АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4400/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Скрипник К. О. Доповідач - Болтунова
Л.М. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 рокуКолегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів: - Тамакулової
В.О., Макарова М.О.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 березня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8 про стягнення
заборгованості та процентів за
договором позики та за зустрічним
позовом ОСОБА_7, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
визнання договору позики таким, що не
укладався,-

в с т а н о в и л а:

В грудні 2013 року ОСОБА_5
звернувся до суду з вказаним позовом, в
якому, з урахуванням уточнень, просив
стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на свою користь
заборгованість за договором позики №
16/07-2013 від 16 липня 2013 року, укладеним між
ним та відповідачами, в розмірі 377 956
грн. та проценти за користування
позикою в сумі 105 937,71 грн., а також
судові витрати.(а.с. 1-2,102-104)

У січні 2014 року відповідачі звернулись
до суду з зустрічним позовом до
позивача, в якому просили визнати
договір позики № 16/07-2013 таким, що не
укладався. (а.с.38-40)

Ухвалою суду від 23 січня 2014 року обидва
позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 березня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.
Стягнуто в солідарному порядку з
відповідачів на користь позивача
заборгованість за договором позики в
розмірі 377 956,00 грн. та проценти за
користування позикою - 105 937,71 грн., на
загальну суму - 483 893,71 грн. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.
В задоволенні зустрічного позову -
відмовлено.

З таким рішенням, в частині стягнення
процентів за користування позикою, не
погодилась ОСОБА_4, звернулась з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на його незаконність,
неправильне застосування норм
матеріального права просила його
скасувати. ( а.с.142)

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Оскільки рішення суду оскаржується в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_5 про стягнення процентів за
договором позики, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в іншій його частині
колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Оскаржуване рішення відповідає
вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, та
підтверджено матеріалами справи, що 16
липня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8 був укладений
договір позики № 16/07-2013, відповідно до
умов якого відповідачі отримали від
позивача грошові кошти у борг у сумі 40
000 доларів США та зобов'язалися
солідарно повернути позику в строк до
16 грудня 2013 року, сплатити відсотки за
користування коштами в розмірі 45 %
річних, що становить 7 500 доларів США (п.5
договору). (а.с.13)

Пунктом 8 договору передбачено, що у
випадку неповернення позики в повному
обсязі до 16 грудня 2013 року,
позичальники зобов'язуються солідарно
сплачувати позикодавцеві проценти за
користування неповерненою частиною
позики за ставкою 55% річних.

Однак своїх зобов'язань за договором
позики відповідачі не виконали в
повному обсязі, сплатили лише 1050
доларів США в рахунок часткового
погашення відсотків за користування
позикою.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

За ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Частиною 2 ст. 533 ЦПК України
передбачено, якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти
на день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги про
стягнення відсотків за користування
позикою, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачі не виконали умов
договору позики, не повернули грошові
кошти, а оскільки договором
передбачена сплата відсотків за їх
користування, прийшов до
обґрунтованого висновку про їх
стягнення та правильно визначив їх
розмір.

Зазначений висновок суду відповідає
обставинам справи, узгоджується з
нормами матеріального права, які
правильно застосовані судом першої
інстанції.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що ч.1 ст.524 ЦК України не
передбачено встановлення та
стягування розміру відсотків в
грошовій одиниці долар США є
безпідставними, оскільки сторони за
договором визначили саме такий
грошовий еквівалент зобов'язання. Крім
того, з вимогами про визнання недійсною
(нікчемною) такої умови договору
відповідачі до суду не зверталися.

Враховуючи наведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржуване судове рішення відповідає
вимогам закону, ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
прийняте без порушень норм
матеріального та процесуального права.
А отже апеляційна скарга не
задовольняється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 20 березня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: