Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1056/14
Головуючий у 1-й інстанції: Наумов О.О.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Стрелець Л.Г., Кочеткової
І.В.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Енергодарського міського суду
Запорізької області від 04 грудня 2013
року у справі за позовом позовом ОСОБА_2
до Кредитної спілки «Порада» про
стягнення суми грошових коштів за
договором та стягнення моральної
шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із вищевказаним позовом, в
обґрунтування якого зазначала, що
15.05.2009 року уклала з відповідачем
депозитний договір №694.1 «Весняна
порада 2009» на суму 50 грн., а 27.05.2009 року
додатково внесла 19950 гр. строком на 6
місяців до 15.11.2009 року під 28% річних.
Оскільки після закінчення строку
договору відповідач кошти не повернув,
депозитний вклад і нараховані за
договором відсотки в загальній сумі 21
446 грн. були стягнуті з кредитної спілки
судовим рішенням від 17 вересня 2010 року.

Посилаючись на те, що до теперішнього
часу судове рішення не виконане, кошти
не повернуті, просила на підставі
ст.ст.611, 625, 1212 ЦК України і ст.10 ч.5
Закону України „Про захист прав
споживачів" стягнути з кредитної
спілки на її користь 162773, 62 грн. , із яких
44495,10 грн. - сума вкладу з відсотками,
нарахованими станом на 16 вересня 2013
року, 2469,53 грн. - три проценти річних від
простроченої суми заборгованості за
період з 15 листопада 2009 року по 16
вересня 2013 року, 115808,99 грн. - пені із
розрахунку 3% за 180 днів порушення
строків виконання боргового
зобов'язання, а також 60 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Енергодарського міського
суду Запорізької області від 04 грудня
2013 року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування
судового рішення і ухвалення нового
про задоволення позову ОСОБА_2
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

За змістом ст.ст.309, 310 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення являється невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Рішення суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі з підстав,
визначених ст. 205 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
недоведеності позовних вимог ОСОБА_2 і
ненаданням останньою доказів на
підтвердження позовних вимог.

Проте погодитися з такими висновками
суду не можна, оскільки суд дійшов їх з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що 15 травня 2009 року
сторони уклали депозитний договір №694.1
„Весняна порада 2009", за яким ОСОБА_2
внесла на депозитний рахунок спілки
кошти в загальній сумі 20000 грн. на строк
до 15 листопада 2009 року з виплатою 28 %
річних. У зв'язку з відмовою кредитної
спілки повернути вкладнику депозитний
рахунок по закінченню строку дії
договору, судовим рішенням від 17
вересня 2010 року за позовом прокурора м.
Енергодар, заявленого в інтересах
ОСОБА_2, належні до виплати кошти в
загальній сумі 21 446 грн. 11 коп. були
стягнуті на користь ОСОБА_2 (а.с.6).

Частиною 3 ст.61 ЦПК України встановлено,
що обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не підлягають
доказуванню при розгляді іншої справи,
у якій беруть участь ті самі особи, або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Оскільки судовим рішенням, що набрало
законної сили, у справі між тими ж
сторонами встановлені як факт
укладення депозитного договору, так і
розмір вкладу і відсотків, що підлягав
сплаті ОСОБА_2 по закінченню строку дії
договору, висновок суду першої
інстанції про недоведеність позовних
вимог не відповідає фактичним
обставинам і вимогам процесуального
закону.

Приймаючи до розгляду позов ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів, суд першої
інстанції на порушення вимог ст. 122 ч.2
п.2 ЦПК України не обговорив питання
щодо можливості повторного розгляду
вимог про стягнення депозитного вкладу
і нарахованих відсотків на загальну
суму 21446 грн.11 коп., хоча в позовній
заяві міститься посилання на судове
рішення, що набрало законної сили, яким
вказані вимоги вже задоволені, і
рішення знаходилося на примусовому
виконанні (а.с.6).

Відповідно до ст.205 п.2 ЦПК України суд
своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо набрало законної сили
рішення суду, ухвалене з приводу спору
між тими самими сторонами, про той
самий предмет і з тих самих підстав.

Зважаючи на те, що є рішення суду з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав, оскаржуване рішення
суду в частині відмови у позові про
стягнення депозитного вкладу і
відсотків на загальну суму 21 446 грн. 11
коп. на підставі ст.с.205 п.2, 310 ч.1 ЦПК
України підлягає скасуванню із
закриттям провадження у справі в цій
частині позову.

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення зі спілки грошових коштів,
позивач просив суд про нарахування і
стягнення відсотків за депозитом у
відповідності з п.1.2 договору за період
з 15 листопада 2009 року - день закінчення
дії депозитного договору по 16 вересня
2013 року - день звернення до суду з
відповідним позовом.

За положеннями ст.2 Закону України „Про
банки та банківську діяльність"
вклад(депозит) - це кошти в готівковій
або у безготівковій формі, у валюті
України або в іноземній валюті, які
розміщені клієнтами на їх іменних
рахунках у банку на договірних засадах
на визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України
проценти на банківський вклад
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу в банк, до дня,
який передує його поверненню
вкладникові або списанню з рахунку
вкладника з інших підстав.

Проте, умовами договору сторони
передбачили, що після закінчення
строку дії договору спілка ніяких
нарахувань на внесок не проводить (а.с.4:
п.2.4 Договору №694.1).

Відповідно до ст.ст.6,627 ЦК України
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зважаючи на те, що умовами договору
сторони обмежили строк нарахування
відсотків за депозитним вкладом
строком дії договору - до 15 листопада 2009
року, вимоги ОСОБА_2 про нарахування і
стягнення процентів після закінчення
строку договору не відповідають п.2.4
цього договору, а тому передбачених
законом підстав для задоволення цієї
частини позовну судова колегія не
вбачає.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення
пені за кожен день прострочення
повернення депозитного вкладу, розмір
якої згідно наданого розрахунку
становить 115 808,99 грн., та 60 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди, позивач
посилалася на п.5 ст. 10 Закону України
„Про захист прав споживачів", якою
передбачено, що у разі, коли виконавець
не може виконати (прострочує виконання)
роботу (надати послуги) згідно з
договором, за кожен день(кожну годину,
якщо тривалість виконання визначено у
годинах) прострочення споживачеві
сплачується пеня у розмірі 3 % від
вартості роботи (послуги), якщо інше не
передбачено законодавством.

Проте, до правовідносини між КС
„Порада" та споживачем ОСОБА_2, які
виникли з приводу депозитного
договору, Закон України „Про захист
прав споживачів" застосовується лише в
частині, не врегульованій нормами ЦК
України та іншими нормативно-правовими
актами у сфері банківської діяльності.

Оскільки неустойка у виді пені в якості
забезпечення виконання КС „ Порада"
грошових зобов'язань за депозитним
договором від 01 серпня 2008 року його
умовами не передбачалась, то і
правових підстав для її стягнення суд
не має.

Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Укладений між сторонами депозитний
договір не передбачає відшкодування
моральної шкоди у разі порушення
кредитною спілкою строків повернення
депозитного вкладу, а тому
передбачених законом підстав для
стягнення з кредитної спілки коштів на
відшкодування моральної шкоди також не
має.

Разом з тим, вимоги ОСОБА_2 про
стягненні з кредитної спілки грошових
коштів на підставі ст.625 ЦК України
являються такими, що підлягають
задоволенню.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів унаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

При цьому вказана норма права не
обмежує права кредитора звернутися до
суду за захистом свого права, якщо
грошове зобов'язання не виконується й
після вирішення судом питання про
стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не
пов'язує припинення зобов'язання з
ухваленням судового рішення чи
відкриттям виконавчого провадження з
його примусового виконання, а
наявність судового рішення про
стягнення заборгованості не припиняє
грошових зобов'язань кредитної спілки
та не виключає її відповідальності за
порушення строків розрахунків, тому
вимоги вкладника про нарахування трьох
процентів річних на суму
заборгованості на підставі ст. 625 ЦК
України являються обґрунтованими.

За таких обставин з кредитної спілки на
користь кредитора ОСОБА_2 на підставі
ст.625 ч.2 ЦПК України підлягають
стягненню 3% річних від простроченої
суми боргового зобов'язання на суму
21446,11 грн. за період з 15 листопада 2009
року до 16 вересня 2013 року у сумі 2469,53
грн.

Вимоги про стягнення інфляційних
нарахувань в порядку ч.2 ст. 625 ЦК
України не заявлялися, а тому
предметом даного спору вони не
являються.

Посилання в позовній заяві на те, що
складений сторонами 16.09.2013 року акт
звіряння рахунків(а.с.3) слід вважати
додатковими умовами договору -
безпідставні, враховуючи як правову
природу такого акту, так і його зміст.
Крім того, відповідно до ч.2 ст. 1058 ЦК
України договір банківського вкладу, в
якому вкладником є фізична особа, є
публічним договором(ст. 633 цього
Кодексу).

Відповідно ж до ч.2 ст. 633 ЦК України
умови публічного договору
встановлюються однаковими для всіх
споживачів, крім тих, кому за законом
надані відповідні пільги, а згідно
положенням ч.6 вказаної статті умови
публічного договору, які суперечать ч.2
цієї статті та правилам, обов'язковим
для сторін при укладанні і виконанні
публічного договору, є нікчемними.

Підписані сторонами 21 лютого 2014 року
доповнення до договору, які надійшли на
адресу апеляційного суду 25 лютого 2014
року, не являються підставою для
стягнення з кредитної спілки будь-яких
додаткових сум. Вказані зміни до
кредитного договору були внесені
сторонами після закінчення строку дії
договору, не були предметом судового
спору і позовні вимоги ОСОБА_2
вказаними змінами не обґрунтовувалися.
Предметом судового спору був кредитний
договір в редакції, яка діяла до
ухвалення судового рішення, а тому
дослідження та оцінка апеляційним
судом зазначених доповнень до договору
суперечило б вимогами ст.303 ЦПК
України.

Зважаючи на викладене, колегія вважає,
що оскаржуване рішення на підставі
ст.ст.309, 310 ЦПК України підлягає
скасуванню, провадження у справі в
частині вимог про стягнення
депозитного вкладу з відсотками на
суму 21446 грн.11 коп. - закриттю, в іншій
частині позову - з ухваленням нового
рішення про часткове задоволення
позову і стягнення з кредитної спілки
на користь ОСОБА_2 3% річних в порядку
ст.625 ЦК України на загальну суму 2469,53
грн. У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_2 слід відмовити.

На підставі ст.88 ЦПК України з
кредитної спілки на користь держави
підлягає стягненню судовий збір у
загальній сумі 365 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст.307, 309, 310,313, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Енергодарського міського суду
Запорізької області від 04 грудня 2013
року по цій справі скасувати.

Провадження у справі в частині
позовних вимог про стягнення з
кредитної спілки «Порада» на користь
ОСОБА_2 депозитного вкладу з відсотками
на загальну суму 21 446грн. 11 коп. закрити.

Стягнути з кредитної спілки «Порада»
на користь ОСОБА_2 2469 гр. 10 коп. - 3%
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання за період з 15
листопада 2009 року по 16 вересня 2013 року.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з кредитної спілки кредитної
спілки «Порада» на користь держави
судовий збір на суму 365 грн.40 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: