АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів:
Пікуль А.А., Нежури В.А.

при секретарі:
Ошедшій А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського
районного суду м. Києва від 03 лютого 2014
року у цивільній справі за поданням
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві Бурли
ВіталіяЕдуардовича про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України боржника ОСОБА_2,

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/5185/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Макаренко І.О. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О. в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 03 лютого 2014 року
задоволено подання головного
державного виконавця ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві Бурли
В.Е. про тимчасове обмеження у праві
виїзду за межі України ОСОБА_2

Обмежено громадянина України ОСОБА_2 у
праві виїзду за межі України до
виконання нею своїх зобов'язань
відповідно до рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 09 листопада
2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_6 боргу в сумі 628 523,44 грн.

Не погодившись із такою ухвалою суду,
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив ухвалу суду першої
інстанції скасувати та відмовити у
задоволенні подання головного
державного виконавця ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві Бурли
В.Е. На думку апелянта, державним
виконавцем не було надано доказів на
підтвердження ухилення ОСОБА_2 від
виконання своїх зобов'язань,
покладених на неї рішенням суду, а тому,
суд першої інстанції дійшов
безпідставного висновку про
задоволення подання головного
державного виконавця ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві Бурли
В.Е. Крім того, зазначає, що вимоги
державного виконавця від 13 січня 2014
року та від 24 січня 2014 року з
пропозицією з'явитися до державного
виконавця 24 січня 2014 року та 31 січня 2014
року відповідно, які містяться в
матеріалах справи, були направлені на
адресу ОСОБА_2поштою лише 29 січня 2014
року та отримані нею 08 лютого 2014 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу
підтримав та просив її задовольнити з
наведених у ній підстав.

Стельмах О.О. в інтересах ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві проти
задоволення апеляційної скарги
заперечувала та просила її відхилити.

Особисто ОСОБА_2, а також ОСОБА_6 в
судове засідання не з'явились, про час
та місце апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином,
ОСОБА_2забезпечила явку в судове
засідання свого уповноваженого
представника, а тому, колегія суддів
відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК
України вважала за можливе слухати
справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, з'ясувавши обставини справи
та оговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваної ухвали,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, 06
серпня 2012 року Шевченківським районним
судом м. Києва був виданий виконавчий
лист № 1309/11 про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_6 боргу в сумі 628 523,44 грн.
(а.с.6-7)

23 квітня 2013 року головним державним
виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у
м. Києві Бурлою В.Е. було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження та накладено арешт на
майно боржника з метою забезпечення
виконання судового рішення (а.с.9).

В грудні 2013 року головний державний
виконавець ВДВС Шевченківського РУЮ у
м. Києві Бурла В.Е. звернувся до суду з
поданням про тимчасове обмеження
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України
до виконання нею своїх зобов'язань
відповідно до рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 09 листопада
2011 року про стягнення з неї на користь
ОСОБА_6 боргу в сумі 628 523,44 грн.

Задовольняючи подання державного
виконавця, суд першої інстанції
виходив з того, що боржник може виїхати
в іншу країну, оскільки має паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон і відповідно може ухилитись від
виконання рішення суду.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 18 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державному виконавцю надано право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням суду.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України»
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон у випадках, якщо діють
неврегульовані, невиконані
зобов'язання, а також якщо він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим
рішенням-до виконання зобов'язань.

Разом з тим, відповідно до ст. 33
Конституції України кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожен є вільним
залишати будь-яку країну, включно зі
своєю власною. На здійснення цих прав
не може бути встановлено жодних
обмежень, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб. Також
ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські і політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Відтак, Законом передбачено юридичні
санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявність факту невиконання
зобов'язань, а за ухилення від їх
виконання.

При цьому, саме по собі невиконання
боржником самостійно зобов'язань
протягом встановленого строку не може
свідчити про ухилення його від
виконання покладених на нього рішенням
обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, повинен вже відбутися і бути
об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження. У
зв'язку із цим про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків у виконавчому
провадженні може свідчити невиконання
ним своїх обов'язків, передбачених
Законом, зокрема, утримання від
вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення; надання
у строк, встановлений державним
виконавцем, достовірних відомостей про
свої доходи та майно, у тому числі про
майно, яким він володіє спільно з
іншими особами, про рахунки у банках чи
інших фінансових установах; своєчасна
явка за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

Таким чином, ухилення від виконання
зобов'язань, покладених на боржника
рішенням варто розуміти як будь-які
свідомі діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

Разом з тим, звертаючись до суду із
поданням, державним виконавцем не було
надано будь-яких належних та
допустимих доказів в розумінні ст. ст.
58, 59 ЦПК України на підтвердження факту
ухилення ОСОБА_2 від виконання
зобов'язань, покладених на неї рішенням
суду.

Так, в обґрунтування заявлених вимог
державним виконавцем було надано до
суду копію виклику від 03 грудня 2013 року
з вимогою з'явитися до державного
виконавця 11 грудня 2013 року, копію
виклику від 13 січня 2014 року з вимогою
з'явитися до державного виконавця 24
січня 2014 року, копію виклику від 24
січня 2014 року з вимогою з'явитися до
державного виконавця 31 січня 2014 року,
копію книги реєстрації вихідної
кореспонденції (а.с.32-39). Разом з тим, в
матеріалах справи відсутні докази
отримання ОСОБА_2 вказаних викликів.

В свою чергу, представник ОСОБА_2
зазначив, що вимоги державного
виконавця від 13 січня 2014 року та від 24
січня 2014 року з пропозицією з'явитися
до державного виконавця 24 січня 2014 року
та 31 січня 2014 року були направлені на
адресу ОСОБА_2 поштою лише 29 січня 2014
року та отримані нею 08 лютого 2014 року,
на підтвердження чого було надано ним
копії конвертів з відповідною
відміткою відділення поштового зв'язку
та роздруківку результатів пошуку
поштової кореспонденції за
штрихкодовим ідентифікатором (а.с.55-58).

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, 21 листопада 2012 року ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 знайомився з
матеріалами виконавчого провадження,
та повідомив державного виконавця, що
ОСОБА_2 вже тривалий час проживає за
кордоном, а також просив направляти
кореспонденцію на його адресу (а.с.14).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов безпідставного висновку про
задоволення подання головного
державного виконавця ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві Бурли
В.Е. про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у
праві виїзду за межі України.

Ухвала суду першої інстанції,
постановлена з порушенням положень
норм матеріального та процесуального
права, підлягає скасуванню з
постановленням нової ухвали про
відмову в задоволенні подання
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві Бурли В.Е. про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України боржника ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 03 лютого 2014 року скасувати
та постановити нову.

У задоволенні подання головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві Бурли Віталія
Едуардовича про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України боржника
ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А. Пікуль

В.А. Нежура