Торезький міський суд Донецької
Справа № 247/386/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

"02" квітня 2014 р. Торезький міський суд
Донецької області в складі :

головуючої судді
Фролової Л.Д.,

при секретарі
Ковальовій К.О.,

за участю:

позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Торезі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення безпідставно
отриманої суми, моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з
відповідним позовом. Свої вимоги
мотивує тим, що з відповідачем ОСОБА_1
перебувала у зареєстрованому шлюбі в
період з 23 жовтня 1990 року по 15 листопада
2005 року. Рішенням Торезького міського
суду від 17 квітня 2007 року з ОСОБА_2 на
користь позивачки було стягнуто
аліменти у розмірі 1/12 частини
заробітку на її утримання. Виконавчий
документ знаходився на примусовому
виконанні у відділі ДВС і вона
отримувала аліменти. Під тиском
відповідача, вона 17 лютого 2012 року
повернула відповідачеві 2078,00 грн., а 03
березня 2012 року - 1695,00 грн., всього - 3773,00
грн. як надмірно отримані аліменти, про
що свідчать відповідні розписки.

Після доповнення позовних вимог
(а.с.26а,70-71), вважаючи, що кошти, отримані
відповідачем, є майном, набутим без
достатньої правової підстави, на
підставі статті 1212 ЦК України просить
стягнути з відповідача на свою користь
грошову суму у розмірі 7546,00 грн. та у
відшкодування моральної шкоди - 7000,00
грн.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримала, посилаючись на викладені в
ньому обставини, просила задовольнити
стягнувши з відповідача безпідставно
отриману суму та моральну шкоду.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав. Вважає, що
позивач добровільно повернула йому
грошові кошти, і підстав для їх
повернення немає.

Заслухавши думку осіб, що беруть участь
у справі, дослідивши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив такі фактичні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Загальні підстави для виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
глави 83 Цивільного Кодексу України.

Стаття 1212 Цивільного Кодексу України
регулює випадки набуття майна або його
збереження без достатніх правових
підстав.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок iншої особи, в)
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань iз набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають: 1) набуття або збереження
майна однiєю особою (набувачем) за
рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у
вигляді зменшення або незбiльшення
майна у iншої особи (потерпілого); 3)
обумовленість збільшення або
збереження майна на стороні набувача
шляхом зменшення або вiдсутностi
збільшення на стороні потерпілого; 4)
вiдсутнiсть правової підстави для
вказаної зміни майнового стану цих
осіб.

За змістом частини першої статті 1212
Цивільного Кодексу України
безпідставно набутим майном є майно,
набуте особою або збережене нею у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави.

Згідно із частиною першою статті 177
Цивільного Кодексу України об'єктами
цивільних прав є, зокрема, речі, у тому
числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказiвцi закону,
або суперечить меті правовiдношення i
його юридичному змісту. Тобто,
вiдсутнiсть правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб. Зокрема, унаслідок тих чи інших
юридичних фактів, правомірних дій, які
прямо передбачені статтею 11
Цивільного Кодексу України.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна i які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Судовим розглядом встановлено, що
рішенням Торезького міського суду
Донецької області від 17 квітня 2007 року
по справі № 2-1088/07 позов ОСОБА_1
задоволений частково, з ОСОБА_2 на її
користь на її утримання стягнуто
аліменти у розмірі 1/12 частини
заробітку (доходу) останнього
починаючи з 26 березня 2007 року і до зміни
матеріального або сімейного стану
(а.с.3).

09 грудня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до
відділу ДВС Торезького
міськуправління юстиції із заявою про
примусове стягнення аліментів з
ОСОБА_2, надавши виконавчий лист
(а.с.48-49). Після відкриття виконавчого
провадження (а.с.51) постановою
державного виконавця № 6/2773/ від 21
грудня 2011 року звернуто стягнення на
пенсію ОСОБА_2, яка направлена до
управління ПФУ в м. Торезі (а.с.52).

Рішенням Торезького міського суду
Донецької області від 22 грудня 2011 року
збільшено розмір аліментів, які
стягнені з відповідача до 1/7 частини
його заробітку(прибутку) щомісячно до
зміни матеріального або сімейного
стану. Виконавчий документ направлено
для примусового виконання, про що
свідчать матеріали виконавчого
провадження (а.с.63-69) та не
заперечувалося сторонами у справі.

Відповідно до довідки № 393/05 від 16 січня
2014 року, виданої управлінням ПФУ в м.
Торезі, у січні 2012 року з пенсії
відповідача ОСОБА_1 були отримані
аліменти у розмірі 2087,20 грн., у лютому 2012
року - також 2087,20 грн. (а.с.5).

Згідно з наданими позивачем розписками
(а.с.6,7), відповідач отримав від
позивачки 17 лютого 2012 року - 2078,00 грн., а
03 березня 2012 року - 1695,00 грн. як
«надмірно сплачені аліменти» за січень
та лютий 2012 року.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено, що між сторонами існують
правовідносини, які регулюються
нормами Сімейного Кодексу України щодо
прав та обов'язків подружжя по
утриманню. Фактично позивачем
добровільно повернуті відповідачу
грошові кошти, сплачені останнім як
аліменти за рішенням суду.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК
України передбачено, що суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1
зазначила підставою позову ст. 1212 ЦК
України. Однак, з'ясувавши обставини
справи, встановивши наявність сімейних
правовідносин між сторонами, суд
приходить до висновку, що позивач
обрала в цьому випадку неналежний
спосіб захисту своїх прав.

На підставі викладеного, суд відмовляє
позивачу у поверненні аліментів, як
безпідставно набутого майна, а відтак
і у задоволенні позовних вимог щодо
стягнення моральної шкоди.

Відповідно до п. 9, 10 ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про судовий збір», від сплати
судового збору звільнені позивачі -
громадяни, віднесені до І та ІІ
категорій постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи, інваліди I
та II груп, законні представники
дітей-інвалідів і недієздатних
інвалідів I та II груп. Позивач ОСОБА_1 є
інвалідом ІІ групи внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС, що підтверджується
відповідним посвідченням № 089414 (а.с.8).

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 88 ЦПК України у
разі залишення позову без задоволення,
закриття провадження у справі або
залишення без розгляду позову
позивача, звільненого від оплати
судових витрат, судові витрати,
понесені відповідачем, компенсуються
за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215, 223, 233 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення безпідставно отриманої
суми, моральної шкоди, - відмовити
повністю.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті 02
квітня 2014 року, його вступну та
резолютивну частини проголошено в
судовому засіданні. Повний текст
рішення виготовлений 04 квітня 2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його оголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Л. Д. Фролова