Номер провадження 2/754/2216/14
Справа №754/1462/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

31.03.2014
м. Київ

Деснянський районний суд міста
Києва у складі: головуючого судді
Петріщевої І.В., при секретарі судового
засідання Сивенко В.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовною заявою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
звернулось до Деснянського районного
суду міста Києва з зазначеною позовною
заявою, в якій просить стягнути на свою
користь з ОСОБА_1 заборгованість у
розмірі 30865,12 гривень за кредитним
договором № б/н від 19.10.2012 року, в
обґрунтування позовних вимог
зазначивши, що 19.10.2012 року між позивачем
та ОСОБА_1 було укладено Генеральну
угоду про реструктуризацію
заборгованості та приєднання до Умов
та правил надання продукту кредитних
карт, за умовами якої позивач надав
відповідачу кредитні кошти у розмірі
28915,69 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 1% річних на рік на
суму залишку заборгованості за
кредитом. Позивач свої зобов'язання
виконав в повному обсязі надавши
ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому
договором, який належним чином
зобов'язання за даним договором не
виконує та у зв'язку з порушенням
зобов'язань станом на 26.12.2013 року має
заборгованість перед позивачем у
розмірі 30865,12 грн.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач
позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 2 від
12.06.2009 року «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» у разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону й не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб (не
відповідача), суд ухвалює рішення про
задоволення позову, обмежившись у
мотивувальній частині рішення
посиланням на визнання позову без
з'ясування і дослідження інших
обставин справи.

Роз'яснивши сторонам наслідки визнання
позову, суд дійшов обґрунтованого
висновку, що визнання позову не
суперечить закону, не порушує прав,
свобод та інтересів сторін чи інших
осіб.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши письмові
докази, суд встановив такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 19.10.2012 року між
Публічним акціонерним товариством
Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та
ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду
про реструктуризацію заборгованості
та приєднання до Умов та правил надання
продукту кредитних карт, за умовами
якої позивач надав відповідачу
кредитні кошти у розмірі 28915,69 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 1% річних на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом (а.с. 4-26).

Відповідно до розрахунку
заборгованості, станом на 26.12.2013 року, у
відповідача перед позивачем наявна
заборгованість у розмірі 30865,12 грн., яка
складається з: 28915,69 грн. заборгованості
за кредитом; 3,47 грн. заборгованості за
відсотками, 1945,96 грн. заборгованості по
судовим штрафам (а.с. 3).

Судом об'єктивно встановлено, що між
сторонами у справі на підставі
укладеного кредитного договору
виникли зобов'язання, за якими позивач
надав відповідачеві послуги, а
останній зобов'язався їх оплатити на
визначених умовах та у відповідний
строк. Проте, всупереч взятим на себе
зобов'язанням по виплаті кредитних
коштів у визначені договором строки,
відповідач їх належним чином не
виконав, у зв'язку з чим у відповідача
перед позивачем виникла прострочена
заборгованість.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу
України передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути кредитору
надані грошові кошти (кредит) та
сплатити проценти у строки та на
умовах, встановлених договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України під порушенням
зобов'язання передбачено його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За змістом ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.

Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Разом тим, відповідачем суду не надано
жодних належних та допустимих доказів
в заперечення позовних вимог, не
здобуто таких доказів і в ході судових
засідань.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини
справи, оцінивши зібрані у справі
докази, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ґрунтуються на вимогах
закону, обставини справи підтверджені
певними засобами доказування, тому
позовні вимоги підлягають задоволенню
в повному обсязі.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
витрати.

Відповідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213 - 215, 218 ЦПК України,
ст.ст. 3, 11, 15, 16, 22, 525, 526, 530, 599, 610, 611, 612, 625,
627, 1054-1056-1 Цивільного кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Стягнути на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» з ОСОБА_1
заборгованість за кредитним договором
від 19.10.2012 року у розмірі 30865,12 гривень.

Стягнути на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» з ОСОБА_1 судові
витрати у розмірі 308,65 грн.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення.

Суддя
Петріщева І.В.