Справа № 199/4983/13-ц
РІШЕННЯ

іменем України

« 19» березня 2014 року

Амур-Нижньодніпровський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Шахназарян М.А.,

за участі представника позивача -
ОСОБА_1,

за участі відповідача - ОСОБА_9,

за участі представника відповідача -
ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_9, де
третя особа Інспекція з питань захисту
прав споживачів у Дніпропетровській
області про стягнення збитків за
порушення умов договору та
законодавства, про відшкодування
моральної шкоди та витрачених коштів
на медикаменти, та зустрічним позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_9 до
ОСОБА_4 про стягнення неустойки за
порушення умов договору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із
даним позовом, уточнив його підставу
та предмет (а.с. 22), в його обґрунтування
посилаючись на те, що 18.08.2012 р.
виступила стороною при укладенні
договору № б/н від 18.08.2012 р. про
доставку та передачу у власність
замовника товару відповідно до п. 1.2
«Специфікації» (а саме кухонних меблів)
з ФОП ОСОБА_9

Відповідно до умов договору,
зазначених у п.1.1, відповідач
зобов'язувався доставити та передати у
власність позивача товар, а позивач у
відповідності до умов договору
оплатити та прийняти товар, вказаний у
п. 1.2. «Специфікації».

Як зазначається позивачем при
зверненні до суду вона повністю
виконала умови договору, оплатив
вартість товару в повному обсязі (15 555,00
грн.), утім, відповідач в порушення
норм чинного законодавства та п.п 1.1, 1.3
договору доставив товар неповністю,
при цьому доставлена частина товару
оказалась неякісною, також не була
виконана повністю установка кухонних
меблів.

На неодноразові усні прохання
замінити неякісні частини товару та
поставити повністю замолену
продукцію відповідачем надалися
ухильні відповіді, що товар неготовий
і необхідно зачекати.

09.11.2012 р. позивач звернулася до
відповідача із заявою, відповідно до
якої просила розірвати договір,
повернути сплачені кошти та
виплатити неустойку, передбачену п. 3.2
договору, в розмірі 0,1% від вартості
товару за кожен день прострочення,
утім, дана заява не була задоволена
відповідачем, та позивач звернулася до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Дніпропетровській
області.

26.12.2012 р. відповідно до відповіді №
0 - 1339 Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Дніпропетровській
області викладені у зверненні
обставини знайшли своє підтвердження,
та за порушення законодавства про
захист прав споживачів ОСОБА_9
притягнуто до адміністративної та
фінансової відповідальності, також
надано припис щодо усунення порушених
прав позивача, утім, до цього часу
порушені права позивача не поновлені.

Предмет позову становить вимога
про стягнення з відповідача на користь
позивача збитків, які завдані
порушення договору та закону, в
розмірі 15 555,00 грн., на відшкодування
моральної шкоди - 10 000,00 грн., 4 354,85 грн. -
в якості відшкодування витрачених
грошових коштів на медикаменти.

У судовому засіданні представник
позивача вимоги позову підтримав
повністю, надав пояснення, аналогічні
викладеним в позовній заяві, просив
суд повністю задовольнити поданий
позов.

Відповідач позов не визнала,
звернулася до суду із зустрічним
позовом про стягнення неустойки
згідно умов договору від 18.08.2012 р., в
його обґрунтування посилаючись на те,
що 18.08.2012 р. вона виступила стороною
при укладенні договору про передачу у
власність замовника товару відповідно
до п. 1.2 «Специфікації», а саме кухонних
меблів, з ОСОБА_4

Відповідно до п.1.1 даного договору
ФОП ОСОБА_9 взяла зобов'язання
доставити та передати у власність
замовника товар, та доставка
замовлених меблів була виконана, що
підтверджується актом прийому -
передачі товару від 06.10.2012 р., та не були
доставлені лише дві шафи. Після
письмового звернення ОСОБА_4 до ОСОБА_9
шафи були доставлені позивачеві, але не
була виконана їх збірка та
встановлення.

Як зазначається відповідачем при
зверненні до суду весь доставлений
ОСОБА_4 товар відповідає технічним
умовам та має сертифікати якості,
ОСОБА_4 була попереджена про
необхідність повідомлення у
письмовому вигляді ОСОБА_9 про зручні
для ОСОБА_4 дату та час для проведення
установки товару, ОСОБА_4 неодноразово
отримувала дзвінки від ФОП ОСОБА_9 із
проханням визначити дату і час
установки, утім, ОСОБА_4 постійно
змінювала та переносила дату
установки.

Також, 14.01.2013 р. кур'єрською
доставкою ОСОБА_4 був направлений лист
з повторним проханням визначити зручні
для ОСОБА_4 дату та час для проведення
збірки та встановлення меблів, однак,
даний лист був повернутий ФОП ОСОБА_9 з
поміткою: «Документи повернені, так як
отримувач відсутній за вказаною
адресою». Проігнорувавши прохання
ОСОБА_9 і не уточнивши дату і час
установки, ОСОБА_4 зберігає шафи у
напівзібраному стані за адресою свого
проживання, через що у відповідача
складається враження, що позивач
навмисно не надає доступу до своєї
квартири і не відповідає на постійні
прохання та телефонні дзвінки з боку
ОСОБА_9

На переконання відповідача,
зазначене свідчить про те, що товар
замовникові не був встановлений з вини
ОСОБА_4, через що, керуючись п.3.3
Договору від 18.08.2012 р., у випадку
неможливості здійснення установки
товару з вини Замовника замовник
зобов'язаний виплатити неустойку у
розмірі 0,1% від вартості цього договору
за кожен день прострочення на розсуд
Виконавця.

Відповідно до ч. 2 cт. 551 ЦК України
якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства; відповідно до ч. 1 ст. 611
ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки.

Таким чином, відповідач вважає за
необхідне нараховувати неустойку з
01.01.2013 р., станом на 10.09.2013 р. період
прострочення складає 253 дні, загальна
сума неустойки складає 3 935,41 грн.

ОСОБА_4 звернулася до Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області; інспекцією
був складений протокол про
адміністративне правопорушення серії
ГА № 00506, за результатами розгляду
справи в. о. заступником начальника
Інспекції Гапічем О.В. були винесені
постанова по справі про
адміністративне правопорушення № 21
від 10 січня 2013 р. та постанова про
накладення стягнень, передбачених ст. 23
Закону України «Про захист прав
споживачів» № 17 від 10 січня 2013 р.

ФОП ОСОБА_9, не погоджуючись с
висновками перевірки та винесеними
постановами за захистом своїх прав,
звернулася до Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області з адміністративним позовом про
визнання незаконними та скасування
вищевказаних постанов. За наслідками
розгляду адміністративної справи,
Олександрійський міськрайонний суд
Кіровоградської області постановив в
изнати незаконною та скасувати
постанову в.о. начальника інспекції
України з питань захисту прав
споживачів у Дніпропетровській
області Гапіча О.В. № 17 від 10 січня 2013 р.
про накладення адміністративного
стягнення.

09.11.2012 р. ОСОБА_4 зверталася до ФОП
ОСОБА_9 із вимогою виплатити неустойку
в розмірі 0,1 % від вартості товару за
кожен день прострочення; 07.12.2013 р.
відповідачем була направлена
мотивована відмова на заяву ОСОБА_4
від 09.11.2012 р. через те, що повна
вартість договору була виплачена 06.10.2012
р. і саме з цієї дати необхідно рахувати
термін доставки, через що порушень
договору з боку відповідача не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону
України "Про захист прав споживачів»
обмін товару належної якості
провадиться, якщо він не
використовувався і якщо збережено його
товарний вигляд, споживчі властивості,
пломби, ярлики, а також розрахунковий
документ, виданий споживачеві разом з
проданим товаром.

Перелік товарів, що не підлягають
обміну (поверненню) з підстав,
зазначених у цій статті,
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

На переконання відповідача,
замовлений ОСОБА_4 товар відноситься
до переліку товарів належної якості, що
не підлягають поверненню,
затвердженого Додатком №3 до Постанови
Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 р.
№ 172, а саме деревоволокнисті та
деревостружкові плити, фанера,
нарізані або розкроєні під розмір,
визначений покупцем (замовником).
Також, повернути товар у тому вигляді, в
якому він був доставлений, ОСОБА_4 не
має можливості, оскільки меблі
частково зібрані та вже півроку
знаходяться у її користуванні.

Тобто, виконати вимоги ч. 1 ст. 9
Закону України "Про захист прав
споживачів" ОСОБА_4 не має змоги.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про
захист прав споживачів» споживач має
право відмовитися від договору про
виконання робіт (надання послуг) і
вимагати відшкодування збитків, якщо
виконавець своєчасно не приступив до
виконання зобов'язань за договором або
виконує роботу так повільно, що
закінчити її у визначений строк стає
неможливим. Якщо значну частину обсягу
послуги чи робіт (понад сімдесят
відсотків загального обсягу) вже було
виконано, споживач має право розірвати
договір лише стосовно частини послуги
або робіт, що залишилася.

Меблі доставлені в повному обсязі,
частково зібрані, значна частина
послуг (понад 70%) є виконаною, не
виконаною залишається лише установка
шаф, тому є можливим повернення коштів
лише за невиконану частину установки
товару, що складає 300 грн.

Що стосується вимоги про
відшкодування моральної шкоди,
відповідач просив суд відмовити в її
задоволенні, оскільки позивач в
позовній заяві не навела в чому саме
полягала її моральна шкода,
використовувала загальні фрази, які не
відображають суті нанесеної їй шкоди,
не надала доказів нанесення шкоди
здоров'ю, яка була би спричинені діями
відповідача.

Представник третьої особи не
скористався правом брати участь у
судових засіданнях.

Заслухав пояснення осіб, які
беруть участь у справі, допитав
свідків, та досліди докази в межах
заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК
України, суд дійшов до висновку про
наявність підстав для ухвалення про
задоволення позову частково, виходячи
з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог
ст.ст. 57-60 ЦПК України; відповідно до ч. 1
ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

За розгляду справи позивач, на
переконання суду, довів ті обставини,
на які посилався як на підставу своїх
вимог, надавши докази відповідно до
вимог ст.ст. 57-59 ЦПК України.

Судом встановлено, що 18.08.2012 р. між
сторонами в даній справі був укладений
договір № б/н про доставку та
передачу у власність замовника товару
відповідно до п. 1.2 «Специфікації» (а
саме кухонних меблів).

Відповідно до умов договору,
зазначених у п.1.1, відповідач
зобов'язувався доставити та передати у
власність позивача товар, а позивач у
відповідності до умов договору
оплатити та прийняти товар, вказаний у
п. 1.2. «Специфікації».

Укладаючи договір, сторони за ним
(п. 2.2 договору) погодили, що відповідач
зобов'язується виконати свої
зобов'язання за договором протягом 21
робочого дня після виконання п. 2.1
договору; ціна договору була визначена
його учасниками в розмірі 15 555,00 грн.
(п. 2.1 договору).

Судом встановлено, що відповідно
до договору замовник сплатив
виконавцю вартість товару в повному
обсязі у розмірі 15 555,00 грн.; утім,
відповідач не виконав належним чином
договірні зобов'язання: на порушення п.
2.2 договору, товар не був доставлений
виконавцем на протязі 21 дня в повному
обсязі та не був встановлений у
відповідності до умов договору, тоді як
позивач повністю виконала умови
договору, оплатив вартість товару в
повному обсязі (15 555,00 грн.).

Укладаючи договір, сторони за ним
погодили, що договір діє з дня
підписання до повного виконання його
сторонами.

Відповідач в порушення норм
чинного законодавства та п.п 1.1, 1.3
договору доставив товар неповністю,
при цьому доставлена частина товару
оказалась неякісною, також не була
виконана повністю установка кухонних
меблів.

Суду не було надано доказів на
підтвердження прийняття замовником
робіт за договором (п. 2.6).

Даний факт суд встановлює на
підставі пояснень представника
позивача, наданих позивачем фотографій
товару, пояснень свідків (свідки
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надали майже
аналогічні пояснення, свідчили суду
про те, що кухня не була встановлена,
не вистачало деяких секцій, мали місце
сколи на елементах меблів, шухлядки
погано працювали та не були
функціональними, елементи меблів були
різного кольору, не співпадали радіуси
елементів кухні, через що позивач
вимушена готувати їжу на балконі).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язання є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають із
підстав, установлених ст. 11 цього
Кодексу, зокрема: договорів та інших
правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання перестає діяти в разі
його припинення з підстав,
передбачених договором або законом (ч. 1
ст. 598 ЦК України), та ці підстави
зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК
України, та за відсутності інших
підстав припинення зобов'язання,
передбачених договором або законом,
зобов'язання припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є
виконання, прийняте кредитором, у
результаті якого припиняються права та
обов'язки сторін зобов'язання.

За ст. 526 зазначеного вище кодексу
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 612 ЦК боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

З урахуванням вищенаведеного для
суду наявні підстави для задоволення
вимоги позивача та стягнення з
відповідача грошової суми, сплаченої
за товар (в розмірі 15 555,00 грн.), оскільки
це відповідатиме вимогам п. 4 ч. 1 ст. 708
ЦК України та пп. 1 ч. 2 п. 1 ст. 8 Закону
України "Про захист прав споживачів".

Так, щодо вимоги позову ОСОБА_4 про
відшкодування моральної шкоди, то,
відмовляючи в її задоволенні, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону
України «Про захист прав споживачів»
при задоволенні вимог споживача суд
одночасно вирішує питання щодо
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

За п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
захист прав споживачів» споживачі під
час придбання, замовлення або
використання продукції, яка
реалізується на території України, для
задоволення своїх особистих потреб
мають право на відшкодування майнової
та моральної шкоди, завданої внаслідок
недоліків продукції (дефекту в
продукції), відповідно до закону.

Законом визначені наступні
підстави для відшкодування моральної
шкоди: як вбачається із змісту ч. 1 ст. 1167
ЦК України - моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів також є відшкодування
моральної (немайнової) шкоди, утім,
підстави для її відшкодування, які
визначені у ст. 23 ЦК України; разом з
тим, за ст. 23 ЦПК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Утім, позивач не виконав обов'язок
доказування у частині спричинення
моральної шкоди; посилаючись у позові
на певні незручності, у томі силі з
урахуванням наявності в родині
вагітної доньки та дитини дворічного
віку, у зв'язку з невиконанням з боку
відповідача договірного зобов'язання,
поза увагою позивача залишилося те, що
під моральною шкодою розуміються
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб, тобто моральна шкода
полягає насамперед у душевних
стражданнях, утім, позивач не надав
доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК
України, за яких суд мав би змогу
встановити наявність обставин, що
обґрунтовують вимоги позивача про
спричинення моральної шкоди.

Разом з тим, суд відмовляє в
задоволенні вимоги позову про
стягнення з відповідача на користь
позивача 4 354,85 грн. на відшкодування
витрачених грошових коштів на
медикаменти через відсутність
підстав відповідальності відповідача
за завдану матеріальну шкоду.

Що стосується вимоги зустрічного
позову відповідача, то для суду
відсутні підстави для задоволення
зустрічного позову; при цьому суд
виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 cт. 551 ЦК України
якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства; відповідно до ч. 1 ст. 611
ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно п. 3.3 договору від 18.08.2012 р.
право на стягнення з позивача
неустойки виникає за умови
неможливості здійснення установки
товару з вини замовника, через що
замовник зобов'язаний виплатити
неустойку у розмірі 0,1% від вартості
цього договору за кожен день
прострочення на розсуд виконавця.

Утім, суду не було надано доказів у
порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на
підтвердження вини замовника у
неможливості здійснення установки
товару, тому підстави для задоволення
зустрічного позову відповідача
відсутні.

Питання про розподіл судових
витрат за позовом ОСОБА_4 вирішено у
відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК
України; судові витрати, пов'язані зі
сплатою судового збору, за подання
зустрічного позову віднести на рахунок
відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 88, 212, 214-215
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_9, де третя особа
Інспекція з питань захисту прав
споживачі у Дніпропетровській області
про стягнення збитків за порушення
умов договору та законодавства, про
відшкодування моральної шкоди та
витрачених коштів на медикаменти
задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 15
555,00 грн., отримані за договором б/н від
18.08.2012 р., укладеним між фізичною
особою підприємцем ОСОБА_9 та ОСОБА_4.

Відмовити в задоволенні вимог
позову про відшкодування моральної
шкоди та стягнення витрат на
медикаменти.

Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_9 в дохід держави
судові витрати, пов'язані зі сплатою
судового збору, в розмірі 243,60 грн.

В задоволенні зустрічного позову
фізичної особи - підприємця ОСОБА_9 до
ОСОБА_4 про стягнення неустойки за
порушення умов договору відмовити
повністю.

Судові витрати, пов'язані зі
сплатою судового збору за зустрічним
позовом віднести на рахунок
відповідача.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя