Справа №469/887/13-ц 17.02.2014 17.02.2014 17.02.2014
Провадження №22-ц/784/601/14
Провадження №22ц/784/601/14
Головуючий у 1-й інстанції: Тавлуй
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2014 року

м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Буренкової К.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Локтіонової
О.В.,

при секретарі судового засідання:
Шпонарській О.Ю.,

за участю: ОСОБА_2 - представника
позивача та Горбунової Н.В. -
представника Березанської селищної
ради,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Березанського районного
суду від 24 грудня 2013 року у справі за
його позовом до Березанської селищної
ради про стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Березанської
селищної ради про стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

Позивач свої вимоги обґрунтовував тим,
що він на підставі рішення
Березанської селищної ради від 04 липня
2011 року був призначений на посаду
директора комунального підприємства
«Березань». 04 липня 2011 року між ним та
Березанською селищною радою укладено
контракт терміном дії до 31 липня 2014
року.

01 січня 2012 року він подав заяву на ім'я
голови Березанської селищної ради про
надання йому щорічної відпустки з
подальшим звільненням з роботи за
власним бажанням.

Однак, в порушення положення ч.1 ст. 38
КЗпП трудовий договір в останній день
відпустки з ним розірвано не було.

Рішенням Березанської селищної ради
від 20 лютого 2013 року його було
звільнено з займаної посади за власним
бажанням та того ж дня він отримав
трудову книжку.

Посилаючись на те, що з 07 листопада 2012
року по 20 лютого 2013 року заробітна
плата йому не виплачувалась, позивач
просив стягнути на його користь із
Березанської селищної ради 13 933 грн. 44
коп. за час затримки видачі трудової
книжки, оскільки він з вини відповідача
був позбавлений можливості
влаштуватись на роботу.

Рішенням Березанського районного суду
від 24 грудня 2013 року в позові ОСОБА_4
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду скасувати та постановити
нове рішення, яким його позов
задовольнити. Він посилається на те, що
висновки суду не відповідають вимогам
трудового законодавства.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити із наступних
підстав.

Із матеріалів справи видно, що ОСОБА_4 з
04 липня 2011 року на підставі рішення
Березанської селищної ради був
призначений на посаду директора
комунального підприємства «Березань».
04 липня 2011 року між позивачем та
Березанською селищною радою було
укладено контракт зі строком дії з 01
серпня 2011 року по 31 липня 2014 року.
Згідно п.4 цього контракту заробітна
плата позивачу повинна нараховуватись
та виплачуватись комунальним
підприємством «Березань».

01 жовтня 2012 року ОСОБА_4 звернувся із
заявою про надання чергової відпустки
з 02 жовтня 2012 року з подальшим
звільненням з роботи за власним
бажанням. Як видно із копії табелів
робочого часу комунального
підприємства «Березань» після
закінчення відпустки позивач на роботу
не виходив. Рішенням Березанської
селищної ради від 20 лютого 2013 року
позивач звільнений з посади директора
комунального підприємства «Березань»
за власним бажанням. В день звільнення
позивачу була видана трудова книжка, що
він не заперечує.

Наполягаючи на задоволенні позову,
ОСОБА_4 посилався на те, що оскільки з
вини відповідача він не був своєчасно
звільнений за власним бажанням, по
закінченню відпустки на роботу не
вийшов, а трудову книжку отримав 20
лютого 2013 року, то, на його думку, є
підстави, передбачені ст. 235 КЗпП
України, для стягнення на його користь
середнього заробітку за вимушений
прогул.

Між тим, згідно положень ст. 235 КЗпП
України середній заробіток за час
вимушеного прогулу може бути в разі
поновлення працівника на роботі, у разі
визнання формулювання причини
звільнення неправильним, а також в разі
затримки видачі трудової книжки з вини
власника або уповноваженого ним
органу.

Наведене свідчить, що роботу на
посаді директора комунального
підприємства «Березань» ОСОБА_4
залишив до винесення відповідного
наказу відповідача про його
звільнення, а трудова книжка йому
видана в день звільнення з роботи.

Встановивши наведені обставини, суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав, передбачених ст.
235 КЗпП України, для стягнення на
користь позивача із відповідача
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Доводи апеляційної скарги щодо
незаконності рішення суду першої
інстанції не підлягають задоволенню,
оскільки висновків суду не
спростовують і є наслідком помилкового
тлумачення положень ст. 235 КЗпП
України.

Враховуючи наведене колегія не вбачає
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
рішення Березанського районного суду
від 24 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: