АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 594 /2014
інстанції: Зінченко С.В.
доповідач: Поливач Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Охневській Т.В.

за участі осіб: позивача
ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_6, ОСОБА_4, треті особи: Головне
управління юстиції у м. Києві, Дев'ята
Київська державна нотаріальна контора,
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві,
Комунальне підприємство «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна», приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 про
визнання свідоцтва про право на
спадщину недійсним, договору
неукладеним, визнання права власності
та витребування майна;

за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою
представником ОСОБА_12

на рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 16.07.2013 року

в
с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із
вказаним позовом, в якому просила
визнати недійсним та скасувати
свідоцтво про право власності на
спадщину за заповітом від 22.12.2008 року на
користь відповідача ОСОБА_6, виданого
Дев'ятою Київською державною
нотаріальною конторою на підставі
заповіту ОСОБА_10 від 05.04.1995 року та
рішення Подільського районного суду м.
Києва від 30.03.2005 року № 2-179/05, визнати
неукладеним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 28.10.2010 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_4, визнати за нею право
власності на вказану квартиру та
витребувати квартиру з незаконного
володіння ОСОБА_6 та ОСОБА_4 шляхом
виселення з квартири ОСОБА_6, ОСОБА_4 та
членів їх сімей, вселивши її у дану
квартиру.

В обґрунтування вимог позивач вказує
на те, що рішенням Подільського
районного суду м. Києва від 30.03.05р. було
визнано недійсним заповіт ОСОБА_10 від
24.09.03р. на її ім'я. Ухвалою Апеляційного
суду м. Києва рішення Подільського
районного суду м. Києва від 30.03.05р. було
залишено без змін.

На підставі рішення Подільського
районного суду м. Києва від 30.03.05р. та
заповіту ОСОБА_10 від 05.04.1995р. на користь
ОСОБА_6, 22.12.08 року

державним нотаріусом Дев'ятої
Київської державної нотаріальної
контори Бочковою Н.Г. ОСОБА_6 було
видано свідоцтво про право на спадщину
за заповітом після смерті ОСОБА_10

Відповідно до цього свідоцтва,
відповідач ОСОБА_6 є власником квартири
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
заповітом після смерті померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10

28.10.2010р. ОСОБА_6 уклала договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з
ОСОБА_4

Відповідно до умов зазначеного
договору та ст. 182 ЦК України, право
власності у відповідача ОСОБА_4 на
зазначену квартиру мало виникнути з
моменту державної реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
третьою особою КП «Київське міське БТІ
і реєстрації права на об'єкти права
нерухомого майна» (згідно чинного
законодавства станом на момент
укладення договору - 28.10.10р.). Але ОСОБА_4
в КП «Київське міське БТІ і реєстрації
права власності на об'єкти нерухомого
майна» право власності на зазначену
квартиру не зареєстрував, відповідно
договір купівлі - продажу квартири є
неукладеним.

Ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 04.08.11р. рішення Подільського
суду м. Києва від 30.03.05р. скасовано за
нововиявленими обставинами.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 05.02.13р. в задоволенні позову
ОСОБА_6 до ОСОБА_2, третя особа: Головне
управління юстиції у м. Києві про
визнання заповіту недійсним
відмовлено.

Таким чином, заповіт ОСОБА_10 від
24.09.2003р. на її ім'я є дійсним, а
свідоцтво про право власності ОСОБА_6
на спадщину за заповітом є недійсним,
оскільки заповіт на її ім'я була
складено пізніше. Вона в шестимісячний
строк з дня смерті ОСОБА_10 звернулася
до 9-ої Київської державної
нотаріальної контори Головного
управління юстиції м. Києва із заявою
про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_10, відповідно є особою яка
прийняла спадщину за заповітом.

Оскільки ОСОБА_4 право власності
на зазначену квартиру не
зареєстровано, квартира перебуває у
власності відповідача ОСОБА_6 та
підлягає поверненню з чужого
незаконного володіння відповідача
ОСОБА_6 та відповідача ОСОБА_4, а договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від
28.10.10р. між відповідачами ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 є неукладеним.

Позивач вважає, що за нею повинно
бути визнано право власності на
квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за заповітом, просила витребувати
квартиру з чужого незаконного
володіння ОСОБА_6 та ОСОБА_4 шляхом їх
виселення зі спірної квартири та її
вселення до даної квартири.

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 16.07.2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним
та скасовано свідоцтво про право на
спадщину за заповітом від 22.12.2008 року на
користь відповідача ОСОБА_6, видане
Дев'ятою Київською державною
нотаріальною конторою на підставі
заповіту ОСОБА_10 від 05.04.1995 року,
рішення Подільського районного суду м.
Києва від 30.03.2005 року №2-179/05. Визнано
неукладеним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 28.10.2010 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_2
право власності на квартиру АДРЕСА_1.
Витребувано квартиру АДРЕСА_1 з
незаконного володіння ОСОБА_6 та ОСОБА_4
шляхом виселення з квартири ОСОБА_6,
ОСОБА_4 та членів їх сімей, вселивши
ОСОБА_2 у вказану квартиру. Стягнуто в
рівних частках з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 3670
грн. 40 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_12 просить скасувати
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 в частині вимог до ОСОБА_4 та
сплати судових витрат. Посилається на
незаконність, необґрунтованість
ухваленого судом рішення, неповне
з'ясування судом обставин, що мають

значення для справи, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Суд помилково вважав неукладеним
договір купівлі - продажу квартири,
оскільки він був нотаріально
посвідчений і не потребував реєстрації
в БТІ за законодавством, яке діяло на
той час. Відповідно договору купівлі -
продажу квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 купив
зазначену квартиру, він став її
власником, продаж зазначеної квартири
вчинено за 626 472 грн. 00 коп., які ОСОБА_6
отримала від нього до підписання
договору купівлі-продажу. Тобто він є
добросовісним набувачем даної
квартири і вона не може бути у нього
витребувана.

Крім того, ОСОБА_4 було проведено в
зазначеній квартирі капітальний
ремонт, вартість якого складає
приблизно 30 000,00 доларів США.

В суді апеляційної інстанції
відповідач ОСОБА_4 та його представник
ОСОБА_5 підтримали подану апеляційну
скаргу в повному обсязі, посилаючись на
доводи, викладені в ній. Позивачка
ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3
заперечували проти задоволення
апеляційної скарги, посилаючись на
законність та обґрунтованість
ухваленого судом рішення. Відповідачка
ОСОБА_6, представники Головного
управління юстиції у м. Києві, Дев'ятої
Київської державної нотаріальної
контори, Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.Києві,
КП «Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8 в
судове засідання не з'явились, про час
та місце судового засідання
повідомлялись належним чином. Неявка
вказаних осіб в судове засідання не
унеможливлює встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_4, подана представником
ОСОБА_12,підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Так, задовольняючи позов ОСОБА_2,
в частині визнання договору купівлі -
продажу квартири неукладеним, в
частині витребування квартири у ОСОБА_6
та виселення з квартири ОСОБА_6 з усіма
членами її сім'ї, суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_4 не набув права
власності на дану квартиру, оскільки
договір купівлі - продажу не
зареєстрований в БТІ, а відповідно
вважав ОСОБА_6 власником спірної
квартири.

З таким висновком суду першої
інстанції не погоджується колегія
суддів, оскільки він не відповідає
фактичним обставинам справи, зібраним
по справі доказам та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_10 на праві власності належала
квартира АДРЕСА_1.

ОСОБА_10 05.04.1995 року склала заповіт,
відповідно до якого заповідала
зазначену квартиру ОСОБА_6 та ОСОБА_13 в
рівних частках кожному.

24.09.2003 року ОСОБА_10 склала заповіт,
відповідно до якого заповідала все
своє майно ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 30.03.05р. було визнано
недійсним заповіт ОСОБА_10 від 24.09.03р.,
складений на користь ОСОБА_2

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва
рішення Подільського районного суду м.
Києва від 30.03.05р. було залишено без змін.

З врахуванням рішення Подільського
районного суду м. Києва від 30.03.05р. та на
підставі заповіту ОСОБА_10 від 05.04.1995р.
на користь відповідача ОСОБА_6, 22.12.08р.
державним нотаріусом 9-ої Київської
державної нотаріальної контори
Бочковою Н.Г. відповідачу ОСОБА_6 видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом після

смерті ОСОБА_10, відповідно до якого
ОСОБА_6 стала власником спірної
квартири.

28.10.2010р. ОСОБА_6 продала квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_4 за 626 472, 00 грн., що на
день укладення договору було
еквівалентом 79200 дол. США ( за офіційним
курсом НБУ 1 дол.США: 7,91 грн.). Даний
договір був посвідчений приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_8, зареєстровано
в реєстрі за № 4198.

ОСОБА_4 дійсно в КП «Київське міське
БТІ і реєстрації права на об'єкти права
нерухомого майна» право власності на
зазначену квартиру не зареєстрував.

Ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 04.08.11р. рішення Подільського
районного суду м. Києва від 30.03.05р.
скасовано за нововиявленими
обставинами.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 05.02.13р. в задоволенні позову
ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним відмовлено. Рішення набрало
законної сили.

Таким чином, є діючим заповіт від
24.09.2003 року, яким ОСОБА_10 заповідала все
своє майно ОСОБА_2

Зазначений заповіт, у відповідності до
вимог ст. 1254 ЦК України, скасував
заповіт ОСОБА_10 від 05.04.1995 року,
відповідно до якого вона заповідала
зазначену квартиру ОСОБА_6 та ОСОБА_13 в
рівних частках кожному.

За таких обставин, судом першої
інстанції вірно визнано недійсним
свідоцтво про право власності на
спадщину, видане ОСОБА_6 на спірну
квартиру за заповітом від 05.04.1995 року
Дев'ятою київською державною
нотаріальною конторою 22.12.2008 року.

Але, помилковим є висновок суду першої
інстанції про те, що договір купівлі -
продажу квартири АДРЕСА_1, укладений
між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 28 жовтня 2010 року є
неукладеним, а відповідно ОСОБА_6 є
власником квартири.

Так, зазначений договір нотаріально
посвідчений. ОСОБА_4 за придбану
квартиру сплатив ОСОБА_6 626 472 (шістсот
двадцять шість тисяч чотириста
сімдесят дві) гривні 00 коп., що на день
укладення договору було еквівалентом
79200 дол. США ( за офіційним курсом НБУ 1
дол.США: 7,91 грн.), які ОСОБА_6 отримала
від ОСОБА_4 до підписання договору
купівлі-продажу.

Частиною першою стаття 657 ЦК визначено,
що договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, що і було
дотримано відповідачем ОСОБА_4

У відповідності до вимог ч.1 ст. 210 ЦК
України та пунктів 5, 6 Тимчасового
порядку державної реєстрації
правочинів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 26
травня 2004 року № 671 (який діяв на момент
укладення договору купівлі- продажу
вказаної квартири), правочин (до 01.01.2013
року) підлягав державній реєстрації
лише у випадках, встановлених законом.
Державній реєстрації підлягали
правочини, а саме договір купівлі -
продажу, міни земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна. Державна реєстрація
правочинів проводилась шляхом
внесення нотаріусом запису до Реєстру
одночасно з його нотаріальним
посвідченням, що було дотримано та
вчинено нотаріусом при укладенні
договору купівлі - продажу спірної
квартири. Таким чином, договір купівлі -
продажу є укладеним, а ОСОБА_4 (з моменту
укладення даного договору ) є власником
зазначеної квартири.

ОСОБА_4 є добросовісним набувачем
спірної квартири, оскільки він не знав
і не міг знати про те , що свідоцтво про
право власності ОСОБА_6 на квартиру
буде в подальшому визнано судом
недійсним у зв'язку зі скасуванням
рішення суду.

ОСОБА_4 вселився до спірної
квартири, проживає в ній постійно,
виконав ремонт в даній квартирі. ОСОБА_6
та члени її сім'ї в даній квартирі не
проживають, з моменту

укладення договору купівлі - продажу
квартири ОСОБА_6 не є її власником,
власником квартири є ОСОБА_4

Але, як встановлено судом і не
заперечується сторонами, ОСОБА_2 у
визначений законом шестимісячний
строк звернулась до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини померлої ОСОБА_10 на підставі
заповіту від 24.09.2003 року. Таким чином,
вона є особою яка прийняла спадщину і
яка отримала б свідоцтво про право
власності на спадщину за заповітом,
якщо б не існувало рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 30.03.2005 року. За таких обставин, суд
законно та обґрунтовано визнав за нею
право власності на дану квартиру,
оскільки вона не буде мати можливості
оформити спадщину у встановленому
законом порядку (через нотаріальну
контору), оскільки нотаріусом було
видано раніше свідоцтво ОСОБА_6

Пунктом 3 ч.1 ст. 388 ЦК України
передбачено, що у разі придбання майна
за відплатним договором в особи, яка не
мала права його відчужувати, про що
набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у випадку, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Тобто, ОСОБА_2, як особа яка прийняла
спадщину, вправі ставити питання про
витребування квартири у
добросовісного набувача, оскільки дана
квартира вибула з її володіння поза її
волею, а саме у зв'язку з ухваленням
незаконного рішення суду. При цьому,
закон не вимагає визнання недійсним
договору купівлі - продажу квартири,
оскільки ОСОБА_2 не є його стороною, а
свідоцтво про право власності на
спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_6
визнано судом недійсним.

Таким чином, спірна квартира підлягає
витребуванню у ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2, не дивлячись на те, що він є її
добросовісним набувачем. Суд першої
інстанції ухвалив законне рішення, в
частині витребування квартири у
ОСОБА_4, вірно виселив ОСОБА_4 та членів
його родини з квартири та вселив до
квартири ОСОБА_2

Оскільки ОСОБА_6 не є власником
квартири, вона в квартирі не проживає,
то суд безпідставно витребував у неї
квартиру та виселив її та членів її
сім'ї.

В іншій частині колегія суддів залишає
рішення суду без змін.

ОСОБА_4 не позбавлений можливості
вирішувати питання щодо повернення
йому сплаченої ним вартості квартири
та відшкодування витрат, понесених у
зв'язку з проведенням в квартирі
ремонту.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги ОСОБА_4 є частково
обґрунтованими, а висновки, викладені в
рішенні суду першої інстанції щодо
визнання договору купівлі - продажу
квартири неукладеним, витребування
квартири у ОСОБА_6 та виселення ОСОБА_6 з
членами її сім'ї з квартири є
помилковими.

За таких обставин, суд
апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції, в
частині визнання неукладеним договору
купівлі продажу, в частині
витребування квартири АДРЕСА_1 з
незаконного володіння ОСОБА_6 шляхом
виселення з квартири ОСОБА_14 та членів
її сім'ї та ухвалює в цій частині нове
рішення, яким відмовляє ОСОБА_2 в цій
частині позову.

Висновки колегії суддів відповідають
фактичним обставинам справи та наявним
у справі доказам.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану
представником ОСОБА_12 задовольнити
частково.

Заочне рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 16.07.2013 року,
в частині визнання неукладеним
договору купівлі продажу квартири
АДРЕСА_1 від 28.10.2010 року між ОСОБА_6 та
ОСОБА_4, в частині витребування
квартири АДРЕСА_1 з незаконного
володіння ОСОБА_6 шляхом виселення з
квартири ОСОБА_14 та членів її сім'ї
скасувати та ухвалити, в цій частині,
нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2, в
цій частині позову.

В іншій частині заочне рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 16.07.2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: