АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/417/2014
Головуючий в І інстанції Булах Є.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року березня місяця 18 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого: Пузанової
Л.В.

Суддів: Фурман Т.Г.

Чиркової К.Г.

При секретарі: Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_2 до
якої приєдналась ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
діючого від імені ОСОБА_5, на рішення
Суворовського районного суду м.
Херсона від 03 грудня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті
особи: приватний нотаріус Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
публічне акціонерне товариство
«Укрсоцбанк» про стягнення грошових
коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із вищевказаним позовом, зазнаючи,
що 15.01.2010 року між нею та ОСОБА_5 був
укладений та нотаріально посвідчений
попередній договір, за умовами якого
сторони зобов'язалися до 31 грудня 2012
року укласти договір купівлі-продажу
належного відповідачам нерухомого
майна: АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що свої зобов'язання
за попереднім договором щодо укладення
з нею договору купівлі-продажу до 31.12.2012
року відповідачі не виконали,
позивачка просила суд, з врахуванням
уточнень в процесі розгляду справи,
стягнути з відповідачів на свою
користь аванс, сплачений ОСОБА_5 за
попереднім договором від 15.01.2010р., в
сумі 654400,00 грн., штраф за порушення
попереднього договору згідно п.2.5.
договору в сумі 654400,00 грн., а також
грошові кошти сплачені нею до
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» (надалі -ПАТ
«Укрсоцбанк»), в якості погашення
кредитної заборгованості відповідачки
ОСОБА_5 в сумі 573600,00 грн., а всього 1882400,00
грн. та судові витрати у розмірі 3681,00
грн.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 03 грудня 2013 року позовні
вимоги задоволено частково, стягнуто з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аванс за
попереднім договором від 15.01.2010р. в сумі
654400,00 грн.

Вирішено питання стосовно розподілу
судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі і в заяві про
приєднання до апеляційної скарги
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять рішення суду в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити заявлені
позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, діючий від
імені ОСОБА_5, просить рішення суду в
частині стягнення з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2 авансу скасувати, заливши в
іншій частині рішення без змін,
посилаючись на недоведеність обставин,
що мають значення для справи, які суд
вважав встановленими та на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2 не визнають,
рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог вважають законним та
обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду, в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційні скарги
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_5 на
підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу від 18.09.2008
року за реєстровим №5382 набула право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
/т.І, а.с. 122/.

Згідно іпотечного договору
№02-23-Ф081267П-1662 від 13.10.2008 року,
укладеного між ОСОБА_5 та АКБ
«Укрсоцбанк», правонаступником якого є
ПАТ «Укрсоцбанк», вказане нерухоме
майно було передано власником в
іпотеку банку в забезпечення виконання
своїх зобов'язань за кредитним
договором № Ф081267П, укладеним між цими
особами того ж дня /т.ІІ, а.с.111-121,122-124/.

15.01.2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали
нотаріально посвідчений попередній
договір, за умовами якого сторони
домовилися щодо укладення в
майбутньому до 31.12.2012 року договору
купівлі-продажу нерухомого майна, за
умовами якого ОСОБА_5 зобов'язалася
продати, а ОСОБА_2 придбати житловий
будинок АДРЕСА_1 за 2 454 000,00 грн., що
еквівалентно 330 000,00 доларів США /т.І,
а.с.6/.

При цьому сторони погодили наступний
порядок розрахунків: при підписанні та
посвідченні попереднього договору
покупець сплачує суму авансу в розмірі
654400 грн., що еквівалентно 80000 дол. США, а
решту 1799600 грн., що є еквівалентно 220000
дол.США, до 31.12.2012 року.

Пунктом 2.2 вказаного договору
передбачено, що у випадку невиконання
зобов'язань, передбачених даним
договором, винна сторона сплачує іншій
стороні штраф у розмірі авансу
протягом 2 днів після 31.12.2012 року.

Аналогічна відповідальність
передбачена для продавця у разі
порушення саме ним своїх зобов'язань і
п. 2.5. договору, яким також встановлено
обов'язок вказаної сторони повернути в
такому випадку суму авансу.

На момент укладення попереднього
договору ОСОБА_5 перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, від
якого отримала нотаріально посвідчену
згоду на укладення вказаного правочину
/т.ІІ, а.с.89/.

На теперішній час шлюб між
відповідачами по справі розірвано, про
що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів
зроблено відповідний актовий запис за
№ 79 від 18.07.2011 року.

У визначений попереднім договором
строк сторони договір купівлі-продажу
спірного житлового будинку не уклали.

Вказані обставини сторони визнають і
не заперечують.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Попередній договір
укладається у формі, встановленій для
основного договору, а якщо форма
основного договору не встановлені, - у
письмовій формі. Сторона, яка
необґрунтовано ухиляється від
укладення договору, передбаченого
попереднім договором, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства.

Зобов'язання, встановлене попереднім
договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку (у
термін), встановленого попереднім
договором, або якщо жодна із сторін не
направить другій стороні пропозицію
про його укладення.

Відповідно до ст.546 ЦК України
виконання зобов'язанням може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
достовірно встановив, що між ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 був укладений попередній
договір купівлі-продажу житлового
будинку, за умовами якого остання
отримала від позивачки визначену
умовами вказаного правочину суму
авансу, однак у визначений строк
основний договір купівлі-продажу, який
би за своєю формою та змістом
відповідав вимогам закону, укладений
між ними не був, а тому дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
ОСОБА_5 зобов'язана повернути отримані
від контрагента в рахунок авансу
грошові кошти, і правомірно
задовольнив позовні вимоги у цій
частині.

При цьому суд правильно не прийняв до
уваги твердження ОСОБА_5 про те, що
грошові кошти у розмірі 654000 грн. в
рахунок авансу ОСОБА_2 їй не
передавалася, враховуючи, що порядок
розрахунків між сторонами, в тому числі
й сплати авансового платежу,
визначений умовами попереднього
договору, який сторони підписали,
дійшовши згоди з усіх його істотних
умов, і дійсність якого ніким не
оспорювалася.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає, що він відповідає вимогам
закону і підтверджується матеріалами
справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4,
діючого від імені ОСОБА_5, з цього
приводу не містять посилань на нові
факти чи засоби доказування, які б
спростовували висновок місцевого суду,
а лише зводяться до переоцінки доказів
і незгоди з висновками суду по їх
оцінці, а тому колегія суддів вважає, що
у її задоволенні слід відмовити.

Оскільки предмет майбутнього договору
купівлі-продажу було фактично передано
позивачці на умовах попереднього
договору, яка прийняла житловий
будинок та вселилася до нього, проте не
сплатила решти грошових коштів
встановлених договором та не
зверталася до відповідачки з
пропозицією укласти основний договір
купівлі-продажу, колегія суддів
погоджується з висновком суду про те,
що позивачка не виконала зазначене
зобов'язання в обсязі та у строки
визначені договором, у тому числі, й у
спосіб передбачений ст. 537 ЦК України, а
відтак саме з її вини не відбулося
укладання основного договору , і
вважає, що суд обґрунтовано відмовив
позивачці у задоволенні позовних вимог
в частині стягнення штрафу в розмірі
авансу в сумі 654400 грн.

Крім того, умовами попереднього
договору розмір штрафу визначений
сторонами у розмірі сплаченої суми
авансу, в той час як за правилами
цивільного законодавства України
штраф обчислюється виключно у
відсотках від суми невиконаного або
неналежного виконаного зобов'язання.

Посилання ОСОБА_2 про те, що нею
здійснено часткове погашення
кредитних зобов'язань ОСОБА_5 перед ПАТ
«Укрсоцбанк» за кредитним договором
№Ф081267П, спростовується наданими
банком належним чином завіреними
копіями платіжних документів, з яких
вбачається, що під час здійснення
кожного платежу працівником банку
встановлювалася особа платника і усі
платежі за спірний період здійснені
безпосередньо позичальником, такі ж
документи були долучені і самою ОСОБА_2
до поданої нею позовної заяви /т.І
а.с.7-14; т.ІІ а.с.172-179/.

Інших належних та допустимих доказів
на підтвердження погашення нею від
імені ОСОБА_5 позивачка не надала як
суду першої, так і апеляційної
інстанції.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 у цій частині
слід відмовити з наведених в рішенні
підстав.

Твердження позивачки про те, що
заявлені нею грошові суми, в тому числі
й сума сплаченого нею за попереднім
договором авансу, мають бути стягнуті з
відповідачів у солідарному порядку, до
уваги колегії суддів не приймиться, як
юридично неспроможні, оскільки сам по
собі факт перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_6
на час укладення вказаного договору у
зареєстрованому шлюбі та надання
останнім згоди на його укладення не є
передбаченою законом підставою для
покладення на нього відповідальності
повернути грошові кошти, як він не
отримував, за правочином, стороною
якого він не є.

Доводи позивачки ОСОБА_2 та особи, яка
приєдналася до поданої останньою
апеляційної скарги, про те, що суд
першої інстанції безпідставно не
залучив до участі в розгляді справи в
якості третьої особи ОСОБА_3, чим
порушив її права, також не можуть бути
прийнятими до уваги колегії судів,
враховуючи, що вказана особа не є
стороною попереднього договору і з
його змісту не вбачається, що він є
підставою для виникнення у неї
будь-яких прав та обов'язків у виниклих
між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 правовідносинах.

Місцевий суд оцінив належність,
допустимість і достовірність наданих
сторонами за правилами ст. ст. 10, 60 ЦПК
України доказів, а також достатність та
взаємний зв'язок їх у сукупності.

Доводи апелянтів щодо неправильної
оцінки судом зібраних у справі доказів
та невідповідності покладених в основу
рішення висновків суду фактичним
обставинам справи позбавлені
правового обґрунтування і не були
підтверджені при розгляді справи судом
апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції повно дослідив
обставини справи, зібраним доказам дав
належну правову оцінку та ухвалив
рішення, яке відповідає нормам
матеріального права.

Доводи апеляційних скарг висновки суду
не спростовують і не містять посилання
на нові факти чи засоби доказування,
які б вказували на незаконність
ухваленого у справі рішення, а тому
підлягають відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 до якої
приєдналась ОСОБА_3 та ОСОБА_4, діючого
від імені ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 03 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: