Єдиний унікальний номер 253/657/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/669/2014
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді:
Жданової В.С.,

суддів:
Принцевської В.П, Тимченко О.О.

при секретарі:
Баранчикові Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Центрально-міського районного суду м.
Горлівки 26 листопада 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 ,
яка діє в своїх інтересах та інтересах
малолітньої доньки ОСОБА_3, до ОСОБА_4
про визнання права на житло, за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
яка діє в своїх інтересах та інтересах
малолітньої доньки ОСОБА_3 про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житлом,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Центрально-міського
районного суду м. Горлівки 26 листопада
2013 року ОСОБА_2 , яка діє в своїх
інтересах та інтересах малолітньої
доньки ОСОБА_3, відмовлено в
задоволенні позову до ОСОБА_4 про
визнання права на житло. Зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, яка
діє в своїх інтересах та інтересах
малолітньої доньки ОСОБА_3 про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житлом задоволені
частково, визнано ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування житлом за
адресою АДРЕСА_1. В іншій частині
зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
задоволення її позовних вимог у
повному обсязі. В обґрунтування
доводів апеляційної скарги
посилається на те, що вказаним рішенням
вона з донькою позбавлена житла;
розірвання шлюбу із в відповідачем не
позбавляє її права на користування
житлом в його квартирі; суд не врахував
те, що вона виселилась із квартири у
зв»язку з проведенням у спірній
квартирі ремонту.

Відповідачем ОСОБА_4 рішення суду
першої інстанції не оскаржено.

При розгляді справи судом першої
інстанції встановлено, що сторони -
колишнє подружжя, які перебували у
зареєстрованому шлюбі з 06.06.2000 року, від
шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідачу ОСОБА_4 на
підставі договору дарування від 30.10.2000
року належить однокімнатна квартира
АДРЕСА_1. З реєстрацією права власності
у БТІ 24.11.2000 року. Позивачка ОСОБА_4 та
донька ОСОБА_3 були зареєстровані у
квартирі 21.03.2003 р. У вересні 2004 року з
метою покращення житлових умов сторони
переїхали у квартиру матері
відповідача ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2,
в якій спільно проживали до 2009 року. У
2009 році відповідач ОСОБА_4 за вчинений
злочин був взятий під варту, позивачка
залишила вказане житло, шлюбні
відносини було припинено. Рішенням
Центрально-міського районного суду м.
Горлівки від 16.08.2011 р. шлюб між
сторонами було розірвано.

В судовому засіданні позивачка та її
представник підтримали доводи
апеляційної скарги у повному обсязі.

Відповідач та його представник просять
рішення суду залишити без змін.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 ще в 2004 році добровільно
виїхали із спірної квартири, після
припинення шлюбних відносин з
відповідачем у 2009 році та розірвання
шлюбу за рішенням суду від 16.08.2011 року
позивачка у спірну квартиру не
повернулась, поважних причин для не
проживання у спірній квартирі не
встановлено, що відповідно до ст.. 405 ЦК
України є підставою для визнання її
такою, що втратила право на проживання.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи
, перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав .

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до рішення
Центрально-міського районного суду м.
Горлівки від 16.08.2009 року сторони
припинили шлюбні відносини у 2009 році.

З наданих суду актів, складених КП
«Кіровський» від 24.04.2013 р. та 17.05.2013 р. ,
власник квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є
зареєстрованими за адресою АДРЕСА_1,
проте у вказаній квартирі не
проживають з вересня 2004 року.

Факт непроживання сторін у спірній
квартири з вересня 2009 року підтвердили
свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, які підписали
вказані акти; свідок ОСОБА_5, яка
пояснила, що син ОСОБА_4 з невісткою
ОСОБА_2 з 2004 року проживали у належній
їй / свідку/ двокімнатній квартирі
АДРЕСА_2, яку невістка залишила після
взяття сина під варту у 2009 р.

Свідок ОСОБА_9 підтвердила, що
позивачка ОСОБА_2 з 2009 року проживала у
квартирі своєї матері по АДРЕСА_3.
Свідок ОСОБА_10 також підтвердила, що
ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживала.

Доводи апеляційної скарги про те, що
спірну квартиру вони залишили разом з
відповідачем у грудні 2010 року через
необхідність проведення у квартирі
ремонту є неспроможними, оскільки
суперечать фактичним обставинам
справи та є недоведеними.

Встановлено, що позивачка квартиру
залишила добровільно, шлюбні відносини
між подружжям припинені у 2009 році, брак
розірвано 17.08.2011 року, проте, позивачка
у спірну квартиру не повернулась,
поважних причин для не проживання не
встановлено.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що
члени сім»ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Член сім»ї власника житла
втрачає право користування цим житлом
у разі відсутності члена сім»ї без
поважних причин понад один рік, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ними і власником житла або законом.

Аналіз наведених обставин свідчить про
те, що позивачка більше року не
проживала у квартирі без поважних
причин, тому висновок суду першої
інстанції про те, що вона є такою, що
втратила право на користування житлом
у квартирі її власника, є
обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
обґрунтування позовних вимог, яким суд
першої інстанції дав правову оцінку,
підстав для переоцінки наданим
доказам не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
судом норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ,яка діє в
своїх інтересах та інтересах
малолітньої доньки ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Центрально-міського
районного суду м. Горлівки 26 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Судді: