Номер провадження 22-ц/775/3560/2014
У Х ВА Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючої судді Краснощокової Н.С.

Суддів Могутової Н.Г.

Безрученко Ю.О.

При секретарі Папченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу представників позивача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення
Кіровського районного суду м. Донецька
від 17 березня 2014 року за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_5 про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням,
вселення, про визнання ОСОБА_5 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням та виселення без надання
іншого жилого приміщення та за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2
про визнання недійсним договору
дарування,-

В С Т А Н О В И В :

Представники позивача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до
апеляційного суду із апеляційною
скаргою на рішення Кіровського
районного суду м. Донецька від 17
березня 2014 року, яким позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про усунення перешкод
в користуванні житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1 та вселення у
вказану квартиру, а також про визнання
ОСОБА_5 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням та
виселення без надання іншого жилого
приміщення задоволені частково: суд
усунув перешкоди ОСОБА_2 в користуванні
житловим приміщенням - квартирою
АДРЕСА_1 та зобов»язав ОСОБА_5 передати
ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей
квартири АДРЕСА_1 і вселив ОСОБА_2 в
квартиру АДРЕСА_1. В решті позовних
вимог ОСОБА_2 відмовлено. В задоволенні
позовних вимог за зустрічним позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору дарування
відмовлено.

В апеляційній скарзі
представники позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3
та ОСОБА_4 просять скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позов
ОСОБА_2 у повному обсязі, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.
Зазначають, що при ухваленні рішення
суд дійшов невірного висновку про те,
що до відповідача не застосовувались
засоби впливу органами суду або
досудового слідства, проте в
матеріалах справи знаходиться
постанова Кіровського районного суду
м. Донецька від 17.01.2012 року про
накладення на відповідача
адміністративного стягнення за ст. 173-2
ч.1 КпАП України, а також наявні
висновок старшого ДІМ СДІМ Кіровського
РВ ДМУ ГУМВСУ в Донецькій області про
проведення бесіди з ОСОБА_5 та довідка
старшого слідчого СВ Кіровського РВ
ДМУ ГУМВСУ в Донецькій області про
прийняття до розгляду заяви позивача
про причинення їй відповідачем
тілесних ушкоджень, яке зареєстровано
у ЄРДР за № 0000460 за ознаками
кримінального правопорушення за ст. 122
ч.1 КК України, а також суду надані
відповідні докази на підтвердження
факту постійних побоїв. Крім того,
судом при відмові у задоволенні вимог
позивача про виселення відповідача зі
спірного житлового приміщення невірно
застосована норма ст. 116 ЖК України,
оскільки в даному випадку мова йшла про
порушення права власності позивача,
яка регламентується нормами ст.ст. 316,
317,319,321,328,386,391 ЦК України. До того ж,
судом не взято до уваги те, що 09.04.2005
року, ще до укладення 22.05.2006 року
договору дарування спірного житлового
приміщення, відповідачем був складений
заповіт на користь позивача на вказане
житло. Також суд відмовив у задоволенні
клопотання про виклик свідків з боку
позивача, крім того, ухвалюючи рішення
про вселення позивача до спірної
квартири, суд не врахував факт, що
вказана квартира є однокімнатною,
відповідач не є членом родини позивача,
систематично наносив їй побої з ціллю
заволодіти квартирою, що унеможливлює
спільне проживання позивача та
відповідача в одній квартирі.

Позивач та її представник доводи
апеляційної скарги підтримали, просили
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким повністю задовольнити позовні
вимоги позивача, у задоволенні
зустрічного позову відмовити.

Відповідач в судовому засіданні не
приймав участі, про час та місце
слухання справи повідомлений належним
чином.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення по справі виходив з наступного.

Згідно свідоцтва про шлюб, ОСОБА_2
та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 02 грудня
2008 року, актовий запис №938,
зареєстрований у Кіровському РАГС м.
Донецька. Від шлюбу дітей немає.

Після реєстрації шлюбу подружжя
проживало за адресою: АДРЕСА_1. Вказана
квартира належала ОСОБА_5 на праві
власності за договором купівлі-продажу
від 27 вересня 1997 року.

Згідно договору дарування
квартири від 22 травня 2006 року ОСОБА_5
подарував ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1.
Договір дарування посвідчений
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу та
зареєстровано у реєстрі №1977.

У період спільного проживання між
позивачем та відповідачем відбувались
обопільні сварки, з приводу яких ОСОБА_2
зверталась до правоохоронних органів з
заявами про притягнення ОСОБА_5 до
кримінальної відповідальності, проте у
порушенні кримінальних справ було
відмовлено на підставі ст. 6 п.2 КПК
України (в редакції КК 1960 року) за
відсутністю у його діях складу злочину.

За фактом сварки між позивачем та
відповідачем 06 листопада 2012 року
Кіровським РВ ДМУ ГУМВСУ в Донецькій
області було порушено кримінальне
провадження за ст. 122 ч.1 КК України.

21 грудня 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
Кіровського районного суду м. Донецька
з позовом до ОСОБА_5, яким просить
виселити відповідача з квартири
АДРЕСА_1 за неможливістю спільного з
ним проживання без надання іншого
жилого приміщення.

29 січня 2013 року ОСОБА_5 подав до
Кіровського районного суду м. Донецька
зустрічний позов до ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору дарування
квартири.

30 січня 2013 року ОСОБА_2 подала позовну
заяву з уточненими позовними вимогами,
якою просить визнати ОСОБА_5 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1;
виселити відповідача у зв»язку з
неможливостю спільного з ним
проживання.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 17 березня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та
вселення у вказану квартиру, а також
про визнання ОСОБА_5 таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням та виселення без надання
іншого жилого приміщення задоволені
частково: усунути перешкоди ОСОБА_2 в
користуванні житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1 та зобов»язано
ОСОБА_5 передати ОСОБА_2 ключі від
вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 і
вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1. В
решті позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено. В задоволенні позовних
вимог за зустрічним позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
дарування відмовлено.

При ухваленні рішення суд виходив з
того, що одні лише факти звернення
позивача у відповідні органи зі
скаргами на порушення правил
суспільного співжиття з відповідачем
без застосування до нього заходів
впливу цими органами не є підставою для
виселення. Позовні вимоги позивача
ОСОБА_2 в частині усунення перешкод в
користуванні нею житловим приміщенням
- спірною квартирою та зобов»язання
відповідача передати їй ключі від
вхідних дверей спірної квартири
підлягають задоволенню, оскільки
ОСОБА_2 є власником вказаної квартири і
їй належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Щодо відмови у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_5 судом
наведено, що ОСОБА_5 не надав суду
будь-яких достовірних та допустимих
доказів того, що оспорюваний ним
договір дарування спірної квартири є
фіктивним і сторонами укладався без
наміру передати відповідачу за
зустрічним позовом у власність спірну
квартиру, тобто без наміру створити
правові наслідки.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення позивача та її представника,
дослідивши матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

З апеляційною скаргою до суду
звернулись представника позивача,
відповідач з апеляційною скаргою в
частині відмови у задоволенні його
зустрічного позову про визнання
договору дарування недійсним не
звертався, тому апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції відповідно до
положень ст. 303 ЦПК України.

Згідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно до положень ст. 386 ЦК
України держава забезпечує рівний
захист прав усіх суб'єктів права
власності. Власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЖК України якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі чи
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Суд першої інстанції прийшов вірного
висновку, що виселення через
неможливість спільного проживання
може мати місце лише при
систематичному порушенні винним
правил суспільного співжиття. Доказом
застосування мір попередження і
громадського впливу можуть служити
постанови про притягнення до
адміністративної відповідальності,
офіційні застереження, рішення суду
або третейського суду про притягнення
до відповідальності, протоколи або
постанови громадських організацій,
трудових колективів.

Судом зроблено правильний висновок в
частині недоведеності позовних вимог
ОСОБА_2 про виселення відповідача та
визнання його втративши право
користування жилим приміщенням.

В судовому засіданні було встановлено
і проти цього позивач не заперечувала,
що після розірвання шлюбу між
сторонами зберігаються неприязливі
відносини, але це не є доказами
створення відповідачем неможливих
умов для проживання позивача і
підставами для виселення його
відповідно до положень ст. 116 ЖК
України.

За таких обставин суд першої
інстанції обґрунтовано прийшов до
висновку про необхідність часткового
задоволення позову в частині усунення
перешкод у користуванні власністю
власником квартири позивачем ОСОБА_2

Крім того, судом було враховано
відсутність доказів втрати
відповідачем права користування
спірною квартирою, оскільки це є його
постійним місцем проживання.

Висновок суду ґрунтується на
доказах, які повно, всебічно і
об"єктивно перевірені в судовому
засіданні і законні.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи не дають підстав для висновку,
що неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального
закону призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору.

Судом першої інстанції повно та
всебічно з"ясовані усі обставини по
справі, зібрані докази, дана належна
правова оцінка і суд обґрунтовано
частково задовольнив позов.

Згідно із статтею 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді цієї справи
вимог матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
не має.

Керуючись ст ст. 307,308,313-315 ЦПК
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представників
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Кіровського районного
суду м. Донецька від 17 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
та може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: