Номер провадження: 22-ц/785/3596/14
Номер справи місцевого суду: 521/5068/13-ц
Головуючий у першій інстанції Гранін
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі
Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Одеської
міської ради про визнання свідоцтва
про право на спадщину недійсним і
визнання права власності на спадщину в
порядку спадкування за апеляційною
скаргою ОСОБА_9 (в інтересах ОСОБА_4) на
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 29 січня 2014 року,

встановила:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Одеської
міської ради, просив поновити строки
для прийняття спадщини після смерті
його батька ОСОБА_10, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2. Визнати свідоцтво про
право на спадщину за законом після
смерті ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2,
недійсним, видане на ім'я ОСОБА_11 П'ятою
Одеською нотаріальною конторою 23
квітня 2004 року. Визнати за позивачем
право власності на 30/100 частини
квартири під АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
свого батька ОСОБА_10

Свої первісні вимоги про те, що він
проживав разом з жінкою батька ОСОБА_11
на протязі п'яти років до дня її смерті
і є спадкоємцем четвертої черги він
змінив, указав, що не вважає себе
спадкоємцем після смерті ОСОБА_11, а
заявляє вимоги тільки про поновлення
йому строку для прийняття спадщини
після смерті батька ОСОБА_10 і як
слідство цього просить визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на ім'я ОСОБА_11 і визнати за
ним право власності на 30/100 частини
АДРЕСА_1, які належали його батьку.
Вимоги про визнання недійсними
свідоцтв, які були отримані
відповідачами після смерті ОСОБА_11 не
заявляв.

В обґрунтування позову ОСОБА_4
послався на те, що ОСОБА_10, відповідно
до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1
від ІНФОРМАЦІЯ_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_2. В
цей час позивач відбував покарання в
містах позбавлення волі та не знав про
смерть батька. На момент смерті
померлий перебував у шлюбі з ОСОБА_11,
яка звернулася до п'ятої нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, при цьому не вказавши про
існування іншого спадкоємця першої
черги, на підставі якої була заведена
спадкова справа №152/04 та 23 квітня 2004
року і видане свідоцтво на ім'я ОСОБА_11
про право на спадщину за законом за
№2-284 на 30/100 частини квартири під
АДРЕСА_1.

Рішенням Малиновського районного
суду м. Одеси від 29 січня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено в повному обсязі.

Скасовано заходи забезпечення
позову, накладені ухвалою
Малиновського районного суду м. Одеси
від 18 червня 2013 року, згідно якої
накладено арешт на 30/100 частин квартири
АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 (в
інтересах ОСОБА_4) просить рішення суду
скасувати, задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої
деталізації, яка не має правового
значення в даній справі, а також
незрозумілих словосполучень, занадто
довгих речень, через які викладення
фактичних обставин важко сприймається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні
вищевказаного позову, суд першої
інстанції на підставі ст.ст. 1270,1272 ЦК
України, Постанови №7 Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування», правомірно виходив з
наступного.

Відповідно до свідоцтва про смерть,
ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після його смерті ОСОБА_11 звернулася до
п'ятої нотаріальної контори із заявою
про прийняття спадщини як дружина
померлого, на підставі якої була
заведена спадкова справа №152/04 та 23
квітня 2004 року і видане свідоцтво на
ім'я ОСОБА_11 про право на спадщину за
законом №2-284 на 30/100 частини квартири
під АДРЕСА_1, яке належало померлому на
праві власності.

Згідно з свідоцтвом про смерть,
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_11

Після чого, державним нотаріусом п'ятої
Одеської державної нотаріальної
контори ОСОБА_3 була заведена спадкова
справа №572/2008 до майна померлої,
відповідно до якої ОСОБА_5, ОСОБА_12,
ОСОБА_7, ОСОБА_13 отримали свідоцтво про
право власності за законом на ? частки
майна померлої, а саме: 30/100 частини
квартири під АДРЕСА_1, тобто по 30/400
частини кожний.

Відповідно до свідоцтва про смерть від
13 грудня 2011 року, померла ОСОБА_12

За життя нею було складено заповіт, в
якому спадкоємцем 30/400 частини квартири
під АДРЕСА_1 зазначено ОСОБА_6.

Відповідно до свідоцтва про смерть від
14 травня 2013 року, помер ОСОБА_13

Однак, на момент розгляду справи,
жодний з спадкоємців не звернувся до
нотаріальної контори з відповідною
заявою для вступу у спадщину на майно,
яке належало померлому. Тому судом,
враховуючи цю обставину та за
клопотанням представника позивача,
було притягнуто у якості відповідача
Одеську міську раду.

Позивач відбував покарання у місцях
позбавлення волі, згідно вироку суду
від 15 лютого 2001 року, у період з 15 лютого
2001 року по 02 квітня 2005 року. На час
винесення вироку судом, ОСОБА_4
проживав за адресою: АДРЕСА_4, (згідно
вироку суду).

Після відбування покарання, згідно
довідки, був направлений за місцем
проживання, а саме: АДРЕСА_3.

Позивач зазначив, що він у 2008 році
звертався до нотаріальної контори з
заявою для вступу у спадщину після
смерті батька, однак не надав суду
жодних доказів у підтвердження цього
факту, а лише зазначив, що це було усне
звернення до нотаріальної контори, а
тому ніяких письмових відповідей від
нотаріуса не отримував.

Представник позивача у своїх
поясненнях заявила, що ОСОБА_4
звернувся до нотаріальної контори у 2008
році, тобто через три роки після
звільнення з місць позбавлення волі.

Будь-яких доказів того, що позивач з
поважних причин не звертався до
нотаріальної контори протягом трьох
років, а саме в період з 2005 по 2008 роки,
суду не надав.

Отже, суду не надано жодних доказів у
підтвердження того, що ОСОБА_4 з
поважних причин пропустив строк для
прийняття спадщини у період з 2005 по 2008
роки.

При цьому, судова колегія зазначає, що
відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог
статей 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивач не
довів ті обставини, на які він
посилався як на підставу своїх вимог
щодо вищевказаного позову, що є
обов'язком сторін згідно з засадами
змагальності процесу за ст. 10 ЦПК
України.

Отже, судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст.
307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 (в інтересах
ОСОБА_4) - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 29 січня 2014 року по
цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
Одеської міської ради про визнання
свідоцтва про право на спадщину
недійсним і визнання права власності
на спадщину в порядку спадкування -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко