Справа №601/1636/13-ц
Провадження № 2/601/6/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року

Кременецький районний суд
Тернопільської області в складі:

головуючої суду Мочальської
В.М.,

при секретарі Коляді О.В.,

з участю позивача ОСОБА_2, його
представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4, її
представника-адвоката ОСОБА_5,

відповідача ОСОБА_6, її
представника-адвоката ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кременці
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_6 про поновлення строку подання
позову, про визнання дій нотаріуса
неправомірними, визнання договору
купівлі-продажу недійсним, скасування
договору купівлі-продажу, повернення
всього у первісний стан, стягнення
моральної (немайнової) шкоди,-

В С Т А Н
О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_6, в якому просив поновити
строк звернення до суду, визнати дії
нотаріуса ОСОБА_4 неправомірними,
такими, що не відповідають вимогам
чинного законодавства при посвідченні
договору купівлі-продажу будинку
АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 15 серпня 2005 року, визнати
вказаний договір купівлі-продажу
недійсним та скасувати його, повернути
позивачу все у натурі, що ОСОБА_6
отримала на виконання договору від 15
серпня 2005 року, стягнути з ОСОБА_4 3000
грн. та з ОСОБА_6 2000 грн. моральної
(немайнової) шкоди та судові витрати по
справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що відповідач ОСОБА_6 є
його родичкою, а він є особою похилого
віку, має проблеми зі здоров'ям, бажав
мати на старості років відповідний та
надійний догляд, а тому 15 серпня 2005 року
звернувся до приватного нотаріуса
ОСОБА_4 про посвідчення договору
довічного утримання.

При посвідченні спірного договору
приватним нотаріусом було порушено
вимоги чинного законодавства про
вчинення нотаріальних дій, зокрема: при
посвідченні оскаржуваного договору в
нотаріальній конторі ОСОБА_6 була
відсутня, договір для підписання їй
подавала секретар-помічник нотаріуса
ОСОБА_8 поза межами нотаріальної
контори, а приватний нотаріус, яка
посвідчувала договір, не перевіряла
особи другого учасника договору,
справжність її підпису, що призвело до
укладення не договору довічного
утримання, а договору купівлі-продажу.

До 2009 - 2010 року зі сторони ОСОБА_6 та її
чоловіка ОСОБА_9 виконувались умови
саме договору довічного утримання, а з
2009 - 2010 року у нього з ОСОБА_6 та її
чоловіком почали виникати суперечки з
приводу його проживання у спірному
будинку, а тому влітку 2010 року він
звернувся до приватного нотаріуса
ОСОБА_4 з проханням розірвати договір
довічного утримання. Саме тоді йому
стало відомо про укладення договору
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 від
15.08.2005 року.

Враховуючи вказане, позивач просив
поновити строк звернення до суду та
відповідно до ст. ст. 202, 203, 215, 256, 626, 628, 638
ЦК України визнати договір купівлі -
продажу будинковолодіння, що
знаходиться по АДРЕСА_1 який укладено
між ним та ОСОБА_6 15.08.2005 року недійсним,
скасувати його, повернути все у натурі,
що ОСОБА_6 отримала на виконання
договору. Крім того, у зв'язку з
порушенням відповідачами його
цивільних прав та інтересів просив
стягнути з ОСОБА_4 3000 грн., з ОСОБА_6 2000
грн. моральної (немайнової) шкоди та
судові витрати по справі.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_3 позов підтримали та
послалися на доводи, викладені в
позові.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому
засіданні позов не визнала та пояснила,
що 15.08.2005 року вона купила у позивача
будинковолодіння АДРЕСА_1. Договір
купівлі-продажу підписувала у
нотаріальній конторі в присутності
нотаріуса, ОСОБА_2 в момент підписання
нею договору не було, однак договір ним
вже був підписаний. Просить відмовити
позивачу у позові у зв'язку з пропуском
ним строків позовної давності про що
подала письмову заяву.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
позов не визнала та пояснила, що вона
працює приватним нотаріусом та 15
серпня 2005 року до неї звернувся ОСОБА_2
разом з чоловіком ОСОБА_6 для
оформлення не договору довічного
утримання, а договору купівлі-продажу
на будинок, який розташований по
АДРЕСА_1 ОСОБА_6 в нотаріальну контору
не з'явилася, а тому вона відправила
додому до ОСОБА_6 свого
секретаря-помічника ОСОБА_8 для
посвідчення особи та з'ясування наміру
покупця на укладення договору. ОСОБА_2
залишився в нотаріальній конторі. Коли
ОСОБА_8 повернулася та підтвердила, що
ОСОБА_6 має намір укласти спірний
договір вона почала готувати проект
договору та виконала усі дії,
передбачені чинним законодавством для
посвідчення оскаржуваного договору.
ОСОБА_2 підписав договір в її
присутності, а за кілька хвилин в
кабінет зайшла ОСОБА_10 та в її
присутності також підписала даний
договір. Влітку 2010 року ОСОБА_2
звертався до неї з проханням розірвати
договір купівлі-продажу від 15.08.2005 року
мотивуючи своє рішення тим, що зросла
вартість проданого ним
будинковолодіння, однак вона відмовила
йому.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, допитавши свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_11, ОСОБА_9, дослідивши
представлені докази, суд вважає, що
позов ОСОБА_2 до задоволення не
підлягає з наступних міркувань.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог ст.
ст. 57-60 ЦПК України.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Договір купівлі-продажу
житлового будинку укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації (ст. 657 ЦК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України у п. 2 постанови № 9 від 6
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» судам
необхідно враховувати, що згідно із
статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не
може суперечити ЦК, іншим законам
України, які приймаються відповідно до
Конституції України та ЦК,
міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади
України, органів влади Автономної
Республіки Крим у випадках і в межах,
встановлених Конституцією України та
законом, а також моральним засадам
суспільства.

Так, відповідно до ч.1 ст.202 ЦК
України правочин - це дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги до правочинів. Зокрема,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати внутрішній
волі, а правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Їх
невиконання є підставою для визнання
правочинів недійсними.

Недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216
ЦК України).

Із позовної заяви та пояснень
позивача та його представника в
судовому засіданні вбачається, що
ОСОБА_2 підписуючи спірний договір не
мав наміру припинення свого права
власності, його волевиявлення в момент
укладення спірного договору було
спрямовано на укладення договору
довічного утримання, грошей за
договором не отримував.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно договору купівлі-продажу від 15
серпня 2005 року ОСОБА_2 продав
відповідачці ОСОБА_9 домоволодіння, яке
знаходиться по АДРЕСА_1 Договір
посвідчено приватним нотаріусом
ОСОБА_4, та зазначено, що договір
підписано сторонами в її присутності.

Право власності на вказаний
житловий будинок з надвірними
будівлями та спорудами зареєстровано
за ОСОБА_6 29 грудня 2009 року.

Позивач ОСОБА_2 19 березня 2010 року
звертався до суду з позовом до ОСОБА_6
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу, яка була залишена без
розгляду ухвалою Кременецького
районного суду Тернопільської області
від 17 листопада 2010 року.

Дані обставини були встановлені
колегією суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Тернопільської області 04 жовтня 2012
року при розгляді цивільної справи за
апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Кременецького районного суду від 05
грудня 2011 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третьої особи
приватного нотаріуса ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, відповідно до ч.3 ст.61
ЦПК не доказуються, а тому посилання
позивача на те, що він вважав, що
укладає договір довічного утримання, а
не договір купівлі-продажу належного
йому будинковолодіння, його
волевиявлення на укладення цього
договору не було, грошей за договором
не отримував є безпідставним.

Твердження позивача про те, що при
посвідченні спірного договору
приватним нотаріусом було порушено
вимоги чинного законодавства про
вчинення нотаріальних дій, зокрема: при
посвідченні оскаржуваного договору в
нотаріальній конторі ОСОБА_6 була
відсутня, договір для підписання їй
подавала секретар-помічник нотаріуса
ОСОБА_8 поза межами нотаріальної
контори, а приватний нотаріус, яка
посвідчувала договір, не перевіряла
особи другого учасника договору,
справжність її підпису, що призвело до
укладення не договору довічного
утримання, а договору купівлі-продажу
спростовані в судовому засіданні
показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
ОСОБА_11.

Так, свідок ОСОБА_8 пояснила, що
оскаржуваний договір посвідчувався
ОСОБА_4 в приміщенні нотаріальної
контори, договір підписав ОСОБА_2,
ОСОБА_6 в присутності нотаріуса ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_8
приїжджала до них додому щоб з'ясувати
особу ОСОБА_6 та її намір на укладення
договору купівлі-продажу, а
підписувала договір ОСОБА_6 у м.
Кременець в нотаріальній конторі в
присутності ОСОБА_12, а він залишився
вдома з малолітньою дитиною.

Аналогічні пояснення дав свідок
ОСОБА_11.

Відповідно до п.36 Інструкції «Про
порядок вчинення нотаріальних дій»
нотаріус зобов'язаний встановити
дійсні наміри кожної із сторін до
вчинення правочину, який він посвідчує,
а також відсутність у сторін
заперечень щодо кожної з умов
правочину.

Встановлення дійсних намірів кожного з
учасників правочину здійснюється
шляхом встановлення нотаріусом
однакового розуміння сторонами
значення, умов правочину та його
правових наслідків для кожної із
сторін.

Встановлення дійсних намірів однієї із
сторін правочину може бути здійснено
нотаріусом за відсутності іншої
сторони з метою виключення можливості
стороннього впливу на її
волевиявлення.

Правочин посвідчується нотаріусом,
якщо кожна із сторін однаково розуміє
значення, умови правочину та його
правові наслідки, про що свідчать
особисті підписи сторін на правочині.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що
відсутні правові підстави для
задоволення позовних вимог, оскільки
позивачем не доведено в судовому
засіданні порушення його прав при
посвідченні договору купівлі-продажу
спірного будинковолодіння від 15.08.2005
року.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 215 ЦК
України, ст.ст. 3, 4, 10, 14, 58, 60, 61, 88, 215, 223 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається до апеляційного суду
Тернопільської області через
Кременецький районний суд на протязі 10
днів з дня його проголошення.

Головуючий: