Справа № 379/2250/13-ц Головуючий у І
інстанції Потеряйко С.А.Провадження №
22-ц/780/1554/14 Доповідач у 2
інстанції СержанюкКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

31 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі головуючого - судді Сержанюка
А.С, членів колегії - суддів Білоконь
О.В., Коцюрби О.П., із участю секретарів
Антіпова Я.А., Лопатюк В.Ю., розглянувши
у відкритому судовому засіданні у
місті Києві матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Таращанського районного суду
Київської області від 09 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного
сільськогосподарського підприємства
«Лук'янівка», третя особа: відділ
Державного земельного агентства у
Таращанському районі Київської
області про визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Таращанського районного
суду Київської області від 09 січня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_1 про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки №222, площею 2,000 га,
яка розташована на території
Лук'янівської сільської ради
Таращанського району Київської
області, від 27 серпня 2009 року,
укладеного з Приватним
сільськогосподарським підприємством
«Лук'янівка», відмовлено.

На обґрунтування ухваленого
рішення зазначено, що позивач вільно,
на власний розсуд розпорядилася
належним їй майном, передавши належну
їй земельну ділянку в оренду
відповідачу.

При цьому, сторони в належній
формі уклали договір оренди, дійшли
згоди щодо всіх істотних умов
правочину, що погодили підписами.

Крім того, ОСОБА_1 не ставила перед
відповідачем питання про внесення змін
до укладеного договору.

Сторони належним чином
виконували умови договору, питань щодо
невідповідності його умов ст. 15 Закону
України «Про оренду землі» не виникало.

Крім того, суд першої інстанції
дійшов висновку, що в разі
невідповідності укладеного між
сторонами договору, останній не
пройшов би державної реєстрації.

Також суд не прийняв до уваги
твердження позивача про те, що
відповідач використовує її земельну
ділянку не за цільовим призначенням,
оскільки остання не надала доказів на
підтвердження цього.

При цьому, зазначив про сплив
строків позовної давності і про заяву
відповідача про його застосування.

Не погоджуючись із вказаним
рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, а також
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права
при його ухваленні.

Просить рішення Таращанського
районного суду Київської області від 09
січня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Суд, з'ясувавши обставини і
перевіривши їх доказами у межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
вислухавши учасників процесу у судових
дебатах, вважає за необхідне
апеляційну скаргу відхилити, керуючись
наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що
підтверджується і матеріалами справи,
ОСОБА_1 на праві приватної власності
належить земельна ділянка, площею 2,000
га, яка розташована на території
Лук'янівської сільської ради
Таращанського району Київської
області ( а.с. 14 ).

27 серпня 2009 року, з дотриманням
норм цивільного та земельного
законодавства, зокрема ст.ст. 203, 792 ЦК
України, ст. 15 Закону України «Про
оренду землі», ОСОБА_1 та Приватне
сільськогосподарське підприємство
«Лук'янівка» уклали договір оренди
вищевказаної земельної ділянки ( а.с. 7 ).

Зазначений правочин в
установленому законом порядку
зареєстрований і виконується належним
чином ( а.с. 8, 21-24 ).

ОСОБА_1 звернулась до суду із
позовною заявою 06 грудня 2013 року ( а.с. 2-4
) і пропустила встановлений законом
строк позовної давності, а Приватне
сільськогосподарське підприємство
«Лук'янівка» просить його застосувати (
а.с. 37-38 ).

За таких обставин, суд першої
інстанції правильно прийшов до
висновку про необхідність відмови у
задоволенні позовних вимог і, з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, зокрема, ст. 15
Закону України «Про оренду землі»,
ст.ст. 203, 215, 629, 638, 792 ЦК України, ст.ст. 10,
11, 58-60, 212-213 ЦПК України, ухвалив законне
і обґрунтоване рішення.

При цьому, судом дана належна
оцінка належних та допустимих доказів
по справі у відповідності до вимог ст.
212 ЦПК України.

А тому, доводи ОСОБА_1 про
незаконність та необґрунтованість,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, а також
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права
при його ухваленні, зокрема, ст. 19
Конституції України, ст. 15 Закону
України «Про орунду землі», ст.ст. 33, 91
ЗК України, на думку апеляційного суду,
не знайшли свого підтвердження при
розгляді справи, оскільки вони
повністю спростовуються належними та
допустимими доказами по справі.

Інші обставини, зазначені в
апеляції, зокрема, про зміну
відповідачем цільового призначення
земельної ділянки, належної позивачу,
відсутність у договорі оренди істотних
умов, а також про те, що відповідач
усупереч вимог законодавства
приступив до використання земельної
ділянки до моменту державної
реєстрації договору, на переконання
апеляційного суду, не спростовують
висновок суду першої інстанції про
необґрунтованість заявлених позовних
вимог та не є підставою для задоволення
як позовних так і апеляційних вимог.

Окрім цього, доводи апеляційної
скарги щодо нецільового використання
майна, на переконання апеляційного
суду, також не є підставою для
задоволення апеляційних вимог,
оскільки зазначені доводи судом першої
інстанції не розглядались за
відсутності таких в позовній заяві.

Таким чином, викладені у апеляції
доводи суд другої інстанції відносить
до числа формальних, а тому оскаржуване
рішення, ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасоване у відповідності
до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, згідно вимог ч. 3 ст. 309
ЦПК України, порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, якщо порушення призвело до
неправильного вирішення справи, чого
судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити. Рішення Таращанського
районного суду Київської області від 09
січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Приватного
сільськогосподарського підприємства
«Лук'янівка», третя особа: відділ
Державного земельного агентства у
Таращанському районі Київської
області про визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки,
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
А.С. Сержанюк

Судді:
О.В. Білоконь

О.П. Коцюрба