Справа № 703/727/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 року Смілянський
міськрайонний суд Черкаської області в
складі:

головуючої-судді
Зайончковської І.А.

при секретарі Сорока
О.А.

з участю адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Сміла справу
за позовом ОСОБА_3 до директора ТОВ
«Навіс-Україна» Спільник Станіслава
Івановича про відшкодування
матеріальних і моральних збитків,

встановив:

В лютому 2011 року позивач звернувся до
відповідача з метою укласти договір
купівлі-продажу, оскільки дізнався, що
ТОВ «Навіс-Україна», засновником якого
є ОСОБА_5, має намір продавати за 15000
доларів США належний товариству
автомобіль «Тойота авенсіс» д.н.з.
НОМЕР_1.

На підтвердження намірів позивачем
було передано відповідачу 10000 доларів
США, про що свідчить розписка від 14
лютого 2014 року, а останнім передано
першому комплект літньої гуми та ключі
від автомобіля.

Вважаючи дії, які після цього
здійснював відповідач, шахрайськими, а
саме, що останній не мав реального
наміру продати йому автомобіль,
позивач звернувся до правоохоронних
органів, після чого йому було повернуто
кошти в сумі 10000 доларів США, а ним
відповідно комплект гуми та ключі від
автомобіля, про що 14 березня 2011 року
сторонами складено розписки.

ОСОБА_3, посилаючись на те, що
неправомірними діями відповідача йому
заподіяно матеріальну та моральну
шкоду, просив її відшкодувати в розмірі
відповідно 22300 грн. та 10000 грн.

На підтримку своїх вимог позивач
пояснив, що відповідач фактично не мав
наміру та повноважень на прийняття
рішення про продаж автомобіля, чим ввів
його в оману, та при цьому паралельно з
їх домовленостями розмістив у мережі
Інтернет оголошення про його продаж,
виготовив до нього нові ключі, не
повідомив позивача про технічний стан
автомобіля та його балансову вартість.
Крім того в зв'язку з виконанням
попередньої домовленості сторін
позивач поніс втрати у вигляді: зняття
з обліку належного йому автомобіля для
його продажу - 1500 грн., терміновий його
продаж - 500 доларів США, витрат на
правову допомогу - 2000 грн., збитків, що
позивач поніс, втративши власний
автомобіль - 6000 грн., постановка на
облік іншого придбаного автомобіля - 6400
грн., його лікування у період з 6 по 15
вересня 2011 року - 2400 грн. Також йому
заподіяна моральна шкода, оскільки він
є інвалідом 2 групи і внаслідок
неправомірних дій відповідача в нього
погіршився стан здоров'я, він вимушений
був лікуватися і витрачати на це кошти,
а також потребував автомобіля для
пересування, який продав сподіваючись
на швидке придбання спірного.

Відповідач та його представник позов
не визнали повністю, посилаючись на те,
що Смілянським МВ неодноразово з 2011
року виносились постанови про відмову
в порушенні провадження відносно
відповідача за вчинення кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190
КК України, а тому вказаними діями
відповідач злочину не вчиняв. Крім того
позивачем не надано доказів щодо
укладення сторонами будь-якого
договору, в зв'язку з чим між ними не
виникло ніяких цивільних зобов'язань.
Відшкодування збитків та шкоди можливе
лише при наявності неправомірних дій
особи та наявності її вини в їх
заподіянні, що позивачем не було
доведено, а також ним не надано доказів
розміру заподіяних йому збитків та
матеріальної шкоди. Оскільки позовні
вимоги не ґрунтуються на нормах закону
і ОСОБА_3 не довів їх належними
доказами, вони задоволенню не
підлягають.

Заслухавши сторони та їх
представників, свідків, дослідивши
наявні докази по справі суд приходить
до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦК України
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі, сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. За ч.1 ст. 206 ЦК
України усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації. Статтею 208 ЦК
України визначено, що у письмовій формі
належить вчиняти правочини між
фізичною та юридичною особою, крім
передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України, а
також за ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона передає
або зобов'язується передати майно у
власність другій стороні, а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно і сплатити за нього певну грошову
суму.

В судовому засіданні встановлено, що
договір купівлі-продажу автомобіля
повинен був бути укладений між
фізичною та юридичною особою, а тому
лише у письмовій формі. Крім того
перехід права власності підлягав
обов'язковій державній реєстрації, що
також вимагало письмової форми. Усно не
могла бути укладена угода і тому, що
вона не була повністю виконана в момент
вчинення, так як за договором
купівлі-продажу майно не було передано
як і вся сума вартості товару. Таким
чином не можна вважати, що між
сторонами був укладений договір, який
сторони повинні були виконувати, а тому
не може бути невиконання сторонами по
ньому зобов'язань, що потягло
заподіяння збитків та шкоди позивачу,
які підлягають відшкодуванню як на це
посилається ОСОБА_3 та його
представник, З пояснень сторін
вбачається, що між ними дійсно була
досягнута попередня домовленість щодо
продажу автомобіля одним і його
придбання іншим, проте це були первинні
дії по досягненню домовленості щодо
купівлі-продажу автомобіля,
невиконання яких не тягло за собою
ніяких штрафних санкцій для сторони, в
тому числі і щодо відшкодування
збитків та шкоди. Під час розгляду
справи встановлено, що відповідач
дійсно мав намір продати позивачу
автомобіль, і ця угода не відбулась з
об'єктивних причин, а не з вини
Спільника С.І., що встановлено
постановами Смілянського МВ, та
ухвалою апеляційного суду Черкаської
області від 4 січня 2013 року, якою
остання з них від 12 грудня 2012 року
залишена в законній силі. Також
продавець являвся юридичною особою і
при продажу повинна була бути
дотримана певна процедура.

В обґрунтування вимог позивач та його
представник посилались на те, що за ст.
230 ЦК України при вчиненні правочину
під впливом обману він визнається
недійсним і сторона, що його
застосувала, повинна відшкодувати
другій стороні збитки у подвійному
розмірі та моральну шкоду, що завдані
внаслідок вчинення цього правочину.
Проте факту застосування обману не
було встановлено як під час досудового
розслідування заяви позивача до
Смілянського МВ від 2 березня 2011 року,
так і під час даного судового розгляду.
Натомість і сам позивач зазначає та
письмові докази це підтверджують, що
йому були передані ключі від
автомобіля та гумові колеса, в рахунок
майбутньої угоди, що підтверджує намір
відповідача її вчинити. Проте ніякої
угоди, у встановленому законом порядку,
укладено сторонами не було, а тому не
може йти мова про визнання правочину
недійсним та застосування наслідків
цього.

Також з пояснень відповідача
вбачається, що йому засновником
товариства було доручено відкриття та
забезпечення роботи філії товариства в
м. Черкаси, і саме тому змінилися
обставини, які вплинули на прийняття
рішення щодо продажу автомобіля,
належного товариству. В зв'язку з цим
він ще у лютому 2011 року повідомив
ОСОБА_3 про те, що угода не відбудеться,
а оскільки останній не з'являвся за
отриманням коштів, переданих для
майбутнього укладення угоди, Спільник
С.І. направив йому 4 березня 2011 року
листа з пропозицією їх забрати та
повернути ключі від автомобіля та
комплект гуми.

Крім того сам позивач зазначив, що йому
телефонував у лютому 2011 року механік
іншого підприємства за дорученням
відповідача, який перебував на той час
у м. Москва, щоб повідомити про те, що
автомобіль товариство не продає.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу в разі його порушення,
невизнання або оспорювання. За ст. 1166
ЦК України матеріальна шкода, завдана
особистим немайновим правам фізичної
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, чи її майну,
відшкодовується в повному обсязі
особою, що її завдала, за наявності її
вини. Проте факт

наявності вини у діях чи бездіяльності
відповідача, як і факт обману, ні під
час проведення перевірки по його заяві
до Смілянського МВ, ні під час даного
судового розгляду не встановлено, в
зв'язку з чим не може вирішуватися
питання про відшкодування ним
матеріальної шкоди. При цьому суд також
враховує що навіть при наявності такої
вини відсутній причинний зв'язок між
діями відповідача та тими витратами
позивача, що він вважає шкодою. Так при
укладенні будь-якого договору
купівлі-продажу продавець не
зобов'язаний з'ясовувати чи є у покупця
кошти необхідні для здійснення угоди,
або джерела їх отримання. Виходячи з
цього суд не може прийняти як доказ
пояснення свідків позивача, оскільки
жоден з них не був присутній особисто
під час їх розмов, а свідок ОСОБА_6 лише
підтвердила факт намірів укласти
угоду, проте відповідач при цьому
ніяким чином не вимагав продажу
позивачем його автомобіля. Крім того
такі вимоги як 500 доларів США втрати на
продажу автомобіля, 6000 грн. збитків від
втрати позивачем власного автомобіля,
витрати на лікування в сумі 2400 грн., на
правову допомогу в сумі 2000 грн. -
взагалі нічим не доведені.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини. В
обґрунтування вимог щодо матеріальної
шкоди позивач посилався на те, що через
неправомірні дії відповідача він
проходив лікування, в нього погіршився
стан здоров'я та відсутність
автомобіля створювала йому
незручності в організації життя. Проте
доказів вини відповідача в цих
обставинах чи вчинення ним
неправомірних дій позивачем надано не
було, що виключає стягнення зі
Спільника С. І. коштів на відшкодування
моральної шкоди. Крім того в судовому
засіданні встановлено, що домовленість
між сторонами відбулась на початку
лютого 2011 року. Вже в 20-х числах цього ж
місяця позивачу було відомо, що угода
не може відбутися та йому відповідачем
запропоновано отримати кошти в сумі 10000
доларів США. 2 березня 2011 року ОСОБА_3
подає скаргу до правоохоронних органів
та 14 березня 2011 року отримує кошти, що
свідчить про те, що події відбувались
протягом короткого проміжку часу та
позиції сторін щодо них вже були
зрозумілі. В той же час даний позов до
суду було подано фактично напередодні
закінчення строків позовної давності
щодо заявлених вимог.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
позов є необґрунтованим та задоволенню
не підлягає.

Вимоги щодо відшкодування витрат по
справі в ході її розгляду сторонами не
заявлені.

На підставі ст. ст. 15, 16, 205, 206, 208, 655, 1166, 1167
ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 59, 60, 61, 213,
215 ЦПК України суд, -

вирішив:

Відмовити ОСОБА_3 в позові до директора
ТОВ «Навіс-Україна» Спільник
Станіслава Івановича про
відшкодування матеріальних і
моральних збитків..

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Черкаської області
через Смілянський міськрайсуд шляхом
подачі в 10 денний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження, а
в разі його оскарження - після розгляду
справи апеляційним судом, якщо воно не
буде скасоване.

Головуюча:
І. А. Зайончковська