанням від імені
банка договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою
покупцем, зі зняттям вказаного
автомобіля з обліку в органах ДАІ, а
також наданням банку всіх повноважень
, необхідних для здійснення продажу.
Також позивач просив стягнути з
відповідача судові витрати у вигляді
оплати судового збору (а. с. 84-87).

Рішенням Михайлівського районного
суду Запорізької області від 24 грудня
2013 року відмовлено у задоволенні
позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ
«Акцент Банк» подало апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Відмовивши в задоволенні позову, суд
першої інстанції посилався на
положення статей 525, 629 ЦК України, якими
передбачені недопустимість
односторонньої відмови від
зобов'язання та обов'язковість
договору.

Також суд посилався на статтю 1054 ЦК
України, якою визначено поняття
кредитного договору і на частину 2
статті 1050 цього Кодексу, згідно якої
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Посилаючись на те, що відповідно до
п.12.2.1 кредитного договору, укладеного
між сторонами, в разі порушення
відповідачем умов повернення кредиту,
банк надає позичальнику письмове
повідомлення та реєструє у Державному
Реєстрі відомості про звернення
стягнення на предмет застави, а
позичальник зобов'язався за умовами
договору (п.12.2.2 договору) в разі не
усунення порушень, передати предмет
застави у володіння банку протягом 30
днів з моменту реєстрації відомостей
про звернення стягнення, суд відмовив у
задоволенні позову в зв'язку з
недодержанням банком вимог кредитного
договору стосовно порядку вирішення
спору та звернення стягнення на
предмет застави.

Основні доводи апеляційної скарги
полягають в тому, що представник ПАТ
«Акцент-Банк» був відсутній в судовому
засіданні в той день, коли ухвалено
оскаржуване рішення, а тому апелянт
просив поновити строк апеляційного
оскарження, оскільки копію повного
рішення банком не отримано. Також в
апеляційній скарзі вказано, що після
отримання повного тексту рішення
банком буде подано уточнену
апеляційну скаргу, але уточнену
апеляційну скаргу або пояснення до
апеляційної скарги ПАТ «Акцент-Банк»
не подав.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, судова колегія
дійшла висновку, що доводи апеляційної
скарги не містять підстав,
передбачених законом, для скасування
судового рішення.

У відповідності до статей 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним, обґрунтованим, а також суд
має вирішити питання щодо наявності
обставин, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення та якими доказами
вони підтверджуються, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин і яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Так, судом встановлено, що 22.09.2008 року
між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_2
укладено кредитний договір № ABZIAU19270963.
Згідно даного договору ОСОБА_2
отримала кредит у розмірі 39255,00 грн., зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму
залишку заборгованості з кінцевим
терміном повернення 20.09.2013 року. Згідно
умов кредитного договору, ОСОБА_2
зобов'язалась своєчасно, у встановлені
договором строки, здійснювати
погашення заборгованості за кредитом.
В забезпечення повернення кредиту між
сторонами 22.09.2008 року укладено договір
застави рухомого майна, згідно якого
відповідач надала в заставу належний
їй автомобіль ВАЗ, модель: 210994-20, рік
випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий
автомобіль, № кузова/шасі: НОМЕР_1,
реєстраційний номер: НОМЕР_2. (а. с. 11-19;
20).

Позивач зазначав, що ОСОБА_2
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконала, а саме: не
здійснювала погашення кредиту у
встановлені договором строки, в звя'зку
з чим виникла з аборгованість, яка
станом на 22 травня 2013 року становить
162572,58 гривень, та складається з: 40477,88
гривень заборгованість за кредитом;
24562,42 гривні заборгованість по
процентам за користування кредитом;
6844,21 гривні заборгованість по комісії
за користування кредитом; 82708,42 гривень
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; а також
штрафи відповідно до умов кредитного
договору: 250,00 гривень штраф (фіксована
частина); 7729,65 гривень штраф (процентна
складова).

Крім того, позивач вказував на
порушення відповідачем умов договору
застави, а саме: після порушення
зобов'язань за кредитним договором
предмет застави в заклад банку не
передано.

Представник відповідача як в
засіданні суду першої інстанції, так і
в засіданні суду апеляційної інстанції
не визнавав позов та апеляційну скаргу
ПАТ «Акцент-Банк».

Представник відповідача пояснював, що
за відсутності звернень позивача
стосовно наміру задовольнити вимоги
шляхом звернення стягнення на майно,
недоведеності наявності вказаної
позивачем заборгованості, не вбачає
підстав для задоволення вимог.
Вказував на невідповідність дій банку
умовам договору, неможливість
відповідача передати залогове майно
згідно умов договору, в зв'язку з
знаходженням його в розпорядженні
ПриватБанку з 2009 року. Крім того, як
зазначав представник відповідача,
раніше судом вже розглядався позов за
вказаним кредитним договором.

При розгляді справи в суді першої
інстанції представником відповідача
суду надано копію акту прийому
залогового автомобіля від 10 вересня 2009
року. Зі змісту цього акту вбачається,
що ОСОБА_2 передала залоговий
автомобіль і доручила ПриватБанку
передати його на реалізацію за
риночною ціною та направити отримані
кошти на погашення заборгованості у
випадку невиконання нею зобов'язань
перед банком (а. с. 68).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом, а статтею 629 ЦК
України встановлено, що договір є
обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно вимог статті 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитор)
зобов`язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов`язується повернути
кредит та сплатити проценти. Частиною 2
статті 1050 ЦК України передбачено, що
наслідками порушення відповідачем
зобовязань щодо повернення чергової
частини суми кредиту є право
позикодавця достроково вимагати
повернення всієї суми кредиту.

Судом встановлено, що відповідно до
п.12.2.1 договору, в разі порушення
відповідачем умов повернення кредиту,
банк надає позичальнику письмове
повідомлення та реєструє у Державному
Реєстрі відомості про звернення
стягнення на предмет застави.
Позичальник зобовязався за умовами
договору (п.12.2.2 договору) в разі не
усунення порушень, передати предмет
застави у володіння банку протягом 30
днів з моменту реєстрації відомостей
про звернення стягнення.

Проте, як зазначено в мотивувальній
частині судового рішення, позивач,
вказуючи на порушення відповідачем
умов договору та наявності
заборгованості, не зазначає про
врегулювання спору в позасудовому
порядку відповідно до умов договору,
позовна заява взагалі не містить
відомостей стосовно звернень банку з
вимогою до боржника, з наданих суду
документів не вбачається отримання
відповідачем письмового повідомлення
щодо необхідності погашення
заборгованості. Вивчивши надані
позивачем докази, суд приходить до
висновку про їх суперечливість та
невідповідність умовам укладеного
договору.

Також судом встановлено, що питання
порядку звернення стягнення на предмет
застави регулюється ст.13 договору, п.13.2
якого вимагається письмове
повідомлення банком позичальника про
обрану ним процедуру звернення
стягнення. Вказана умова банком не
виконана. В матеріалах справи
знаходиться копія витягу про
реєстрацію в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна звернення
стягнення від 14.08.2012 року, проте, копія
повідомлення відповідачу, що міститься
в матеріалах справи, датована 28.03. 2013
року. Відповідно до копії акту прийому
автомобіля залогове майно(автомобіль)
передано ОСОБА_2 представникам ПАТ
«ПриватБанк» 10.09.2009 року, що
унеможливило виконання відповідачем
умов п.12.2.2 кредитно-заставного
договору (а. с. 20; 22; 12;--14; 68; 17).

Оскільки пунктом 12.2.1 кредитного
договору встановлено, що в разі
порушення позичальником умов
повернення кредиту, банк надає
позичальнику письмове повідомлення
про звернення стягнення та реєструє у
Державному Реєстрі відомості про
звернення стягнення на предмет
застави, а позичальник зобов'язався за
умовами договору (п.12.2.2 договору) в
разі неусунення порушень, передати
предмет застави у володіння банку
протягом 30 днів з моменту реєстрації
відомостей, проте, банк не здійснив
таких дій, чим порушив умови кредитного
договору, суд першої інстанції дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позову в зв'язку з недодержанням
банком вимог кредитного договору
стосовно порядку вирішення спору та
звернення стягнення на предмет
застави.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне. Позов
подано представником ПАТ КБ
«ПриватБанк» від імені ПАТ
«Акцент-Банк», про що зазначено в
позові та право на подання позову та
інші процесуальні дії підтверджено
відповідними довіреностями, копії яких
містяться в матеріалах справи (а. с. 27-28;
37-39; 43-44; 46; 62; 67; 78; 88).

Зі змісту позовної заяви та
апеляційної скарги видно, що позивач
вказує на те, що за кредитним договором
№ ABZIAU19270963 від 22.09.2008 року ПАТ
«Акцент-Банк» свої зобов'язання
виконав, а ОСОБА_2 не виконує свої
зобов'язання за цим кредитним
договором перед ПАТ «Акцент-Банк» (а. с.
2-9; 84-87).

Проте, в матеріалах справи відсутні
докази того, що між ПАТ «Акцент-Банк» та
ОСОБА_2 було укладено вказаний
кредитний договір та відсутні докази
щодо наявності будь-яких інших
грошових зобов'язань, за якими
відповідач ОСОБА_2 має відповідати
перед ПАТ «Акцент-Банк».

В позовній заяві та апеляційній скарзі
не міститься жодних посилань на те, що в
правовідносинах, які виникли між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 з приводу
виконання кредитного договору №
ABZIAU19270963 від 22.09.2008 року, мав місце
договір факторингу або будь-який інший
договір щодо відступлення права
вимоги позивачеві - ПАТ «Акцент-Банк».

В матеріалах справи також відсутні
належні та допустимі докази стосовно
того, що ПАТ «ПриватБанк» передав своє
право вимоги до боржника ОСОБА_2 (за
кредитним договором ABZIAU19270963 від 22.09.2008
року) іншій особі, зокрема, ПАТ
«Акцент-Банк».

Частиною 1 статті 15 ЦК України
передбачено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Згідно частини 1 статті 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Виходячи зі змісту вказаних норм права,
судова колегія вважає, що в даній
справі позивачем - ПАТ «Акцент-Банк» не
доведено, що відповідач ОСОБА_2 порушує
права або інтереси ПАТ «Акцент-Банк»,
оскільки вона відповідає за взяті нею
грошові зобов'язання перед іншим
банком - ПАТ «ПриватБанк» та у
відповідності до п. п. 13.2, кредитного
договору № ABZIAU19270963 від 22.09.2008 року в
зв'язку з неможливістю виконання
зобов'язань за цим договором передала
ще в 2009 році ПАТ «ПриватБанк»
залоговий автомобіль та надала
письмову згоду ПриватБанку передати
цей автомобіль на реалізацію та
направити отримані кошти на погашення
заборгованості. Це підтверджено
відповідним актом прийому автомобіля
позичальника від 10.09.2009 року і не
заперечувалося представником
апелянта при розгляді справи в суді
апеляційної інстанції (а. с. 68).

З урахуванням вищевикладеного судова
колегія дійшла висновку, що відсутні
підстави для захисту в судовому
порядку прав та інтересів ПАТ
«Акцент-Банк» - за відсутності
грошових зобов'язань між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2, а тому рішення
суду першої інстанції про відмову в
задоволенні позовних вимог ПАТ
«Акцент-Банк» є законним та
обгрунтованим.

З огляду на вищевикладене судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
ПАТ «Акцент-Банк» не містить підстав,
передбачених законом, для скасування
судового рішення, а тому апеляційна
скарга має бути відхилена з залишенням
без змін рішення суду першої інстанції,
яке відповідає вимогам статей 213-214 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Акцент Банк»
відхилити.

Рішення Михайлівського районного суду
Запорізької області від 24 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: