Справа №232/426/14-ц
Провадження № 2/232/187/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
м. Кіровське

Кіровський міський суд Донецької
області в складі

головуючого судді
Карабан І.І.

при секретарі
Єфременко О.М.

за участю представника позивача
Орлової Н.І.

відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні в
залі суду в м. Кіровське цивільну
справу за позовом Обласного
комунального підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за спожиті послуги з
теплопостачання,-

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2014 року позивач - Обласне
комунальне підприємство
«Донецьктеплокоммуненерго» (далі ОКП)
звернувся до суду із позовом до
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
поставлену теплову енергію. В
обґрунтування позову посилається на
те, що відповідачі мешкають за
адресою: АДРЕСА_1, та не вносять плату
за поставлену теплову енергію, у
зв'язку з чим склалася заборгованість
за період з 01 лютого 1997 року по 31 січня
2014 року у сумі 15298,03 грн., яку просить
стягнути з відповідачів в солідарному
порядку.

В судовому засіданні представник
позивача Орлова Н.І., яка діє на
підставі довіреності від 27 грудня 2013
року № юр/6918, підтримала позовні вимоги
в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому
засіданні позов не визнали в повному
обсязі та пояснили, що в 1988 році
отримали цю квартиру, з цього часу
зареєстровані в ній, але тривалий час
не жили в цій квартирі, також їх не
задовольняла якість послуг та
внаслідок тяжкої фінансової ситуації
не мали можливість сплачувати плату в
повному обсязі. В 2007 році їх син ОСОБА_6,
який проживав разом з ними, уклав
договір реструктуризації
заборгованості, проти чого вони не
заперечували.

Відповідач ОСОБА_4, який про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, в судове засідання не
з'явився, заява про розгляд справи за
відсутності не надходила.

Суд, заслухавши представника позивача,
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
дослідивши докази по справі, вважає,
що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст. ст. 67, 68 ЖК України наймач
зобов'язаний своєчасно вносити плату
за комунальні послуги. Плата за
комунальні послуги, зокрема за послуги
з теплопостачання нараховується за
затвердженими тарифами.

Згідно до ст.64 ЖК України члени сім'ї
наймача, які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
теплопостачання" від 2 червня 2005 року N
2633-IV, споживач теплової енергії -
фізична або юридична особа, яка
використовує теплову енергію на
підставі договору. У відповідності до
ч.6 ст.19 цього ж Закону споживач повинен
щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

Судом встановлено, що відповідачка
ОСОБА_2 є наймачем квартири за
адресою: АДРЕСА_1. Членами її сім'ї, які
проживають разом з нею є відповідачі
по справі ОСОБА_3, ОСОБА_4. (а.с.4).

Згідно наданої позивачем копії
особового рахунку заборгованість з
поставленої теплової енергії за
період з 01 лютого 1997 року по 31 січня 2014
року становить 9883 грн. 39 коп. (а.с.5-11)

22 жовтня 2007 року між позивачем та
ОСОБА_6 укладено договір № 1025 про
реструктуризацію заборгованості за
послуги теплопостачання, за яким
підприємство надало розстрочку у
погашенні заборгованості за послуги з
теплопостачання, що утворилася на
01.12.2006 року на суму 3841,44 грн. з жовтня 2007
року по жовтень 2012 року.

Таким чином, у відсутності договору на
споживання послуг, суд вважає потрібно
користуватися доведеністю фактичного
споживання послуг, що є єдиною
підставою (у відсутності договору) на
стягнення заборгованості за фактично
спожиті послуги, тобто за фактичну
поставлену до квартири споживачів
теплову енергію.

Відповідно до ст.71 ЦК УРСР 1963 року
позовна давність встановлювалася у
три роки. У відповідності до ст.79 ЦК
УРСР 1963 року перебіг строку позовної
давності переривався здійсненням
зобов'язаною особою дій, які свідчать
про визнання боргу. Відповідно до ст.75
ЦК УРСР 1963 року позовна давність
застосовується судом незалежно від
заяв сторін.

Суд вважає, що укладення договору про
реструктуризацію, який було укладено
ОСОБА_6, який був на той момент членом
сім'ї відповідачів, і проти чого не
заперечували відповідачі, а також
періодична сплата заборгованості,
перервав строк позовної давності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
факт несплати відповідачами послуг
позивача знайшов своє підтвердження у
судовому засіданні і підлягає
стягненню в солідарному порядку
заборгованість за період з 01 лютого 1997
року по 31 січня 2014 року в сумі 9883
гривень 39 копійок.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідачів інфляційних
збитків за період з 01 січня 2004 року в
сумі 3961 грн. 31 коп. та трьох відсотків
річних в сумі 1453 грн.33 коп.

Суд не може погодитися з зазначеним
розрахунком, оскільки в жовтні 2007 року
було укладено договір
реструктуризації, де сторони
визначили розмір заборгованості
станом на 1 грудня 2006 року, без
урахування зазначених сум, і
погодившись на розстрочку сплати
заборгованості, тобто визначивши інший
порядок виконання зобов'язань.
Позивач ставить питання щодо
відповідальності відповідачів за
несвоєчасне виконання зобов'язань з 01
січня 2004 року, а тому суд вважає, що
вимоги про стягнення сум, передбачених
ст.625 ЦК заявлені безпідставно, а тому
позовні вимоги в цій частині не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
підлягають присудженню з відповідачів
в рівних частках на користь позивача
понесені ним та документально
підтверджені судові витрати, що
складаються з судового збору в сумі 243
гривні 60 копійок, що становить
мінімальний розмір ставки судового
збору за подання до суду позовної
заяви майнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст.
64, 67,68 ЖК України, ст.ст.1, 19 Закону
України "Про теплопостачання" від 2
червня 2005 року N 2633-IV, ст..ст.71,75, 79 ЦК
УРСР 1963 року ст. ст. 10, 60, 82, 88, 212, 215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
на користь Обласного комунального
підприємства
«Донецьктеплокомуненерго»
заборгованість за поставлену теплову
енергію, яка виникла з період з 01 лютого
1997 року по 31 січня 2014 року в сумі 9883
(дев'ять тисяч вісімсот вісімдесят три)
гривні 39 копійок солідарно.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь Обласного комунального
підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» судовий
збір у розмірі 81 (вісімдесят одної)
гривні 20 копійок - з кожного.

В іншій частині позову відмовити за
необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Донецької області через Кіровський
міський суд Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
І.І.Карабан