Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1060/14
Головуючий у 1-й інстанції: Куценко М.О.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Стрелець Л.Г., Кочеткової
І.В.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Енергодарського міського суду
Запорізької області від 19 грудня 2013
року у справі за позовом позовом ОСОБА_2
до Кредитної спілки «Порада» про
стягнення грошових коштів (повернення
депозиту),

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із позовом до КС „Порада" про
стягнення коштів та моральної шкоди, в
обґрунтування якого зазначала, що
11.03.2008 року уклала з відповідачем
депозитний договір № 107
«Універсальний» на суму 13000 грн. , а
31.07.2008 року додатково внесла 2000 гр.
строком на 24 місяця до 11.03.2010 року під 20%
річних. Оскільки після закінчення
строку договору відповідач кошти в
повному обсязі не повернув, депозитний
вклад і нараховані за договором
відсотки в загальній сумі 11573 грн. 29
коп. були стягнуті з кредитної спілки
судовим рішенням від 27 липня 2010 року.

Посилаючись на те, що до теперішнього
часу судове рішення не виконане, кошти
не повернуті, просила на підставі
ст.ст.611, 625, 1212 ЦК України і ст.10 ч.5
Закону України „Про захист прав
споживачів" стягнути з кредитної
спілки на її користь 83418, 37 грн. , із яких
19703,13 грн. - сума вкладу з відсотками,
нарахованими станом на 13 вересня 2013
року, 1219,48 грн. - три проценти річних від
простроченої суми заборгованості за
період з 11 березня 2010 року по 13 вересня
2013 року, 62495,77 грн. - пені із розрахунку 3%
за 180 днів порушення строків виконання
боргового зобов'язання, а також 60 000 грн.
на відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Енергодарського
міського суду Запорізької області від
19 грудня 2013 року позовні вимоги
задоволено частково.

Стягнуто з Кредитної спілки „Порада"
на користь ОСОБА_2 1219 гр. 48 коп. в якості
3% річних та пеню в розмірі 1000 гр.

Стягнуто з Кредитної спілки „Порада"
на користь держави судовий збір у сумі
229 гр. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення в частині відмови у
задоволенні вимог щодо стягнення суми
внеску з нарахованими процентами та в
частині часткого задоволенні вимог
щодо стягнення пені скасувати і
ухвалити в цій частині нове рішення про
задоволення зазначаних вимог у повному
обсязі.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов"язковою підставою для скасування
рішення.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

За змістом ст.ст.309, 310 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення являється невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Рішення суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі з підстав,
визначених ст. 205 цього Кодексу.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що з моменту закінчення строку
депозитного договору - з 11.03.2010 року
сума депозитного вкладу з нарахованими
відсотками позивачу не повернута,
рішення суду, яким вказану суму було
стягнуто на користь ОСОБА_2 не виконано,
а тому в силу ст. 625 ЦК України
відповідач має нести відповідальність
за порушення грошового зобов"язання,
отже вимоги про стягнення 3% річних від
простроченої суми за час прострочення
у розмірі 1219 гр. 48 коп. є правомірними.

В частині задоволення зазначених вимог
судове рішення не оскаржується.

Задовольняючи частково вимоги щодо
стягнення пені, які заявлялися ОСОБА_2 в
порядку ч.5 ст. 10 Закону України „Про
захист прав споживачів", суд керувався
положеннями ч.3 ст. 551 ЦК України щодо
права суду зменшити суму неустойки, і
як на підставу для зменшення заявленої
суми, послався на відсутність у КС
„Порада" фінансової можливості
розрахунку з вкладниками.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо
стягнення суми вкладу з нарахованими
процентами за період з 11.03.2010 року по
13.09.2013 року, суд послався на умови п.2.4
договору, якими сторони погодили, що
після закінчення строку дії договору
нарахування на внесок не здійснюються.

Разом з тим, в повній мірі погодитися з
зазначеними висновками суду не можна,
оскільки суд дійшов їх з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

Встановлено, що 11 травня 2008 року
сторони уклали депозитний договір №107
„Універсальний", за яким ОСОБА_2 внесла
на депозитний рахунок спілки кошти в
загальній сумі 15000 грн. на строк до 11
березня 20010 року з виплатою 20 % річних. У
зв'язку з відмовою кредитної спілки
повернути вкладнику у повному обсязі
депозитний рахунок по закінченню
строку дії договору, судовим рішенням
від 27 липня 2010 року за позовом
прокурора м. Енергодар, заявленого в
інтересах ОСОБА_2, належні до виплати
кошти в загальній сумі 11573 грн. 29 коп.
були стягнуті на користь ОСОБА_2 (а.с.7).

Частиною 3 ст.61 ЦПК України встановлено,
що обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не підлягають
доказуванню при розгляді іншої справи,
у якій беруть участь ті самі особи, або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Отже зазначеним судовим рішенням, що
набрало законної сили, у справі між
тими ж сторонами були встановлені як
факт укладення депозитного договору,
так і розмір вкладу і відсотків, що
підлягав сплаті ОСОБА_2 по закінченню
строку дії договору.

Приймаючи до розгляду позов ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів, суд першої
інстанції на порушення вимог ст. 122 ч.2
п.2 ЦПК України не обговорив питання
щодо можливості повторного розгляду
вимог про стягнення депозитного вкладу
і нарахованих відсотків на загальну
суму 11573 грн.29 коп., хоча в позовній
заяві міститься посилання на судове
рішення, що набрало законної сили, яким
вказані вимоги вже задоволені, і
рішення знаходилося на примусовому
виконанні (а.с.7).

Відповідно до ст.205 п.2 ЦПК України суд
своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо набрало законної сили
рішення суду, ухвалене з приводу спору
між тими самими сторонами, про той
самий предмет і з тих самих підстав.

Зважаючи на те, що є рішення суду з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав, оскаржуване рішення
суду в частині відмови у позові про
стягнення депозитного вкладу і
відсотків на загальну суму 11573 грн. 29
коп. на підставі ст.с.205 п.2, 310 ч.1 ЦПК
України підлягає скасуванню із
закриттям провадження у справі в цій
частині позову.

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення зі спілки грошових коштів,
позивач просив суд про нарахування і
стягнення відсотків за депозитом у
відповідності з п.1.2 договору за період
з 11 березня 2010 року - день закінчення
дії депозитного договору по 13 вересня
2013 року.

За положеннями ст.2 Закону України „Про
банки та банківську діяльність"
вклад(депозит) - це кошти в готівковій
або у безготівковій формі, у валюті
України або в іноземній валюті, які
розміщені клієнтами на їх іменних
рахунках у банку на договірних засадах
на визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України
проценти на банківський вклад
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу в банк, до дня,
який передує його поверненню
вкладникові або списанню з рахунку
вкладника з інших підстав.

Проте, умовами договору сторони
передбачили, що після закінчення
строку дії договору спілка ніяких
нарахувань на внесок не проводить (а.с.4:
п.2.4 Договору №107).

Відповідно до ст.ст.6,627 ЦК України
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зважаючи на те, що умовами договору
сторони обмежили строк нарахування
відсотків за депозитним вкладом
строком дії договору - до 11 березня 2010
року, суд правомірно відмовив у
задоволенні вимог ОСОБА_2 про
нарахування і стягнення процентів
після закінчення строку договору,
оскільки вони не відповідають п.2.4
цього договору, передбачених законом
підстав для задоволення цієї частини
позовну суд не мав.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення
пені за кожен день прострочення
повернення депозитного вкладу, розмір
якої згідно наданого розрахунку
становить 62495,77 грн., позивач
посилалася на п.5 ст. 10 Закону України
„Про захист прав споживачів", якою
передбачено, що у разі, коли виконавець
не може виконати (прострочує виконання)
роботу (надати послуги) згідно з
договором, за кожен день(кожну годину,
якщо тривалість виконання визначено у
годинах) прострочення споживачеві
сплачується пеня у розмірі 3 % від
вартості роботи (послуги), якщо інше не
передбачено законодавством.

Між тим, частково задовольняючи вимоги
щодо стягнення пені на суму 1000 гр., суд
керувався ст. 551 ЦК України.

За положеннями вказаної статті, якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

При цьому судом не враховано, що
умовами договору № 107 від 11.03.2008 року
сплата пені за прострочку виконання
грошового зобов"язання передбачена не
була, а до правовідносини між КС
„Порада" та споживачем ОСОБА_2, які
виникли з приводу зазначеного
депозитного договору, Закон України
„Про захист прав споживачів"
застосовується лише в частині, не
врегульованій нормами ЦК України та
іншими нормативно-правовими актами у
сфері банківської діяльності.

Таким чином, оскільки неустойка у виді
пені в якості забезпечення виконання
КС „ Порада" грошових зобов'язань за
депозитним договором від 11 березня 2008
року його умовами не передбачалась, то
і правових підстав для її стягнення суд
не мав.

З цих підстав рішення в частині
стягнення з КС „Порада" на користь
ОСОБА_2 1000 гр. пені не відповідає
вимогам матеріального права, а тому в
цій частині воно підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволені вимог щодо стягнення пені.

Згідно з положеннями ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Укладений між сторонами депозитний
договір не передбачає відшкодування
моральної шкоди у разі порушення
кредитною спілкою строків повернення
депозитного вкладу, а тому
передбачених законом підстав для
стягнення з кредитної спілки коштів на
відшкодування моральної шкоди також
немає.

Посилання позивача на те, що складений
сторонами 13.09.2013 року акт звіряння
рахунків(а.с.3) слід вважати додатковими
умовами договору - безпідставні,
враховуючи як правову природу такого
акту, так і його зміст. Крім того,
відповідно до ч.2 ст. 1058 ЦК України
договір банківського вкладу, в якому
вкладником є фізична особа, є публічним
договором(ст. 633 цього Кодексу).

Відповідно ж до ч.2 ст. 633 ЦК України
умови публічного договору
встановлюються однаковими для всіх
споживачів, крім тих, кому за законом
надані відповідні пільги, а згідно
положенням ч.6 вказаної статті умови
публічного договору, які суперечать ч.2
цієї статті та правилам, обов'язковим
для сторін при укладанні і виконанні
публічного договору, є нікчемними.

Зважаючи на викладене, колегія вважає,
що оскаржуване рішення на підставі
ст.ст.309, 310 ЦПК України підлягає
частковому скасуванню і провадження у
справі в частині вимог про стягнення
депозитного вкладу з відсотками на
суму 11573 грн.29 коп. - закриттю, в частині
позову про стягнення пені в сумі 1000 гр. -
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про відмову у
задоволенні вказаних вимог. В решті
рішення слід залишити без змін.

Підписані сторонами 21 лютого 2014 року
доповнення до договору, які надійшли на
адресу апеляційного суду 24 лютого 2014
року, не являються підставою для
стягнення з кредитної спілки будь-яких
додаткових сум. Вказані зміни до
кредитного договору були внесені
сторонами після закінчення строку дії
договору, не були предметом судового
спору і позовні вимоги ОСОБА_2
вказаними змінами не обґрунтовувалися.
Предметом судового спору був кредитний
договір в редакції, яка діяла до
ухвалення судового рішення, а тому
дослідження та оцінка апеляційним
судом зазначених доповнень до договору
суперечило б вимогами ст.303 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст.307, 309, 310,313, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Заочне рішення Енергодарського
міського суду Запорізької області від
19 грудня 2013 року по цій справі в
частині стягнення з кредитної спілки
„Порада" на користь ОСОБА_2 пені в
розмірі 1000 гр. - скасувати і ухвалити в
цій частині нове рішення, яким у
задоволенні вимог про стягнення пені -
відмовити.

Провадження у справі в частині
позовних вимог про стягнення з
кредитної спілки «Порада» на користь
ОСОБА_2 депозитного вкладу з відсотками
на загальну суму 11 573 грн. 29 коп. -
закрити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: