Справа № 500/8142/13-ц
Провадження № 2/500/638/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 квітня 2014 року Ізмаїльський
міськрайонний суд Одеської області у
складі:

головуючого - судді:
Бальжик О.І.

при секретарі:
Івановій Ю.П.

за участю позивачки:
ОСОБА_1

представника позивачки:
ОСОБА_2

відповідачок:
ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача:
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ізмаїлі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Утконосівської сільської ради
Ізмаїльського району Одеської області,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права
власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до
Утконосівської сільської ради
Ізмаїльського району Одеської області,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права
власності на спадкове майно, яке
залишилося після смерті чоловіка
ОСОБА_6, та складається із житлового
будинку з надвірними спорудами,
розташованими за адресою: АДРЕСА_1.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
31.01.1965 року вона одружилася з ОСОБА_6 У
1975 році спільно з чоловіком вони
побудували спадковий житловий будинок,
у зв'язку з чим, він почав належати їм по
1/2 частині. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її
чоловік. Оскільки вона, її дочки ОСОБА_3
та ОСОБА_4 були зареєстровані та
спільно проживали разом із
спадкодавцем на момент смерті, то усі
втрьох прийняли спадщину по 1/6 частині.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не подали заяви про
прийняття спадщини, яка залишилася
після смерті їх батька, так як
відмовляються від спадкового майна на
її користь. Її звернення до
Ізмаїльської державної контори
Одеської області від 05.10.2013 року про
видачу свідоцтва про право на спадщину
залишено поза увагою.

У судовому засіданні позивачка та її
представник позовні вимоги підтримали
у повному обсязі та наполягали на їх
задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та
представник Утконосівської сільської
ради Ізмаїльського району Одеської
області позов та обставини позову
визнали у повному обсязі. Наслідки
визнання позову їм роз'яснено
відповідно до ч.2 ст.174 ЦПК України.

На додаткове запитання представник
Утконосівської сільської ради
пояснила, що до 15.04.1991 року житлові
будинки в селах відносилися до
колгоспного двору. На час припинення
колгоспного двору в ньому проживали та
не втратили право на частку в дворі
позивачка ОСОБА_1 та відповідачка
ОСОБА_3 Для оформлення
правовстановлюючих документів на
житловий будинок з надвірними
спорудами, на її думку, даним особам
необхідно звернутися до реєстраційної
служби, надавши довідку з
погосподарської книги, державний акт
на право приватної власності на землю і
т.і.

02.04.2014 року ухвалою суду відмовлено у
прийняті визнання відповідачами
позову.

Вислухавши пояснення сторін та
представника позивачки, допитавши
свідків, розглянувши подані документи
та матеріали, з'ясувавши всі фактичні
обставини справи, на яких ґрунтуються
позовні вимоги, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов наступного висновку.

За загальним правилом дії законів та
інших нормативно-правових актів у часі
(ч.1 ст.58 Конституції України) ЦК України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності,
тобто з 01.01.2004 року.

За загальними положеннями про
спадкування право на спадщину виникає
в день відкриття спадщини, спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою (ст.525 ЦК
УРСР).

У судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
НОМЕР_1, виданим Утконосівською
сільською радою Ізмаїльського району
Одеської області 09.09.1981 року (а.с.15).

Спадкоємцями за законом першої черги
після смерті ОСОБА_6 відповідно до ст.529
ЦК УРСР є його:

дружина ОСОБА_1, що підтверджено
свідоцтвом про укладення шлюбу серії
НОМЕР_2, виданим Утконосівським
сільським бюро ЗАГС Ізмаїльського
району Одеської області 31.01.1965 року
(а.с.8);

дочка ОСОБА_3, що підтверджено
свідоцтвом про народження серії
НОМЕР_3, виданим Утконосівським
сільським бюро ЗАГС Ізмаїльського
району Одеської області 04.01.1973 року,
свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4,
виданим Утконосівською сільською
радою Ізмаїльського району Одеської
області 05.11.1995 року (а.с.17);

дочка ОСОБА_4, що підтверджено
свідоцтвом про народження серії
НОМЕР_5, виданим Утконосівським
сільським бюро ЗАГС Ізмаїльського
району Одеської області 27.01.1966 року,
свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_6,
виданим Утконосівською сільською
радою Ізмаїльського району Одеської
області 06.06.1988 року (а.с.19, 21).

Згідно з ч.2 ст.548 ЦК УРСР прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

За змістом п.1 ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР
спадкоємець прийняв спадщину якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном. Зазначені
в цій статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Пунктом 124 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, затвердженої наказом Міністерства
юстиції Української РСР від 31.10.1975 року
N45/5, визначалось, що доказом вступу в
управління чи володіння майном можуть
бути: довідка управління будинками,
правління житлово-будівельного
кооперативу, виконавчого комітету
місцевої Ради депутатів трудящих про
те, що спадкоємець безпосередньо перед
смертю спадкодавця проживав разом з
ним тощо.

Відповідно до ст.553 ЦК УРСР спадкоємець
за законом або за заповітом вправі
відмовитись від спадщини протягом
шести місяців з дня відкриття спадщини.
При цьому він може заявити, що
відмовляється від спадщини на користь
кого-небудь з інших спадкоємців,
закликаних до спадкоємства за законом
або за заповітом, а також на користь
держави або окремих державних,
кооперативних або інших громадських
організацій. Наступне скасування
спадкоємцем такої заяви не
допускається. Вважається, що
відмовився від спадщини також той
спадкоємець, який не вчинив жодної з
дій, що свідчать про прийняття спадщини
(ст.549 ЦК УРСР).

На час відкриття спадщини позивачка
ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 проживали разом із спадкодавцем
ОСОБА_6, що підтверджується відомостями
погосподарської книги. Протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини
сторони від прийняття спадщини не
відмовилися (а.с.81, 82).

Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи.

Зокрема, предметом доказування у
справах про спадкування є: факт
відкриття спадщини; круг спадкоємців;
спадкова маса (яке майно
успадковується, його вартість);
належність майна спадкодавцю;
наявність або відсутність заповіту; чи
відносяться особи, що претендують на
отримання спадщини, до спадкоємців (до
якої черги спадкоємців); чи є
спадкоємці тієї ж самої черги; чи
призивається ця черга спадкоємців до
спадкоємства; чи є серед спадкоємців
особи, що володіють правом на
обов'язкову частку у спадщини; факт
фактичного вступу у володіння; чи не
було відмови від спадщини з боку
кого-небудь із спадкоємців; чи немає
підстав для усунення особи від права на
спадкування.

До спадкової маси можуть входити лише
ті права і обов'язки, носієм яких за
життя був сам спадкодавець і які
належали йому на законних підставах. Не
відбуватиметься перехід прав та
обов'язків у спадщину, якщо вони
виникають лише в результаті смерті
спадкодавця, оскільки спадкоємці не
набувають право, яке самому
спадкодавцеві не належало.

Як вбачається з довідки Утконосівської
сільської ради Ізмаїльського району
Одеської області за вих.№58 від 09.09.2013
року згідно із записом у
погосподарській книзі виконавчого
комітету Утконосівської сільської
ради Ізмаїльського району Одеської
області за №354 житловий будинок з
надвірними спорудами, які розташовані
за адресою: АДРЕСА_1, належать на праві
особистої власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3
(а.с.23).

У судовому засіданні будь-яких
належних та допустимих доказів на
підтвердження факту належності
спадкодавцю ОСОБА_6 спірного житлового
будинку з надвірними спорудами
позивачкою та її представником надано
не було.

Пояснення сторін, а також показання
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про
те, що житловий будинок АДРЕСА_1, були
побудовані позивачкою та спадкодавцем
під час спільного шлюбу, тобто до 1981
року, суд до уваги не приймає, з огляду
на наступне.

До 15.04.1991 року вищезазначений житловий
будинок відносився до суспільної групи
господарств - колгоспного двору.

Стаття 120 ЦК УРСР визначала, що майно
колгоспного двору належало його членам
на праві сумісної власності. Володіння,
користування і розпорядження майном
колгоспного двору здійснювалося за
згодою всіх членів двору. Розмір частки
члена колгоспного двору
встановлювався з огляду на рівність
часток всіх членів двору, включаючи
неповнолітніх та непрацездатних.

За змістом ст.563 ЦК УРСР у разі смерті
члена колгоспного двору спадкоємство в
майні двору не відкривається. Воно
відкривалося лише тоді, коли помирав
останній член двору.

Колгоспний двір був припинений, як
зазначалося вище, 15.04.1991 року, коли був
відповідно до постанови Верховної Ради
Української РСР від 26.03.1991 року №885-ХІІ
введений в дію Закон "Про власність".

Згідно з роз'ясненнями Верховного Суду
України, викладеними в п.6 постанови
Пленуму від 22.12.1995 року за №20 "Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності"
право власності на майно, яке належало
колгоспному двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті
члени двору, які до 15.04.1991 року не
втратили права на частку в його майні.
Такими, що втратили це право,
вважаються працездатні члени двору,
які не менше трьох років підряд до цієї
дати не брали участі своєю працею і
коштами у веденні спільного
господарства двору. Згідно зі ст.4
Постанови Верховної Ради України "Про
введення в дію Закону "Про власність"
загальні правила спадкування щодо
частки члена колгоспного двору в майні
двору застосовуються з 1 липня 1990 року.
При спадкуванні після смерті
останнього члена колгоспного двору, що
мала місце до цієї дати, частка в майні
двору, належна особі, яка вибула з
членів двору, але не втратила на неї
права на час смерті останнього члена
двору, не входить до спадкового майна.

Як вбачається з довідки Утконосівської
сільської ради Ізмаїльського району
Одеської області за вих.№4083 від 09.09.2013
року в будинку АДРЕСА_1 станом на 14.04.1991
року проживали і були зареєстровані
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які набули право
власності на нього як майно
колгоспного двору в рівних частках.
(а.с.22).

Відповідно до ч.4 ст.3 ЗУ "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень" за № 1952-IV від
01.07.2004 року право власності та інші
речові права на нерухоме майно, набуті
згідно з діючими нормативно-правовими
актами до набрання чинності цим
Законом, визнаються державою.

Пунктом 6.1. Тимчасового положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Мінюсту України за №7/5 від 07.02.2002 року,
передбачено, що оформлення права
власності на об'єкти нерухомого майна
провадиться з видачею свідоцтва про
право власності місцевими органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у

спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч.2 ст.59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За змістом ч.1 ст.11, ч.ч.1, 2, 4 ст.60 ЦПК
України суд розглядає справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Докази
подаються сторонами ті іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, у судовому засіданні позивачкою
не доведений факт належності
спадкодавцеві спадкової маси, не
зазначена його вартість тощо.

Згідно з п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Вивченням матеріалів справи, судом
встановлено, що Ізмаїльською державною
нотаріальною конторою Одеської
області позивачці не було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом (а.с.63, 73, 74).

Аналіз вищезазначених норм цивільного
законодавства, а також обставин справи,
дає підстави для висновку про те, що
позивачка не довела ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх позовних вимог, а тому суд не
вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.10, 11, 61, 88, 174, 197, 209, 212-215,
218, 367 ЦПК України, -

В И Р
І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Утконосівської сільської ради
Ізмаїльського району Одеської області,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права
власності на спадкове майно, -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Ізмаїльський міськрайонний суд
Одеської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя: