Справа № 350/2360/13-ц
Номер провадження 2/350/99/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2014 року смт.
Рожнятів

Рожнятівський районний суд
Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді
Калиній Г.В.

з участю секретаря судового
засідання Видойник І.П.

позивачки
ОСОБА_1

представника
позивачки
ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

адвокатів
ОСОБА_5 та ОСОБА_6

представник Органу опіки і
піклування

Рожнятівської РДА
Раковецької Т.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору: орган опіки і піклування
Рожнятівської РДА, про визнання особи
такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстрації -

В С Т А Н О В И В :

У своїй позовній заяві позивачка
просить постановити рішення, яким
визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з
неповнолітньою ОСОБА_10 такими, що
втратили право на користування
житловим будинком, який знаходиться у
АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивачка свої
позовні вимоги підтримала та пояснила,
що проживає у власному житловому
будинку, який знаходиться у АДРЕСА_1. У
цьому будинку зареєстровані, але
фактично не живуть відповідачі - її
колишня невістка ОСОБА_3 та онука
ОСОБА_4 з дитиною.

Відповідачка ОСОБА_3 з серпня 2012 року
живе у свого теперішнього чоловіка у
с. Небилів по вул. Л.Мартовича. Онука
ОСОБА_4 у жовтні 2012 року переїхала до
свого чоловіка у село Дуба
Рожнятівського району
Івано-Франківської області.

У добровільному порядку знятися з
реєстрації у належному їй будинку
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не бажають, чим
ущемляють її майнові права, оскільки
вона не може оформити документи на
отримання субсидій.

Відповідачка ОСОБА_3 позову не визнала
та пояснила, що позивачка доводилася
їй свекрухою. З 1977 року вона перебувала
в зареєстрованому шлюбі з сином
позивачки - ОСОБА_11, від якого народила
четверо дітей. На прохання батьків
чоловіка у 1991 році вони переїхали у с.
Небилів з Естонії, де залишили
трьохкімнатну квартиру. Проживаючи
спільно з батьками чоловіка у спірному
будинку вони з чоловіком добудували
веранду, збудували гараж та провели
ремонт у будинку, замінивши двоє
дверей, двоє вікон, вимурували кахельну
піч з кухнею.

Після смерті чоловіка позивачка почала
вимагати, щоб вони з дочкою звільнили
її будинок, тому вона змушена була у
вересні 2012 року перейти проживати до
свого теперішнього чоловіка ОСОБА_12, а
дочка ОСОБА_4 у кінці листопада 2012 року
також з чоловіком перейшла проживати в
с. Дуба до батька свого чоловіка
ОСОБА_13

Не погоджується з визнанням її такою,
що втратила право на житло через те, що
позивачка фактично вигнала її з
будинку та відмовляється відшкодувати
вартість робіт по покращенню житла,
проведених за їхні з покійним
чоловіком спільні кошти.

Вона має право на спадкування за
заповітом старого не придатного до
проживання, житлового будинку, що
знаходиться по сусідству з позивачкою.
Однак не має коштів на проведення
ремонту та оформлення спадкових прав.
Якби позивачка сплатила їй 20 000 гривень
в рахунок відшкодування затрат на
покращення спірного житла, то вона
могла б провести ремонт та оформити
спадкові права на згаданий будинок і
зареєструвати там свою дочку -
відповідачку і її дитину.

Відповідачка ОСОБА_4 позову не визнала
та дала суду аналогічні пояснення,
пояснивши, що після смерті батька
ОСОБА_11, який помер у ІНФОРМАЦІЯ_4,
позивачка постійно вчиняла
непристойні сварки та виганяла їх з
матір»ю з спірного будинку, через що
вона разом з малолітньою дитиною
змушена була перейти жити у с. Дуба до
батьків свого теперішнього чоловіка.
Там живе тимчасово, оскільки у
чоловікових батьків є ще троє дітей і
її та її дочку від першого шлюбу там
відмовляються реєструвати.

У спірному будинку вона народилася і
виросла, іншого житла не має.

Крім того визнання її такою що втратила
право на житло позбавить її права на
отримання соціальної допомоги на
дитину, яка видається тільки за
наявності реєстрації.

Згідна виписатися з будинку бабусі
тільки за умови відшкодування їй і
матері 20000 гривень в рахунок
відшкодування витрат батьків на
ремонт цього будинку.

Представник Органу опіки і піклування
Рожнятівської РДА проти задоволення
позову заперечила та пояснила, що
малолітня ОСОБА_10 проживає разом з
матір»ю у будинку батька її
теперішнього чоловіка - ОСОБА_14
Останній відмовляється зареєструвати
у своєму будинку невістку з
малолітньою дитиною у зв»язку з тим, що
має ще молодшого сина.

Таким чином, у разі задоволення позову
малолітня ОСОБА_10 залишиться без
реєстрації, що призведе до припинення
соціальних виплат на дитину.

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_12 - чоловік відповідачки ОСОБА_3 -
дав показання про те, що з вересня 2012
року по даний час живе разом із своєю
дружиною у с. Небилів по вул. Мартовича.
Домоволодіння в якому вони живуть не
приватизоване, тому він не може
прописати там дружину.

До 2012 року дружина жила у будинку
позивачки, проте остання вчиняла
постійні сварки та скандали і через її
негативну поведінку проживати у
спірному будинку було неможливо, тому
він забрав дружину до себе.

Вислухавши учасників процесу та
свідків і вивчивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України,
доказами у справі є будь які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інші обставини, які мають
значення для вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідження наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв»язок доказів у їх
сукупності.

На підставі досліджених у судовому
засіданні доказів у їх сукупності
судом встановлено, що позивачка є
власником житлового будинку, який
знаходиться по АДРЕСА_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
право власності на домоволодіння від 2
вересня 2007 року (а.с.7).

У належному позивачці будинку
зареєстровані: її колишня невістка
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, онука ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та правнука ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_3. Останні там не живуть
відповідно з вересня та жовтня 2012 року,
що встановлено з пояснень сторін,
підтверджується довідкою № 2021 від 6
листопада 2013 року, та актами
обстеження матеріально - побутових
умов проживання позивачки від 5
листопада 2013 та 13 лютого 2014 року,
виданими Небилівською сільською радою
і службою у справах дітей
райдержадміністрації (а.с.10,11,53).

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405
ЦК України право члена сім»ї власника
будинку, який не є його співвласником,
на користування цим будинком
обумовлене наявністю сімейних
відносин із власником і спільним із ним
проживанням у цьому будинку.

За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени
сім"ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Член сім"ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності без поважних
причин понад один рік.

За змістом ст.72 ЖК України,
визнання особи такою, що втратила право
на житло внаслідок відсутності понад
встановлені строки проводиться у
судовому порядку.

Позивачка вже зверталася до суду з
аналогічним позовом і рішенням
Рожнятівського районного суду
Івано-Франківської області від 2
квітня 2013 року їй було відмовлено у
задоволенні позову у зв»язку з тим, що
на час постановлення рішення
відповідачі не проживали у спірному
житлі менше одного року та виселилися
із нього з поважних причин, що
підтверджується копією названого
рішення (а .с. 43, 44).

Відповідно до статті 32 ЦПК України ,
факти, встановлені судовим рішенням, що
набрало законної сили по одній
цивільній справі, не доводяться знову
при розгляді інших цивільних справ, в
яких беруть участь ті самі особи.

Зазначеним рішенням суду було
встановлено, що відповідачі виселилися
з спірного житла з поважних причин.

Ця обставина є доведена при розгляді
справи і не підлягає доведенню.

Однак підставою визнання особи такою,
що втратила право на житло є
відсутність у зазначеному житлі
більше одного року без поважних причин.

Аналізуючи досліджені судом докази в
їх сукупності суд приходить до
висновку, що відповідачі на даний час
відсутні за місцем реєстрації більше
одного року без поважних причин,
оскільки знаючи, що позивачка має намір
на визнання їх такими, що втратили
право на житло, не вживали будь - яких
заходів щодо повернення у належне
позивачці житло з метою проживання - не
намагалися помиритися з нею, не
ставили у судовому порядку питання про
усунення перешкод у користуванні
житлом.

За таких обставин вимога про визння їх
такими, що втратили право на житло на
даний час є підставною

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
охорону дитинства» держава забезпечує
право дитини на проживання в таких
санітарно - гігієнічних та побутових
умовах, що не завдають шкоди її
фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім'ї наймача або
власника жилого приміщення мають право
користуватися найманим приміщенням на
рівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла.

Малолітня ОСОБА_3 на даний час проживає
з матірю у будинку батька її чоловіка
ОСОБА_14, стан приміщення задовільний, у
будинку тепло та чисто, що
підтверджується актом обстеження
матеріально - побутових умов їх
проживання від 27 лютого 2014 року (а. с.
60).

Крім того, судовом встановлено, що
відповідачка ОСОБА_4 разом з
малолітньою дитиною сама залишила
будинок позивачки та з листопада 2012
року проживає разом з сім»єю окремо. За
поясненнями самої відповідачки у
будинку бабусі проживати не можливо
через неприязні відносини, оскільки
остання має неврівноважений характер
та постійно вчиняє безпричинні сварки.
За таких обставин відсутні підстави
вважати, що за правовідносин, які
склались між сторонами, у разі
задоволення позову буде порушено право
дитини на проживання у таких санітарно
- гігієнічних та побутових умовах, що не
завдають шкоди її фізичному та
розумовому розвитку .

Оскільки відповідачі не живуть у
належному позивачці житловому будинку
більше одного року без поважних причин,
то вони втратили право на проживання
там і підлягають зняттю з реєстрації у
судовому порядку.

Керуючись ст. ст. 213- 215, 218 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
визнання осіб такими, що втратили право
на житло та зняття з реєстрації
задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з малолітньою дочкою
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що
втратили право на користування
житловим будинком, який знаходиться у
АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1.

Дане рішення є підставою для зняття
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 з реєстрації у
належному ОСОБА_1 житловому будинку.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Івано-Франківської області через
Рожнятівський районний суд протягом
десяти днів з часу його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя :