Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1624/14
Головуючий у 1-й інстанції Смолка І.О.
Суддя-доповідач Воробйова І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого Кочеткової І.В.

суддів Воробйової І.А.,

Маловічко С.В.

при секретарі Свинаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу з
апеляційними скаргами ОСОБА_3 на
рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 21 лютого 2014 року у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа: ОСОБА_5 про виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про
виселення.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що 12 лютого 2008 року між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладено
кредитний договір № ZPBLGA на суму
54300 доларів США на строк до 12 лютого 2028
року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_5 надав в іпотеку
нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 яка
належить йому на праві власності,
згідно договору купівлі-продажу.

Свої зобов'язання за кредитним
договором ОСОБА_5 не виконав і банк
звернувся до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом продажу зазначеного предмета
іпотеки.

В спірній квартирі зареєстровані і
проживають відповідачі у справі ОСОБА_3
та ОСОБА_4

На підставі викладеного, позивач
просив суд, виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 з
квартири АДРЕСА_1

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 21 лютого 2014 року у
задоволенні позов ПАТ КБ «Приватбанк»
задоволено.

Виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири
АДРЕСА_1.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий
збір у сумі 344, 10 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, обговоривши
доводи апеляційних скарг, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ПАТ КБ "Приватбанк"
та виселяючи відповідачів з житлового
будинку АДРЕСА_1 суд першої інстанції
виходив з того, що вказаний житловий
будинок є предметом іпотеки на який
заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 12 березня 2010 року
звернено стягнення, а тому, в силу ст.40
Закону України "Про іпотеку", ст. 109 ЖК
України, особи, які там проживають
підлягають виселенню.

Колегія погоджується з таким висновком
суду.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про
іпотеку" звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги.

Частиною 3 ст. 109 ЖК України визначено,
що звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Пунктом 43 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
№ 5 від 30 березня 2012 року, роз'яснено, що
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов: якщо мешканці добровільно не
звільнили житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що 12
лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк»
та ОСОБА_5 було укладено кредитний
договір № ZPBLGA на суму 54300 доларів
США на строк до 12 лютого 2028 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_5 надав в іпотеку
нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 яка
належить йому на праві власності,
згідно договору купівлі-продажу.

Свої зобов»язання за кредитним
договорм ОСОБА_5 не виконав і банк
звернувся до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом продажу зазначеного предмета
іпотеки. Заочним рішенням Жовтневого
райсуду м.Запоріжжя від 12.03.2010 року
звернено стягнення на спірну квартиру
і виселено ОСОБА_5 зі спірної квартири.

Рішення суду набуло законної чинності.

22 квітня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були
письмово повідомлені позивачем про
необхідність добровільного звільнення
спірної квартири. (а.с. 13-16), але такі
вимоги відповідачами виконані не були.

З огляду на зазначене, колегія вважає,
що висновок суду першої інстанції щодо
наявності підстав для задоволення
позову про виселення є вірним.
Розглядаючи спір, суд, у відповідності
до вимог ст. 212-214 ЦПК України повно,
всебічно та об'єктивно з'ясував
обставини справи, на які посилалися
сторони, дослідив надані ними докази і
відповідно їх оцінив, дав належну
правову оцінку правовідносинам, які
склалися між учасниками процесу та
закон, що їх регулює.

Доводи апеляційної скарги щодо
неможливості виселення відповідачів
без надання їм в постійне користування
іншого житла не ґрунтуються на законі і
не є підставою для скасування судового
рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального
права, які являються обов'язковою
підставою для скасування судового
рішення.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для
скасування рішення та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 21 лютого 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: