Номер провадження № 22-ц/785/2674/14
Головуючий у першій інстанції Куркан
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Горновій А.О.,

за участю: позивача ОСОБА_3 та
відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 09 січня 2014 року за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів на утримання дитини та за
позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
оспорювання батьківства та виключення
запису як батька з актового запису про
народження дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

31 травня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів на утримання дитини.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з
19.11.2011 року по 19.04.2012 року вона
знаходилась у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4, під час шлюбу у них народилась
донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина
проживає разом із матір'ю, знаходиться
на її утриманні, відповідач ОСОБА_4
допомоги на утримання дитини
добровільно не надає, тому позивач
звернулась до суду із вказаним позовом
та просила його задовольнити,
стягнувши з відповідача на її користь
аліменти на утримання доньки в сумі 800
гривень щомісячно, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав,
оскільки не вважає себе батьком дитини
і в свою чергу 30 липня 2013 року надав до
суду позов до ОСОБА_3 про оспорювання
батьківства та виключення запису як
батька з актового запису про
народження дитини.

Посилаючись на те, що при подачі заяви
про розірвання шлюбу ОСОБА_3 вказала, що
спільних дітей у подружжя немає, та в
подальшому почала стверджувати, що
відповідач ОСОБА_6. не є батьком дитини,
у зв'язку з чим у нього виникли сумніви,
щодо його батьківства, тому просив суд
виключити відомості про нього як
батька ОСОБА_5 з актового запису №59 від
15.03.2012 року.

Відповідач ОСОБА_3 вказаний позов не
визнала, стверджуючи, що батьком дитини
є ОСОБА_4, та підтримала вимоги свого
позову.

Ухвалою Овідіопольського районного
суду Одеської області від 01 серпня 2013
року зазначені позовні заяви об'єднано
в одне провадження.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 09 січня 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено у повному
обсязі. У задовооленні позову ОСОБА_4
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
змінити рішення суду першої інстанції
та затвердити розмір аліментів, які з
нього стягнуто у твердій грошовій сумі
в розмірі 100 гривень щомісячно до
досягнення дитиної повноліття,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4,
заперечення на апеляційну скаргу
ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без зміни, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 19.11.2011 року по 19.04.2012 року сторони по
справі перебували у зареєстрованому
шлюбі, в якому народилась дитина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4,5,6).

Висновком судової молекулярно -
генетичної експертизи слідує, що
біологічним батьком дитини є ОСОБА_4
(а.с. 57-63).

У теперішній час сторони по справі
однією сім'єю не проживають, спільне
господарство не ведуть. Неповнолітня
донька постійно проживає з матір'ю та
знаходяться на її утриманні.

Отже, місцевим судом при постановленні
рішення було правильно застосовано
норму ст. 180 СК України згідно якої
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК
України при визначенні розміру
аліментів суд враховує: стан здоров'я
та матеріальне становище дитини; стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; інші обставини, що
мають істотне значення.

Отже, вирішуючи спір, місцевий суд
вірно послався на норми закону, що
регулюють правовідносини, які виникли
між сторонами.

Місцевий суд перевірив усі докази, які
навела позивачка ОСОБА_3 у
підтвердження своїх вимог, а
відповідач ОСОБА_4 - у підтвердження
своїх заперечень, навів у рішенні
фактичні обставини, які були
встановлені судом при розгляді справи,
вірно застосував правові норми, що
регулюють ці правовідносини, та зробив
вірний висновок про задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 та відмову у
задоволенні позову ОСОБА_4.

Визначаючи спосіб сплати аліментів у
розмірі 1/4 частини всіх видів доходу
щомісячно, але не менше 30% прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку,
суд обґрунтовано виходив з того, що
відповідач ОСОБА_4, є інвалідом другої
групи, із доходів має лише пенсію по
інвалідності, крім того ІНФОРМАЦІЯ_3 у
ОСОБА_4 від другого шлюбу народилась
донька ОСОБА_7.

Отже, у суду були всі підстави для
застосування ст.183 СК України та
стягнення з відповідача аліментів на
утримання вказаної дитини в розмірі 1/4
частини доходу.

За таких обставин, доводи ОСОБА_4 в
апеляційній скарзі про те, що рішення
суду першої інстанції не відповідає
вимогам закону і підлягає скасуванню
не заслуговують на увагу, оскільки
наведені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують висновків суду і не
містять підстав для висновків про
порушення або неправильне
застосування судом норм права, які
привели до неправильного вирішення
справи, оскільки його доводи
суперечать закону та інтересам
неповнолітньої дитини.

Оцінюючи викладені обставини в їх
сукупності, судова колегія дійшла до
висновку, що суд першої інстанції в
межах заявлених вимог повно і всебічно
розглянув справу, дав належу оцінку
наданим доказам, постановив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що законних підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції немає.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити,
рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 09 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області:
М.М.Драгомерецький

В.О.Панасенков

Р.Д.Громік