Провадження № 22ц/790/178/14
Головуючий 1 інст. - Огієнко
Справа №620/879/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 січня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А.,

Кіся П.В.,

при секретарі - Кузьменко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Зачепилівського районного
суду Харківської області від 15 жовтня
2013 року по цивільній справі за позовом
прокурора Зачепилівського району
Харківської області в інтересах
держави в особі Головного управління
Держкомземагенства у Харківській
області до ОСОБА_2, третя особа -
Державна інспекція сільського
господарства в Харківській області про
відшкодування шкоди, заподіяної
самовільним зайняттям земельної
ділянки, звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки,

встановила:

24.09.2013 року до Зачепилівського
районного суду, в порядку ст. 45 ЦПК
України, надійшов позов прокурора
Зачепилівського району Харківської
області в інтересах держави в особі
головного управління Держземагенства
у Харківській області до ОСОБА_2, третя
особа - Державна інспекція сільського
господарства в Харківській області про
відшкодування шкоди, заподіяної
самовільним зайняттям земельної
ділянки, звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки, в якому
позивач зазначив, що під час проведення
перевірки Державною інспекцією
сільського господарства в Харківській
області встановлено, що ОСОБА_2 в
порушення вимог ст.ст. 125,126 ЗК України
використовує земельну ділянку площею
3,7 га із земель державної власності, яка
розташована на території
Новомажарівської сільської ради
Зачепилівського району за межами
населеного пункту, тобто використовує
її за відсутності відповідного права
власності чи користування, державної
реєстрації, що свідчить про її
самовільне зайняття. У зв'язку з чим
Державі заподіяно шкоду в розмірі 3358,54
грн. Із змісту заяви вбачається, що
відмова відповідача відшкодувати
шкоду та звільнити самовільно зайняту
земельну ділянку обмежує власника в
праві розпоряджатися нею на власний
розсуд, тому прокурор звернувся до суду
з вимогами: зобов'язати ОСОБА_2
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку; стягнути з неї кошти за
самовільне зайняття земельної ділянки
у сумі 3358,73 грн. на користь головного
управління Держземагенства у
Харківській області; судові витрати
покласти на відповідача.

В судовому засіданні прокурор Барибін
С.С. позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, позов просив задовольнити.

Представник головного управління
Держземагенства у Харківській області
Рибалко О.О. не з'явився, будучи
належним чином повідомленим про час та
місце розгляду справи. Надала
клопотання про згоду з позовом
прокурора та просила розглянути справу
без її участі.

Представник третьої особи Державної
інспекції сільського господарства в
Харківській області Ремінний В.І. в
судове засідання не з'явився, будучи
належним чином повідомленим про час та
місце розгляду справи. Надав
клопотання про розгляд справи без його
участі.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представник адвокат ОСОБА_5 зазначили,
що не згодні з позовом, надавши
письмові заперечення, з яких
вбачається, що рішенням
Зачепилівського районного суду
Харківської області від 18.09.2012р. за
ОСОБА_2 визнано право власності на
земельну (частку) пай, в розмірі 3,50
умовних кадастрових гектарів, що
знаходиться на території
Новомажарівської сільської ради
Зачепилівського району Харківської
області, крім того рішенням суду
Зачепилівську районну державну
адміністрацію зобов'язано видати
розпорядження на виготовлення
державного акту на вказану земельну
ділянку 17.12.2012р. таке розпорядження
було видано і було виготовлено проект
землеустрою , де є схема розташування
належної їй земельної ділянки, акт
прийому-передачі межових знаків, тому
ОСОБА_2 вважає, що користується
земельною ділянкою на законних
підставах, Окрім того, серед додатків
до позовної заяви є лист-відповідь
прокурору Зачепилівського району за
підписом начальника відділу
Держземагенства у Зачепилівському
районі Харківської області
Сідельникової Н.Є., в якому є перелік
прізвищ осіб, які мають на праві
власності затверджені проекти
землеустрою, де зазначено і її прізвище
та по батькові та ім'я замість ОСОБА_2
записано ОСОБА_2.

Рішенням Зачепилівського районного
суду Харківської області від 15 жовтня
2013 року позов прокурора
Зачепилівського району Харківської
області в інтересах держави в особі
головного управління Держземагенства
у Харківській області задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 звільнити
самовільно зайняту земельну до площею
3,7 га із земель державної власності, яка
розташована на території
Новомажарівської сільської ради
Зачепилівського району Харківської
області за межами населених пунктів.

Стягнути на користь Держави з ОСОБА_2
збитки в розмірі 3558 грн. 73 коп., та
судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп.,

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, про відмову прокурору в
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
оскільки суд безпідставно не узяв до
уваги, надані нею докази з приводу того,
що рішенням Зачепилівського районного
суду Харківської області від 18.09.2012
року за нею визнане право власності на
земельну ділянку (пай) розміром 3, 50
умовних кадастрових гектарів, та було
видане розпорядження Зачепилівською
РДА Державного акту на земельну
ділянку на її ім'я. Крім того, межові
знаки земельної ділянки передані їй
згідно акту прийому - передачі і у неї є
вся технічна документація щодо проекту
землеустрою вказаної земельної
ділянки, і вона використовувала цю
ділянку без порушень земельного
законодавства, а матеріали справи не
містять даних в якому стані була
земельна ділянка до використання нею.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Статтями 10, 11, 57, 58, 60, 212, 213 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному
та безпосередньому дослідженні
наявних у справі доказів, Жоден доказ
не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. ст. 78, 81, 91, 116, ЗК
України, 328, 373 ЦК України, п.п. 1, 2 указу
Президента України від 8.08.1995 року № 720/95
«Про порядок паювання земель,
переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям » Право власності на
землю - це право володіти,
користуватися і розпоряджатися
земельними ділянками. Громадяни
України набувають права власності на
земельні ділянки на підставі
виділення в натурі (на місцевості)
належної їм земельної частки (паю).

Власники земельних ділянок зобов'язані
забезпечувати використання їх за
цільовим призначенням.Громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною першою статті 128 цього
Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі: приватизації земельних ділянок,
які перебувають у користуванні
громадян; одержання земельних ділянок
внаслідок приватизації державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій;
одержання земельних ділянок із земель
державної і комунальної власності в
межах норм безоплатної приватизації,
визначених цим Кодексом.

Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
на землю гарантується Конституцією
України. Право власності на землю
(земельну ділянку) набувається і
здійснюється відповідно до закону.

Власник земельної ділянки має право
використовувати її на свій розсуд
відповідно до її цільового
призначення.

Установлено, що паюванню підлягають
сільськогосподарські угіддя, передані
у колективну власність колективним
сільськогосподарським підприємствам,
сільськогосподарським
кооперативам, сільськогосподарським
акціонерним товариствам, у тому числі
створеним на базі радгоспів та
інших державних
сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель радгоспів та
інших державних
сільськогосподарських підприємств
здійснюється після перетворення їх на
колективні сільськогосподарські
підприємства.

Паювання земель передбачає
визначення розміру земельної частки
(паю) у колективній власності на
землю кожного члена колективного
сільськогосподарського
підприємства, сільськогосподарського
кооперативу, сільськогосподарського
акціонерного товариства без
виділення земельних ділянок в натурі
(на місцевості).

Право на земельну частку (пай) мають
члени колективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного
товариства, в тому числі пенсіонери,
які раніше працювали в ньому і
залишаються членами зазначеного
підприємства, кооперативу,
товариства, відповідно до списку, що
додається до державного акта на право
колективної власності на землю.

При паюванні вартість і розміри в
умовних кадастрових гектарах
земельних часток (паїв) всіх членів
підприємства, кооперативу, товариства
є рівними.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в
п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16.04.2004 року Сертифікати на
право на земельну частку (пай) є
дійсними до виділення земельної
ділянки в натурі (на місцевості) та
видачі державного акта про право
власності на землю (пункт 17 розд. X
"Перехідні положення" ЗК.

Член колективного
сільськогосподарського підприємства
(далі - КСП), включений до списку, що
додається до державного акта на право
колективної власності на землю,
набуває права на земельну частку (пай) з
дня видачі цього акта, і в разі його
смерті успадкування права на земельний
пай здійснюється за нормами ЦК, у
тому числі й у випадку, коли з різних
причин ця особа не отримала сертифікат
на право на земельну частку (пай).
Невнесення до зазначеного вище списку
особи, яка була членом КСП на час
передачі у колективну власність землі,
не може позбавити її права на земельну
частку.

При неможливості надати такій особі
земельну частку (пай) з колективної
власності через відсутність
необхідної для цього землі остання
відповідно до пункту 7 Указу
Президента України від 8 серпня 1995 р. N
720/95 "Про порядок паювання земель,
переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам
і організаціям" має бути надана із
земель запасу, створеного місцевою
радою під час передачі землі у
колективну власність.

Позови громадян, пов'язані з паюванням
земель (зокрема, про визнання права на
земельну частку (пай), її розмір,
незаконність відмови у видачі
сертифіката, виділення паю в натурі),
можуть бути предметом розгляду судів.
Відповідачами в таких справах є КСП,
сільськогосподарські кооперативи,
районна державна адміністрація, яка
затверджувала розмір паю, вирішувала
питання про видачу сертифіката, а
також виконавчий орган чи орган
місцевого самоврядування, що має
вирішувати питання про виділення
земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Задовольняючи позовні вимоги
прокурора, суд першої інстанції
виходив з того, що ні рішення суду, ні
розпорядження РДА не підтверджують
наявність у громадянки ОСОБА_2 права
власності на земельну ділянку площею
3,50 умовних кадастрових гектарів, яка
розташована на території
Новомажарівської сільської ради
Зачепилівського району Харківської
області, та якою ОСОБА_2 користується
шляхом засіву її соняшником. Надані нею
докази свідчать лише про тривалість
процедури набуття нею права власності
на зазначену земельну ділянку,
оскільки право власності на земельну
ділянку посвідчується Державним актом
на право власності на земельну ділянку
та виникає з моменту державної
реєстрації цих прав.

Як вбачається із матеріалів справи
ОСОБА_2 була членом КСЕП «Заповіт
Леніна» Зачепилівського району
Харківської області і внесена до
списку, який є додатком до Державного
акту на право колективної власності на
землю серії ХР - 11 -00-000271, який
зареєстровано в Книзі записів
державних актів 26.01.1996 року Рішенням
Зачепилівського районного суду
Харківської області від 18.09.2012 року
визнано за ОСОБА_2 право на земельну
частку (пай) в розмірі 3,50 умовних
кадастрових гектарів реформованого
КСП «Заповіт Леніна» та зобов'язано
Зачепілівську РДА Харківської області
видати розпорядження на виготовлення
Державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку розміром
3, 50 умовних кадастрових гектарів на
території Новомажарівської сільської
ради Зачепилівського району
Харківської області на ім'я ОСОБА_2 (а.с.
58).

Розпорядженням Зачепилівської РДА
Харківської області від 17.12.2012 року
надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки 3, 50 умовних гектарів
ріялі із земель запасу, які розташовані
на території Новомажарівської
сільської ради (а.с. 51).

Вказаний проект розроблений ДП
«Харківський інститут землеустрою» в
3-х примірниках, які зберігаються у
відділі Держземагенства у
Зачсепилівському районі, другий в
архіві ДП «Харківський інститут
землеустрою», третій - у замовника, в
якому містяться відомості про земельну
ділянку та власника - ОСОБА_2
кадастровий номер та план.

Межові знаки спірної ділянки передані
ОСОБА_2 згідно акту прийому - передані і
встановлені її межі в натурі.

За таких обставин, враховуючи, що
зволікання з реєстрацією в Державному
кадастрі права ОСОБА_2 на земельну
ділянку, яке виникло відповідно
вказаного вище законодавства 26.01.1996
року призвело до порушення її права
власності судова колегія вважає, що
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового, про
відмову в задоволенні позову,
враховуючи при цьому, що моментом
набуття ОСОБА_2Г, права власності на
земельну ділянку є саме день видачі
Державного акту на право колективної
власності на землю - 26.01.1996 року, а на
момент її державної реєстрації, як
помилково вважав суд першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313, 316, 317,
39, 321, 322, 324, 325 ЦПК України, судова
колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Зачепилівського районного
суду Харківської області від 15 жовтня
2013 року скасувати.

Відмовити прокурору Зачепилівського
району Харківської області в
задоволенні позову про зобов'язання
ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту
земельну до площею 3,7 га із земель
державної власності, яка розташована
на території Новомажарівської
сільської ради Зачепилівського району
та в стягненні на користь Держави з
ОСОБА_2 - 3558 грн. 73 коп., та судових
витрат - 229 грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: