Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/789/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

26.03.2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Голованя А.М.

Фомічова С. Є.

при
секретарі Дімановій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю
"Агродар-Україна" та управління
Держземагенства у Знам'янському районі
Кіровоградської області про
розірвання договору оренди земельної
ділянки та додаткової угоди №1 до
договору оренди земельної ділянки,
визнання недійсною додаткової угоди №2
до договору оренди земельної ділянки,
скасування державної реєстрації
додаткової угоди №2 та повернення
земельної ділянки, за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Знам'янського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 22 січня 2014
року, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся
в суд з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агродар-Україна" (далі - ТОВ
«Агродар-Україна») та управління
Держземагенства у Знам'янському районі
Кіровоградської області про
розірвання договору оренди земельної
ділянки та додаткової угоди №1 до
договору оренди земельної ділянки,
визнання недійсною додаткової угоди №2
до договору оренди земельної ділянки,
скасування державної реєстрації
додаткової угоди №2 та повернення
земельної ділянки.

Зазначав, що має в приватній
власності земельну ділянку №897 на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю І-КР №031294
площею 5,10 га, яка розташована на
території Трепівської сільської ради
Знам'янського району Кіровоградської
області. 1 квітня 2003 року уклав договір
оренди вказаної земельної ділянки з
ТОВ «Агродар-Україна» строком на п'ять
років, а 25 квітня 2003 року до цього
договору сторони уклали додаткову
угоду № 1, якою продовжили строк дії
договору до 1 серпня 2013 року. У лютому 2013
року він заздалегідь попередив
орендаря про небажання продовжувати
договір оренди земельної ділянки,
однак останній в свою чергу посилався
на додаткову угоду №2 від 1 жовтня 2010
року до договору оренди, якою
продовжено строк оренди земельної
ділянки до 31 грудня 2016 року.
Посилаючись на те, що зазначену
додаткову угоду № 2 він не укладав та не
підписував, тому на підставі ст.215 ЦК
України і просив визнати її недійсною
та розірвати договір оренди земельної
ділянки і додаткову угоду №1
відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України.
Вважаючи, що управління
Держземагенства у Знам'янському районі
Кіровоградської області не мало
законних підстав реєструвати
додаткову угоду № 2 від 1 жовтня 2010 року
без його відома та згоди, просив
скасувати державну реєстрацію
додаткової угоди № 2 до договору оренди
землі від 1 квітня 2003 року, яка
зареєстрована 31 серпня 2012 року, та у
зв»язку із закінченням строку дії
договору оренди просив повернути йому
земельну ділянку.

Рішенням Знам'янського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 22 січня 2014 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд дійшов висновку, що позивачем
не наведено жодного доказу на
підтвердження порушення його прав
відповідачами.

В апеляційній скарзі позивач
ставить питання про скасування рішення
суду через порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та ухвалення нового
рішення про задоволення позовних
вимог. Зазначає, зокрема, що договір
оренди землі було укладено у 2003 році, на
даний час законодавство, яке регулює
порядок укладення та реєстрації
договору оренди змінився. Договір
оренди землі не містить всіх істотних
умов, передбачених ст. 15 Закону України
«Про оренду землі», які є його
невід'ємною частиною. У випадку, коли
раніше укладений договір оренди землі,
строк дії якого закінчився, не
відповідає вимогам чинного
законодавства, то такий договір
підлягає переукладенню з метою
приведення у відповідність до чинного
законодавства України.

Управління Держземагенства у
Знам'янському районі належним чином
повідомлене про час і місце розгляду
справи, про що свідчить повідомлення
про вручення поштового відправлення
(а.с.105), в судове засідання представник
не з'явився, що відповідно до ч.2 ст.305
ЦПК України не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача, яка
підтримувала доводи скарги,
представника ТОВ "Агродар-Україна",
який заперечував проти доводів скарги,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.13 Закону України
«Про оренду землі» договір оренди
землі - це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до частини першої
статті 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Підстави для визнання договорів
недійсними визначені й статтею 15
Закону України "Про оренду землі".

Згідно частини першої статті 216 ЦК
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Судом встановлено і матеріалами
справи підтверджується, що між
позивачем, який має у приватній
власності земельну ділянку №897 на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю І-КР № 031294
площею 5,10 га, яка розташована на
території Трепівської сільської ради
Знам'янського району Кіровоградської
області, та ТОВ «Агродар-Україна» 1
квітня 2003 року укладено договір оренди
земельної ділянки, зареєстрований у
Трепівській сільській раді
Знам'янського району 25 квітня 2003 року
за реєстраційним №3, згідно якого
позивач передав зазначену земельну
ділянку в користування товариству на
п'ять років та у тексті якого зазначені
всі умови, які передбачено ст.15 Закону
України «Про оренду землі» (а.с.9-11).

25 квітня 2003 року укладено
додаткову угоду №1 до договору оренди
земельної ділянки, зареєстровану у
Знам'янському міськрайонному відділі
Кіровоградської регіональної філії
державного підприємства «Центр
Державного земельного кадастру при
Держкомземі України» 15 серпня 2007 року
за №35, якою строк дії договору оренди
продовжено до 1 серпня 2013 року (а.с.12).

1 жовтня 2010 року укладено
додаткову угоду №2 до договору оренди
земельної ділянки, зареєстровану у
відділі Держкомзему у Знам»янському
районі 31 серпня 2012 року за №02064,
якою строк дії договору оренди
продовжено до 31 грудня 2016 року (а.с.14).

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
позивач просив визнати додаткову угоду
№ 2 до договору оренди землі недійсною
з тих підстав, що він не підписував цю
угоду, тим самим не укладав її.

Відмовляючи у задоволенні позову
в цій частині, суд виходив з того, що
позивачем не надано доказів на
підтвердження доводів про те, що він
договір оренди земельної ділянки не
підписував.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду, оскільки суд
дійшов його з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно ст.14 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі
укладається у письмовій формі і за
бажанням однієї із сторін може бути
посвідчений нотаріально.

Правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами)
(ч.2 ст.207 ЦК України).

Судом встановлено, що додаткова
угода №2 від 1 жовтня 2010 року до
договору оренди земельної ділянки
укладена та підписана сторонами
договору.

Відповідно до ст.204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Позивач та його представник
клопотання про призначення судової
почеркознавчої експертизи не заявляли,
про що підтвердив у суді апеляційної
інстанції і представник позивача.

На порушення ст.ст.58,59 ЦПК України
належних та допустимих доказів на
підтвердження доводів про те, що спірну
додаткову угоду №2 позивач не
підписував він не надав.

Тому, враховуючи наведені
положення закону щодо презумпції
правомірності правочину, колегія
суддів вважає, що суд дійшов
обгрунтованого висновку про
відсутність підстав для визнання
додаткової угоди №2 недійсною.

Правильним є висновок суду і щодо
відсутності правових підстав для
скасування державної реєстрації
зазначеної додаткової угоди №2.

Відповідно до п.13-2 Порядку
ведення Поземельної книги,
затвердженого Постановою КМУ від 9
вересня 2009 року, договір оренди
земельної ділянки може бути поданий на
державну реєстрацію як власником так і
набувачем земельної ділянки.

Загальні підстави для розірвання
договору визначені статтею 651 ЦК
України, якою передбачено, що договір
може бути розірвано за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору
(ч.2 ст.651 ЦК України).

Статтями 32,34 Закону України "Про
оренду землі" також визначені підстави
припинення саме договору оренди землі
шляхом його розірвання та наслідки
його припинення або розірвання.

Відповідно до ч.1 ст.32 цього Закону
на вимогу однієї із сторін договір
оренди землі може бути достроково
розірваний за рішенням суду в разі
невиконання сторонами обов'язків,
передбачених статтями 24 і 25 цього
Закону та умовами договору, в разі
випадкового знищення чи пошкодження
об'єкта оренди, яке істотно
перешкоджає передбаченому договором
використанню земельної ділянки, а
також на підставах, визначених
Земельним кодексом України та іншими
законами України.

Однак будь-яких доказів на
підтвердження наявності обставин,
передбачених ст. 651 ЦК та ст.32 Закону
України «Про оренду землі», позивач не
надав не містять їх і матеріали справи,
а обставини на які позивач посилався,
не є достатніми для висновку про
наявність цивільно - правових підстав
для розірвання договору оренди землі
від 1 квітня 2003 року та додаткової угоди
№1 від 25 квітня 2003 року.

Тому правильним є висновок суду
щодо відсутності правових підстав для
задоволення позовних вимог як про
розірвання зазначених угод, так і
зобов'язання відповідача повернути
земельну ділянку власникові.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Виключне право оцінки доказів
належить суду, який має оцінювати
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів (ст.212 ЦПК України).

Тому не ґрунтуються на законі та є
безпідставними доводи скарги, які не
містять посилань на докази, які б
спростовували висновки суду першої
інстанції, вони були предметом
розгляду в судовому засіданні і їм дана
належна оцінка.

Посилання у ній на переукладення
договору у зв»язку з орендою земельної
частки (паю) спростовується
матеріалами справи, а саме договором
оренди землі від 1 квітня 2003 року, у
якому зазначено, що він укладений
позивачем, як власником земельної
ділянки відповідно до державного акту
на право приватної власності, виданого
на підставі рішення сесії Трепівської
сільської ради від 16 листопада 2001 року
(а.с.9,10).

Твердження щодо відсутності
державної реєстрації договору оренди
землі від 1 квітня 2003 року
спростовується матеріалами справи
відносно його державної реєстрації за
місцем розташування орендованої
земельної ділянки у Трепівській
сільській раді Знам»янського району 25
квітня 2003 року за реєстраційним №3 (а.с.
9) у встановленому на той час законом
порядку (Закони України від 6 жовтня 1998
року «Про оренду землі», від 21 травня 1997
року «Про місцеве самоврядування в
Україні», постанова КМУ від 25 грудня 1998
року № 2073 «Про затвердження Порядку
державної реєстрації договорів оренди
землі»), що відповідає правовій
позиції, висловленій Верховним Судом
України у постанові від 31 жовтня 2012
року у справі №6-55цс12.

Надані сторонами докази оцінені
судом відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 212
ЦПК України.

Інші доводи скарги також не дають
підстав для висновку про порушення або
неправильне застосування судом норм
матеріального або процесуального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, вимоги
матеріального і процесуального права
при розгляді справи додержано, а доводи
апеляційної скарги не є істотними. В
межах доводів апеляційної скарги
підстав для його скасування або зміни
не встановлено (стаття 308 ЦПК).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити, а
рішення Знам'янського міськрайонного
суду Кіровоградської області від 22
січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: