Номер провадження 2/259/1214/2014
Справа № 259/2554/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" квітня 2014 р.
м.
Донецьк

Куйбишевський районний суд м. Донецька
у складі:

головуючого судді -
Добнєва С.С.,

при секретарі -
Юркіній Ю.Є.,

за участю - ОСОБА_1, представника ОСОБА_2
адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Донецька
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення суми задатку та
штрафу за договором про намір,
зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення моральної шкоди -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовом до ОСОБА_2, який обґрунтовувала
тим, що 16.06.2012 р. між нею та відповідачем
ОСОБА_2 було укладено договір про намір
та завдаток, який було нотаріально
посвідчено. Відповідно до умов якого,
договір купівлі-продажу двокімнатної
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1 має бути укладено в строк до
31.08.2012 р. та до цього часу відповідач
повинен був звільнити вказану
квартиру. Вартість вказаної кварти за
домовленістю сторін мала складати 408000
грн.

Крім того, відповідно до умов договору
про намір та завдаток позивач передала
відповідачу завдаток у розмірі 2000
доларів США, що складав еквівалент 16000
грн.

Однак в порушення умов договору в строк
до 31.08.2012 р. відповідач квартиру не
звільнив та ухилився від покладених на
нього обов'язків, заволодівши грошима у
розмірі 16000 грн. На неодноразові вимоги
позивача укласти договір
купівлі-продажу відповідач ухиляється,
при цьому відмову нічим не мотивує, а
06.09.2012 року квартиру продав іншій
людині у зв'язку з чим вимушена
звернутися до суду. Просила стягнути з
останнього на її користь передану йому
суму завдатку у розмірі 16000 грн., а
також суму штрафу у розмірі 100%, що разом
складає 32000 грн., а також судові
витрати.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1
зустрічним позовом який мотивував тим,
що дійсно, 16.06.2012 р. між ним та ОСОБА_1
було укладено договір про намір та
завдаток, який було нотаріально
посвідчено. Відповідно до умов якого,
договір купівлі-продажу двокімнатної
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1 має бути укладено в строк до
31.08.2012 р. та до цього часу ОСОБА_1 повинна
була придбати за обмовлену суму
вказану квартиру, але домовленість не
виконала. Для термінового погашення
кредиту, мусів 06 вересня 2012 року
продати свою квартиру дешевше. Вважав,
що діями ОСОБА_1, йому завдано моральної
шкоди в розмірі 20000 грн., які просив
стягнути з ОСОБА_1 на його користь
відмовивши останній в її позовних
вимогах.

ОСОБА_1 в судовому засіданні на
задоволені своїх вимог наполягала
посилаючись на обставини викладенні у
позовній заяві, зустрічний позов не
визнала, просила відмовити у його
задоволенні, оскільки вважає, що
домовленість не виконано саме з вини
ОСОБА_2.

Представник ОСОБА_2, який у своїй заяві
до суду просив розглянути справу за
його відсутністю, але у присутності
його представника, - ОСОБА_3 позов
ОСОБА_1 не визнав, вказав, що ОСОБА_1 без
поважних підстав до 31.08.2012 року не
виконала умову домовленості, свою
квартиру продала аж 20.09.2012 року і на
31.08.2012 року просто не мала коштів на
придбання квартири ОСОБА_2. Просив
зустрічний позов задовольнити у
повному обсязі, оскільки ОСОБА_2 був
вимушений продати свою квартиру 06.09.2012
року за меншу ціну 222480 грн., через те, що
йому було необхідно погашати
заборгованість за кредитом.

Заслухавши ОСОБА_1, представника ОСОБА_2
ОСОБА_3, пояснення свідка ОСОБА_6, який
пояснив, що дійсно був посередником між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, шукав варіанти
купівлі-продажу квартири ОСОБА_2. Між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений та
нотаріально посвідчений договір про
намір та завдаток, відповідно до умов
якого, договір купівлі-продажу
двокімнатної квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 має бути укладено в
строк до 31.08.2012 р. Вартість вказаної
кварти за домовленістю сторін мала
складати 408000 грн., відповідно до умов
договору ОСОБА_1 передала ОСОБА_2
завдаток у розмірі 2000 доларів США, що
складав еквівалент 16000 грн. Однак в
порушення умов договору в строк до
31.08.2012 р. ОСОБА_1 безпідставно квартиру
не купила, на зв'язок не виходила та
ухилився від покладених на неї
обов'язків. На підставі вказано 06.09.2012
року ОСОБА_2 свою квартиру продав іншій
людині. Дослідивши матеріали справи,
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
приходить до наступного.

Судом, встановлено, що 16 червня 2012 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір
який посвідчено приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за № 1356. про наміри та
завдаток /а.с.6/, з якого вбачається що
ОСОБА_1 до 31.08.2012 року має намір купити у
ОСОБА_2 належну йому квартиру АДРЕСА_1,
яка складається з двох кімнат,
загальною площею 63,0кв.м., в тому числі
житловою 30,4кв.м. Сторони домовилися та
взяли на себе зобов'язання в
майбутньому, в строк до 31.08.2012 укласти
договір купівлі-продажу вищевказаної
квартири вартістю - 408000,00грн., що
еквівалентно 51000 доларів США.

Відповідно до п. 6 договору про наміри
та завдаток ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1
завдаток в розмірі 16000 грн., що
еквівалентно сумі 2000 доларів США, та
вразі невиконання умов цього договору (
відмови від укладання договору купівлі
продажу), повинен сплатити ОСОБА_1 суму
завдатку та штрафу у розмірі 100% від
суми завдатку, а саме 32000 грн., що
еквівалентно сумі 4000 доларів США, а
також збитки, якщо вони будуть
перевищувати розмір вказаного
завдатку. В разі невиконання своїх
обов'язків ОСОБА_1, завдаток переданий
ОСОБА_2 залишається у нього. Сторони
погодилися з умовами укладеного
договору про наміри та завдаток, про що
свідчать їх підписи, проти чого не
заперечували і в судовому засіданні.

Проте до теперішнього часу договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, не
укладено, відповідно до нотаріально
посвідченому договору купівлі -
продажу від 06.09.2012 року /а.с.40-41/ ОСОБА_2,
квартиру про яку йшло у домовленості
продав іншому покупцю. Відповідно до
довідки БТІ а.с.42, свою квартиру ОСОБА_1
продала тільки 20.09.2012 року. Гроші
передані ОСОБА_2 в сумі 16000грн., що
еквівалентно 2000грн. не повернуто.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів в їх
сукупності.

Відповідно до ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума, що видається
кредиторові боржником у рахунок
належних договором платежів,
підтвердження зобов'язання і на
забезпечення його виконання. Якщо не
буде встановлено, що сума, сплачена в
рахунок належних із боржника платежів,
є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він одночасно
виступає і способом платежу, і способом
забезпечення виконання зобов'язання.

Правила ст. 571 ЦК України про залишення
завдатку особі, яка його одержала, або
стягнення з неї подвійної суми
завдатку застосовується в таких
випадках, коли між сторонами укладено
договір, проте він не виконується з
вини якоїсь зі сторін.

У разі коли сторони лише домовилися
укласти договір, але відповідно його не
оформили, сплачені в рахунок виконання
договору платежі визнаються авансом і
повертаються в тому розмірі, в якому
вони надавалися.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 571 ЦК України якщо
порушення зобов'язання сталося з вини
кредитора, він зобов'язаний повернути
боржникові завдаток та додатково
сплатити суму у розмірі завдатку або
його вартості.

Відповідно до вказаного, суд вважає, що
правило абз. 2 ч. 1 ст. 571 ЦК України
застосовується в тих випадках, коли між
сторонами було укладено договір, але
він не виконується з вини якоїсь зі
сторін. У тих випадках, коли сторони
домовилися укласти договір у
майбутньому, але відповідно його не
оформили, сплачені в рахунок виконання
договору платежі визнаються
авансовими і повертаються в тому
розмірі, в якому вони надавалися.

У судовому засіданні встановлено та не
спростовується сторонами по справі, що
договір купівлі - продажу квартири в
установленому законом порядку, де було
б обмовлено завдаток між сторонами
укладено не було.

У зв'язку з цим суд не приймає до уваги і
не застосовує при вирішенні даної
справи пункт договору про завдаток,
укладеного між сторонами, згідно якого
завдаткодержатель повинен повернути
завдаткодавцю суму завдатку та
додатково сплатити суму в розмірі
завдатку, оскільки вказане положення
договору суперечить ст. 570 та 571 ЦК
України і не може визнавати завдатком
суму яка відповідно до вимог
Цивільного Кодексу України не є
завдатком.

Тому суд визнає сплачену позивачем
відповідачці суму авансом і не
застосовує до неї правил, передбачених
Цивільним Кодексом України щодо
завдатку.

На відміну від завдатку, аванс - це лише
спосіб платежу. Він не виконує
забезпечувальної функції, а виконує
функцію попередньої оплати. У разі
видачі авансу кредитор не може бути
зобов'язаний до повернення авансу у
подвійному розмірі.

Оскільки договір купівлі-продажу
квартири, який би за своєю формою та
змістом відповідав вимогам закону, між
сторонами укладено не було, то сплачена
в рахунок виконання договору
відповідачу сума - є авансом та повинна
бути повернута в тому розмірі, в якому
вона передавалася.

Проте, саму авансу у розмірі 16 000 грн.
була передана відповідачу 16.06.2012 у
еквіваленті 2000 доларів США, у зв'язку з
чим суд вважає за можливе стягнути з
відповідача на користь позивача суму
авансу по договору про намір у
еквіваленті згідно з курсом НБУ станом
на 16.04.2014, що становить 22792,20грн.

Що стосується позовних вимог про
стягнення з відповідача штрафу в
розмірі 100% від суми авансу, то суд
вважає, що дані вимоги задоволенню не
підлягають, оскільки аванс не є
грошовим зобов'язанням, і до цих
правовідносин не застосовуються
положення ст. ст. 625, 611 ЦК України.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 про
стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди, то
суд не вбачає підстав для його
задоволення, оскільки по-перше:
позивачем не надано суду будь-яких
доказів заподіяння останньому
моральної шкоди діями відповідача.

По-друге, беручи до уваги п. 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року №4 "Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" та вимог ст. 23 ЦК
України, згідно яких спори про
відшкодування моральної шкоди
розглядаються, коли право на її
відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції
України та іншим законодавством, яке
встановлює відповідальність за
заподіяння моральної шкоди. Таким,
чином стягнення моральної шкоди в
правовідносинах, що виникли між
сторонами діючим законодавством не
передбачено, у зв'язку з чим вимоги
ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди є
незаконними та необґрунтованими, а
отже такими, що не підлягають
задоволенню.

Аналізуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 необхідно
задовольнити частково, а позов ОСОБА_2
необхідно залишити без задоволення.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають
стягненню судові витрати у вигляді
сплачених позивачем перед подачею
позову судового збору у розмірі
320,00грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 88, 209-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
суми задатку та штрафу за договором про
намір - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
(переданий аванс по договору про наміри
від 16.06.2012 року ) суму авансу у розмірі 22
792, 2 ( двадцять дві тисячі сімсот
дев,яносто дві) гривні 20 копійок, що
еквівалентно 2000 тисячам доларів США по
курсу Національного Банку України
станом на 16.04.2014 року, та судовий збір у
розмірі 320 ( триста двадцять) гривень 00
копійок, а разом 23112,2 (двадцять три
тисячі сто дванадцять) гривень 20
копійок.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення моральної шкоди -
відмовити.

Текст повного рішення буде виготовлено
22 квітня 2014 року.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області на
протягом десятьох днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -