АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 216/5869/13-ц 22-ц/774/767/К/14
Справа № 216/5869/13-ц
Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22ц/774/767/К/14
Доповідач Митрофанова
Р І Ш Е Н НЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області

в складі : головуючого судді:
Митрофанової Л.В.

суддів:
Остапенко В.О., Савіної Г.О.

при секретарі:
Кузьміній Н.В.

за участі: позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 10 грудня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про захист честі, гідності та
ділової репутації,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулась із
позовом до ОСОБА_3 про захист честі,
гідності та ділової репутації.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначила, що відповідачка є її
сусідкою. 24 липня 2013 року відповідачка
звернулася до Центрально-Міського РВ
КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській
області із заявою, що не відповідає
дійсності, а саме про те, що позивачка,
веде аморальний спосіб життя, до неї
додому ходять гучні компанії людей, які
курять у під'їзді, лаються нецензурними
словами. Також в заяві було вказано, що
своєю поведінкою позивачка,
деморалізує дітей, які мешкають в
будинку, надає їм поганий приклад.
Вказана заява була зареєстрована в
Журналі єдиного обліку заяв та
повідомлень про злочини та
правопорушення та передана для
проведення перевірки дільничному
інспектору. Розглядаючи подану
відповідачкою заяву, дільничний
інспектор викликав її, позивачку, до
Центрально-Міського РВ КМУ, де вона
давала письмові пояснення щодо
викладених в заяві обставин.

З аналогічною заявою відповідачка
звернулася до Відділу освіти виконкому
Центрально- Міської районної у місті
ради, де, крім іншого, вказала, що
позивачка займається здирництвом,
вимагаючи з батьків учнів шкільного
закладу гроші нібито для ремонту
приміщень закладу, а насправді за
зібрані гроші займається ремонтом у
власній квартирі, оцінки учням
виставляє за хабарі, які вимагає з їх
батьків. Ця заява стала підставою для
службової перевірки. У зв'язку з
заявами відповідачки проводилися
позапланові батьківські збори за
участю завуча.

Всі викладені в заяві факти, не
відповідають дійсності та є наклепом.
Просила зобов'язати відповідачку
спростувати розповсюджену нею
недостовірну інформацію тим же шляхом,
що вона була розповсюджена, а саме
письмовим зверненням зі спростуванням
інформації та вибаченням до
Центрально-Міського РО КМУ ГУМВС
України в Дніпропетровській області та
Відділу освіти виконкому
Центрально-Міської районної в місті
ради.

Рішенням Ц.Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 10 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та
судові витрати в розмірі 229 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції із ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що судом
безпідставно стягнута моральна шкода,
яка не обґрунтована позивачкою, та в
позовній заяві позивачка не просила
стягувати моральну шкоду, а лише
спростувати розповсюджену інформацію.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Так судом першої інстанції
встановлено, що сторони по справі є
сусідами.

24 липня 2013 року відповідачка
звернулася до Центрально-Міського РВ
КМУ ГУМВС України Дніпропетровській
області із заявою про те, що позивачка
веде аморальний спосіб життя, до неї
додому ходять гучні компанії людей, які
курять у під'їзді, лаються нецензурними
словами. Також в заяві було вказано, що
своєю поведінкою позивачка
деморалізує дітей, які мешкають в
будинку, надає їм поганий приклад.
Вказана заява була зареєстрована в
Журналі єдиного обліку заяв та
повідомлень про злочини та
правопорушення та передана для
проведення перевірки дільничному
інспектору. Розглядаючи подану
відповідачкою заяву, дільничний
інспектор викликав позивачку до
Центрально-Міського РВ КМУ, де вона
давала письмові пояснення щодо
викладених в заяві обставин.

З аналогічною заявою відповідачка
звернулася до Відділу освіти виконкому
Центрально-Міської районної у місті
ради, де вона, крім іншого, вказала, що
позивачка займається здирництвом,
вимагаючи з батьків учнів шкільного
закладу гроші нібито для ремонт,
приміщень закладу, а насправді за
зібрані гроші займається ремонтом у
власній квартирі, оцінки учням
виставляє за хабарі, які вимагає з їх
батьків. Ця заява стала підставою для
службової перевірки. У зв'язку з
заявами відповідачки проводилися
позапланові батьківські збори за
участю завуча.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивачки про захист честі, гідності та
ділової репутації суд першої інстанції
виходив з того, що умисними,
неправомірними діями відповідачки
позивачці спричинена моральна шкода.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Конституцією України кожному
гарантується право на свободу думки і
слова, на вільне вираження своїх
поглядів і переконань.

У зв'язку з цим статтею 32 Конституції
України передбачено судовий захист
права спростовувати недостовірну
інформацію про себе і членів своєї
сім'ї. Ніхто не може зазнавати
втручання в його особисте і сімейне
життя, крім випадків, передбачених
Конституцією. Не допускається
збирання, зберігання, використання та
поширення конфіденційної інформації
про особу без її згоди, крім випадків,
визначених законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини.

Юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є
вивішування (демонстрація) в
громадських місцях плакатів, гасел,
інших творів, а також розповсюдження
серед людей листівок, що за своїм
змістом або формою порочать
гідність, честь фізичної особи або
ділової репутації фізичної та
юридичної особи.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
від 27.02.2009 року №1 передбачено, що
відповідно до статті 40
Конституції України усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Слід мати на увазі, що у випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо
цей орган компетентний перевірити
таку інформацію та надати відповідь,
проте в ході перевірки інформація не
знайшла свого підтвердження, вказана
обставина не може сама по собі бути
підставою для задоволення позову,
оскільки у такому випадку мала місце
реалізація особою конституційного
права, передбаченого статтею 40
Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до
правоохоронних органів судам слід
враховувати висновки, викладені у
Рішенні Конституційного Суду України
від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 ( v008p710-03 )
(справа про поширення відомостей).
Разом з тим наявність у такому
зверненні завідомо неправдивих
відомостей, а також у разі
встановлення, що для звернення особи до
вказаних органів не було жодних
підстав і було викликано не наміром
виконати свій громадський обов'язок
або захистити свої права, свободи чи
законні інтереси, тягне
відповідальність, передбачену
законодавством України.

Відповідно до вимог ст. 40 Конституції
України реалізація особою свого
конституційного права на звернення до
компетентних органів не є поширенням
недостовірної інформації

Таким чином, звернення позивачки до
Центрально-Міського РВ КМУ ГУМВС
України Дніпропетровській області та
Відділу освіти виконкому
Центрально-Міської районної у місті
ради із заявами стосовно поведінки та
стилю життя ОСОБА_2 ОСОБА_3, відповідно
до вимог ст.40 Конституції України
реалізувала своє право на звернення до
компетентних органів, а не поширила
недостовірну інформацію оскільки під
поширенням інформації слід розуміти:
опублікування її у пресі, передання
по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити, рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимого ОСОБА_2

Керуючись ст.ст.303,307,п.1ч.1 ст.309, ст. 316 ЦПК
України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 10 грудня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист
честі, гідності та ділової репутації
залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: