УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва в
складі:

головуючого судді
Крижанівської Г.В.,

суддів
Шебуєвої В.А., Левенця Б.Б.,

при секретарі Конику
В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 28 листопада 2013 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, треті особи:
ОСОБА_6, Відділ у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.
Києві про вселення, усунення перешкод у
користуванні та зобов'язання вчинити
дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 р. ОСОБА_3 звернулася до
Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_6, ВГІРФО
Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.
Києві, про вселення, усунення перешкод
у користуванні та зобов'язання вчинити
дії. Позовні вимоги обґрунтовувала тим,
що вона є власником 1/6 частини
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1,
згідно свідоцтва про право на спадщину
за заповітом після померлої ОСОБА_7
Вказане домоволодіння складається з
житлового будинку під літерою «Б» та
інших нежитлових будівель та споруд.

Позивачка вказувала, що у 1993 році
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, в порушення прав
її спадкодавця та без її згоди зменшили
розмір житлової площі будинку під
літерою «Б» з 155,6 кв.м. до 42,2 кв. м. Після
зносу житлових приміщень відповідачі
почали перешкоджати позивачці
користуватися спільним житлом.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 28 листопада 2013 року
позов задоволено частково. Вселено
ОСОБА_3 до будинку під літерою «Б» по
АДРЕСА_1.

Справа № 761/17017/13-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/162/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Саадулаєв
А.І.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Крижанівська Г.В.Не
погоджуючись з вищезазначеним
рішенням суду в частині задоволених
позовних вимог ОСОБА_1 через свого
представника ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, мотивуючи її тим, що суд першої
інстанції не в повному обсязі дослідив
обставини справи та надані сторонами
докази. Крім того, посилалася на
порушення судом

норм процесуального права при
відхиленні клопотання про
витребування доказів з Державного
архіву м. Києва та комунальних служб м.
Києва.

Апелянт також вказувала на те, що
відповідачі не чинять позивачці
перешкод у користуванні власністю.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1
просила скасувати рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 28.11.2013 р. в частині вселення
ОСОБА_3 до будинку під літерою «Б» по
АДРЕСА_1, та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову в цій
частині.

В судовому засіданні представники
ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали та
просили її задовольнити.

Позивачка та її представник
заперечували проти доводів
апеляційної скарги та просили залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
представник останнього просили
задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1
та скасувати рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 про вселення.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому
засіданні просила залишити рішення
суду першої інстанції без змін.

Представник Шевченківського РУ ГУ МВС
України в м. Києві в судове засідання не
з'явився, про час і місце проведення
судового засідання був повідомлений
належним чином.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та письмові докази по справі в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є
власником 1/6 частини домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
11.02.2011 р. після померлої ОСОБА_7, що також
підтверджується витягом про державну
реєстрацію прав КП «Київське міське
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна».

ОСОБА_4 є власником 1/4 частини
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом після померлої
ОСОБА_10, виданого державним нотаріусом
Першої Київської державної
нотаріальної контори 25.07.1983 р.

ОСОБА_5 є власником 1/6 частини вказаного
домоволодіння на підставі договору
дарування, укладеного 04.08.1988 р. між ним
та ОСОБА_11, посвідченого державним
нотаріусом Третьої Київської
державної нотаріальної контори.

ОСОБА_1 є власником 1/4 частини
зазначеного вище домоволодіння на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого нотаріусом Третьої
Київської державної нотаріальної
контори 31.12.1970 р.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 08 листопада 2006 року
встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_12 є
співвласниками домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з наявних в матеріалах
справи документів, виданих КП
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»,
вказане домоволодіння складається з
приміщень із визначенням ідеальних
часток кожного співвласника.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції, єдиною житловою будівлею,
яка введена в експлуатацію у
домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, є
будинок під літерою «Б».

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Посилання апелянта на те, що 20 травня 1980
року між ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_1 та
ОСОБА_11 був укладений договір про
порядок користування вказаним вище
домоволодінням, посвідчений державним
нотаріусом Першої Київської державної
нотаріальної контори, не приймаються
судом до уваги, оскільки даний договір
визначав лише порядок користування
житловими будинками з прилеглими до
них будівлями та спорудами у
домоволодінні, разом з тим, не
передбачав виділ у власність
конкретних приміщень кожному із
співвласників.

Та обставина, що спадкодавцю позивача
згідно вказаного вище договору у
користування було виділено саме
будинок під літерою «А», не свідчить
про припинення її права власності на 1/6
частину всіх житлових будинків з
прилеглими до них будівлями та
спорудами у домоволодінні.

Суд також надає оцінку тій обставині,
що після знесення будинку під літерою
«А», перелік житлових будинків з
прилеглими до них будівлями та
спорудами в домоволодінні за адресою:
АДРЕСА_1, змінився.

Доводи апелянта про те, що після
набуття спадкодавцем позивача у
власність іншого нерухомого майна,
зокрема квартири, право власності
останньої на 1/6 частину домоволодіння
було припинено, носить характер
припущення та не підтверджено жодними
доказами по справі.

Разом з тим, в суді апеляційної
інстанції ОСОБА_1 не скористалась своїм
правом заявити клопотання про
витребування доказів, яке, на її думку,
безпідставно відхилене судом першої
інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу
ОСОБА_1 також посилалася на те, що суд
першої інстанції не врахував
відсутність родинних зв'язків між
ОСОБА_3 та нею, в той час як остання
категорично заперечує проти вселення
позивачки у будинок під літерою «Б».

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

А відтак, враховуючи вищенаведену
імперативну норму закону, та обставина,
що один із співвласників заперечує
проти вселення іншого співвласника у
житлове приміщення, не є підставою для
обмеження у здійсненні права
власності.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов законного та
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_3 в частині вселення до будинку
під літерою «Б» домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1. Рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_3 сторонами не
оскаржено.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим. Судом було
правильно застосовано норми
матеріального права, не було допущено
порушень норм процесуального права,
всебічно, повно, об'єктивно та
безпосередньо дослідженні наявних у
справі докази, а відтак, підстав для
скасування оскаржуваного рішення
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 28 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий
Г.В. Крижанівська

Судді
Б.Б. Левенець

В.А.Шебуєва