Справа № 152/2452/13-ц
Шаргородський районний суд Вінницької
головуючого судді -
секретаря судового засідання -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні заяву Приватного
акціонерного товариства «Федорівське»
про перегляд заочного рішення
Шаргородського районного суду
Вінницької області від 18.02.2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Федорівське»
про визнання права власності на
земельну ділянку з багаторічними
насадженнями та усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
заочним рішенням Шаргородського
районного суду Вінницької області від
18.02.2014 року позовні вимоги задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_1 право
власності на земельну ділянку з
багаторічними насадженнями
0,7086 га, розташовану на території
Федорівської сільської ради
Шаргородського району Вінницької
області, призначену для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва. У решті позову відмовлено.
Стягнуто судові витрати.
13 березня 2014 року від ПрАТ
«Федорівське» до суду надійшла заява
про перегляд зазначеного заочного
рішення, у якій ставиться питання про
скасування заочного рішення та
призначення справи до розгляду в
загальному порядку. Заява обґрунтована
тим, що 18.02.2014 року директор ПрАТ
«Федорівське» Трач Р.В. був терміново
відряджений з виробничих причин за
межі Вінницької області, а тому, він з
поважних причин не прибув у судове
засідання.

Окрім того, у заяві про перегляд
заочного рішення зазначено, що 21.09.1998
року, відповідно до наказу РВ ФДМУ по
Вінницькій області, ДП держгосп
«Федорівський» ОДКО
«Вінницясадвинпром» Держсадвинпрому
України с. Федорівка було
реорганізовано у СВАТ «Федорівське».
При реорганізації товариства його
статутний фонд складав 951026 грн, який
був визначений Актом оцінки вартості
цілісного майнового комплексу
держгоспу «Федорівський». До
статутного фонду була включена
вартість основних засобів виробництва,
у тому числі і багаторічні насадження -
яблуневі сади, питома вага яких в
загальній вартості основних засобів
складає 1377,9 тис. грн або 14% від усієї
вартості основних засобів товариства.
Загальними зборами трудового
колективу СВАТ «Федорівське» від 2.10.2002
року затверджено список членів
товариства, що мають право на отримання
сертифікатів на земельну частку (пай).
Розпаюванню також підлягали земельні
ділянки, на яких знаходились
багаторічні насадження - яблуневі сади,
які відносяться до основних засобів
виробництва товариства. Позивач
отримала у власність земельну ділянку,
на якій знаходились багаторічні
насадження, що увійшли як основні
засоби до статутного фонду СВАТ
«Федорівське», правонаступником якого
є ПрАТ «Федорівське». Такі об'єкти як
дерева визнаються нерухомістю, поки
існує їх зв'язок із землею. У випадку
відокремлення від неї, вони вважаються
рухомими речами. Не заперечуючи право
позивача на його земельну ділянку,
відповідач має можливість забрати свої
багаторічні насадження, які
знаходяться на даній земельній ділянці
та розпорядитись ними. Відповідач
набув право власності на багаторічні
насадження раніше, ніж позивач набув
право власності на земельні ділянки.
Чинним законодавством України не
передбачено підстав для позбавлення
права власності сільськогосподарських
підприємств на свої основні засоби -
багаторічні насадження та їх плоди, при
передачі земельних ділянок, на яких
знаходяться дані насадження, у
власність громадянам.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, проте, до суду
надійшла заява ОСОБА_3, яка діє на
підставі довіреності від 30.09.2013 року,
згідно з якою представник відповідача
просить справу розглянути у
відсутність представника, заяву про
перегляд заочного рішення підтримує,
просить її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явилася, проте, від неї до суду
надійшла заява про розгляд справи у її
відсутність, проти задоволення заяви
про перегляд заочного рішення
заперечує, посилаючись на її
безпідставність.

Інші особи, які беруть участь у справі у
судове засідання не з'явилися, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлялися належним чином, проте,
відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦПК України, їх
неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у
зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються вимоги заяви про
перегляд заочного рішення, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи, суд
приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України,
заочне рішення підлягає скасуванню,
якщо судом буде встановлено, що
відповідач не з'явився в судове
засідання та не повідомив про причини
неявки з поважних причин і докази, на
які він посилається, мають істотне
значення для правильного вирішення
справи.

Таким чином, підставами для скасування
заочного рішення є сукупність таких
обставин: поважність причин неявки в
судове засідання і неповідомлення їх
суду, і докази про це; посилання на
докази, які мають істотне значення для
правильного вирішення справи, тобто,
якими відповідач обґрунтовує свої
заперечення проти вимог позивача.

Разом із тим, у даному випадку відсутня
зазначена вище сукупність обставин для
скасування заочного рішення від 18.02.2014
року, оскільки суд не вважає, що
представник відповідача Трач Р.В. не
прибув у судове засідання 18.02.2014 року з
поважних причин, позаяк жодних доказів
невідкладності та терміновості його
відрядження за межі Вінницької області
не надано. Окрім того, незрозуміло чому,
представник відповідача, зважаючи на
важливість для ПрАТ «Федорівське»
судової справи, надав перевагу не
судовому засіданню, а відрядженню. Суд
також вважає, що директор ПрАТ
«Федорівське» мав можливість видати
довіреність на представництво
інтересів товариства у суді іншій
особі, наприклад, головному бухгалтеру
ОСОБА_3, довіреність якої датована ще 30
вересня 2013 року, тобто, остання мала
можливість прибути у судове засідання
та представляти інтереси відповідача.
При цьому, суд враховує, що представник
відповідача у жодне із чотирьох
судових засідань не з'явився, причини
неявки суду не повідомив, про дату, час
та місце розгляду справи повідомлявся
належним чином.

Суд бере до уваги також і те, що у заяві
про перегляд заочного рішення не
зазначено жодного доказу, що має
істотне значення для правильного
вирішення справи. Натомість у заяві, як
і у письмових запереченнях проти
позову (а.с.27,28) містяться лише загальні
посилання на Статут товариства та Акт
оцінки вартості цілісного майнового
комплексу, які, на переконання суду, не
є доказами, які в розумінні ч. 1 ст. 232 ЦПК
України мають істотне значення для
справи, оскільки у заочному рішенні суд
надав відповідну оцінку запереченням
відповідача.

Відповідач, як при розгляді справи по
суті так і при розгляді заяви про
перегляд заочного рішення взагалі не
надав суду жодного доказу, яким він
обґрунтовує свої заперечення та вимоги
заяви.

Відповідно до статті 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Статтями 57-60 ЦПК України встановлено,
що доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з огляду на принцип
змагальності сторін саме відповідач,
як ініціатор перегляду заочного
рішення суду зобов'язаний належними та
допустимими доказами довести
наявність обставин, передбачених у ч. 1
ст. 232 ЦПК України для скасування
заочного рішення, а не доведення цих
обставин є підставою для суду
відмовити у задоволенні заяви.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 231 ЦПК України,
у результаті розгляду заяви про
перегляд заочного рішення суд може
своєю ухвалою залишити заяву без
задоволення.

Таким чином, оскільки судом
встановлено, що відповідач не довів
поважність причин відсутності його
представника у судовому засіданні
18.02.2014 року та не навів доказів, які
мають істотне значення для правильного
вирішення справи, заяву про перегляд
заочного рішення слід залишити без
задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
10, 57-60, 208-210, 230-232 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

заяву Приватного акціонерного
товариства «Федорівське» про перегляд
заочного рішення Шаргородського
районного суду Вінницької області від
18.02.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1
до Приватного акціонерного товариства
«Федорівське» про визнання права
власності на земельну ділянку з
багаторічними насадженнями та
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою - залишити без
задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 231, 296 ЦПК України,
заочне рішення суду від 18.02.2014 року,
ухвалене у даній справі, може бути
оскаржене до Апеляційного суду
Вінницької області через
Шаргородський районний суд Вінницької
області протягом десяти днів з дати
постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення.

Суддя

І.Л.Строгий