Справа № 477/927/14-ц
Провадження № 2/477/648/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2014 року Жовтневий районний
суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді - Семенової Л.М.,

при секретарі - Федоровській Л.А.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Лиманівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області про визнання права власності
на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

16 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із цією позовною заявою, в якій
просить визнати за нею право власності
на нерухоме майно - садибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_1 з усіма господарськими
будовами та спорудами.

В обґрунтування своїх вимог
вказувала, що 2 жовтня 1990 року вона
придбала у Радгоспу «Радянська
Україна» житловий будинок АДРЕСА_1,
повністю сплативши вартість вказаного
будинку. При цьому продавець
повідомив, що з часу виплати всієї суми
вартості будинку вона є його власником
та може на свій розсуд розпоряджатись
будинком. Проте 21.03.2014 року нею було
отримано відповідь КП ММБТІ про те, що
право власності на вказаний житловий
будинок не зареєстровано. Крім того,
припинив свою діяльність радгосп
«Радянська Україна», що позбавляє
позивачку нині можливості провести в
адміністративному порядку дії
необхідні для реєстрації її прав
власника щодо цього нерухомого майна.

Представник позивачки ОСОБА_3
звернулася до суду із заявою, в якій
позовні вимоги своєї довірительки
підтримала в повному обсязі та просила
справу розглянути у їх відсутність.

Відповідач Лиманівська сільська
рада Жовтневого району Миколаївської
області звернулася до суду із заявою, в
якій проти задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 не заперечувала та просила
справу розглянути у відсутність їх
представника.

Дослідивши письмові докази по
справі в межах заявлених позовних
вимог суд встановив, що за даними
технічного паспорту на садибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_1, а також відомостей
Лиманівської сільської ради власником
вказаного житлового будинку зазначена
ОСОБА_1 (а.с. 9-18).

Однак за даними КП Миколаївське
міжміське бюро технічної
інвентаризації, в матеріалах
інвентарної справи на зазначене
нерухоме майно відсутності відомості
щодо власника (а.с. 8).

Такі ж дані надані з реєстру прав
власності на нерухоме майно (а.с. 25-26), та
на ці обставини посилається позивачка
як підстави звернення до суду із цим
позовом.

Пояснення позивачки щодо
придбання нею вказаного будинку в
радгоспі «Радянська Україна»
підтверджується довідкою, виданою
продавцем - Радгоспом «Радянська
Україна» 02.10.1990 року за № 223, згідно якої
ОСОБА_1 виплатила вартість за будинок
по АДРЕСА_1. Вказане також
підтверджується оригіналами наданих
квитанцій до прибуткового касового
ордеру (а.с. 5-6, 20).

Відомості про ОСОБА_1 як власника
вказаного будинку також внесені до
погосподарської книги (а.с. 19).

Відповідно до Інструкції про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь в містах і селищах
міського типу Української РСР,
затвердженої Міністерством
комунального господарства УРСР від
31.01.1966 року, яка діяла до затвердження
Правил державної реєстрації об'єктів
нерухомого майна, що знаходиться у
власності юридичних та фізичних осіб,
зареєстрованих у Міністерстві юстиції
України 19 січня 1996 року за №31/1056,
реєстрації в БТІ підлягали лише
будинки, які розташовані в містах та
селищах міського типу.

Виходячи із положень Інструкції про
порядок здійснення нотаріальних дій
виконавчими комітетами міських,
селищних, сільських рад народних
депутатів, затвердженої наказом
Міністра юстиції УРСР № 115 від 19 січня
1976 року право власності на жилий
будинок підтверджувалось саме записом
в погосподарчій книзі. У той час
реєстрації нерухомого майна в
сільській місцевості в БТІ не була
передбачена нормативними актами.

Відповідно до положень ст. 49 Закону
України «Про власність», що діяв на час
укладення вищевказаного договору,
володіння майном вважається
правомірним, якщо інше не буде
встановлено судом.

Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК
України (1963 року), громадяни могли мати
у власності житловий будинок. При цьому
глава десята цього кодексу також не
пов'язувала наявність такого права з
його обов'язковою державною
реєстрацією.

Зі змісту позовної заяви та доданих
документів слідує про виникнення між
позивачкою та радгоспом «Радянська
Україна» договірних відносин з приводу
вказаного майна, а саме - договору
купівлі-продажу.

Так, статтею 227 ЦК України 1963 року, який
був чинним на час укладення вказаного
договору передбачено, що договір
купівлі-продажу житлового будинку
укладається в письмовій формі та
підлягає обов'язковому нотаріальному
посвідченню, якщо хоча б одна із сторін
є громадянином.

Недотримання даної вимоги тягне за
собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47
ЦК України).

Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України
в редакції 1963 року суд може визнати
дійсною угоду, що потребує
нотаріального посвідчення, коли
сторони досягли згоди за всіма її
істотними умовами і одна сторона
ухиляється від нотаріального
посвідчення останньої за відсутності
передбачених законодавством перешкод
для цього.

Відповідно до ч.1 ст. 128 ЦК України (ред.
1963 року) право власності (право
оперативного управління) у набувача
майна за договором виникає з моменту
передачі речі, якщо інше не передбачено
законом або договором.

З досліджених судом письмових доказів
слідує, що сторонами вищевказаного
договору всі його умови було виконано,
в тому числі умови щодо передачі
вартості придбаного майна, та
відбулася фактична передача майна,
проте продавець радгосп «Радянська
Україна» припинив свою діяльність, що
підтверджується даними державного
реєстратора Жовтневого району (а.с. 21),
та що унеможливлює подальше
нотаріальне посвідчення вказаного
договору і захист у такий спосіб своїх
прав позивачкою.

Враховуючи наведене, а також положення
ст. 128 ЦК України 1963 року, суд дійшов
висновку, що ОСОБА_1 набула прав
власника щодо вищевказаного майна,
проте за вищевказаних обставин іншим
способом аніж в судовому порядку
захистити свої права як власник
позбавлена можливості, у зв'язку з чим,
на підставі ст. 16 ЦК України, суд вважає,
що її позовні вимоги обґрунтовані та
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 11, 213, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
садибний (індивідуальний) житловий
будинок АДРЕСА_1, який складається з
житлового будинку літ. «А», загальною
площею 45,60 кв.м. та житловою площею 28,80
кв.м., літної кухні літ. «Б», гаражу літ.
«В», сараю літ. «Г», літньої кухні літ.
«Д», сараю літ. «Ж», сараю літ. «З», сараю
літ. «К», вбиральня літ. «Л», душу літ.
«М», коптильної літ. «Н», сараю літ. «О»,
навісу літ. «П», огорожі 1-10, 12-16, споруд
11,17, І, ІІ.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Миколаївської області
через Жовтневий районний суд.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Л.М. Семенова