Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/3938/2014
інстанції - Панченко О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Іванченка М.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Онищенко О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 23 січня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6,
Житлово-будівельний кооператив
«Арсеналець - 27» про визнання дій
протиправними.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 23 січня 2014 року відмовлено
у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ЖБК
«Арсеналець - 27» про визнання дій
протиправними.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов. Вважає, що рішення
суду першої інстанції є незаконним,
необґрунтованим, не відповідає
обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права.
Посилається на те, що ОСОБА_5 є належним
співвідповідачем у даному спорі, має
відношення до укладення договору від 20
липня 1987 року та несе солідарний
обов'язок разом із ОСОБА_4 за
невиконання умов договору; відповідачі
грубо порушили взяті на себе
зобов'язання, їх дії та бездіяльність
пов'язана із невиконанням умов
договору є протиправними, завдали
шкоди інтересам позивача. Зазначає, що
грошові кошти, які позивач надав
відповідачам на загальну суму 14 400,00
карбованців є приватною власністю
позивача та підлягали поверненню
відповідачами у рівних частках, як
особами, які не виконали взятих на себе
зобов'язань та фактично використали їх
для своїх власних потреб. Данів
обставини не були враховані судом,
також не була застосована ст.23 КпШС
УРСР, яка передбачала, що при укладанні
угод одним із подружжя вважається, що
він діє за згодою другого з подружжя.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до п. 2
договору від 20 липня 1987 року про
управління кооперативним паєм в ЖБК
«Арсеналець 27», що був укладений між
позивачем та відповідачем ОСОБА_4,
останній зобов'язався не
використовувати кооперативний пай для
сімейних потреб та переоформити його і
кооперативні внески на протязі
двадцяти років на позивача, (а.с. 5).

З пояснень представника позивача,
встановлено, що обов'язків, які
передбачені вказаним п.2 договору
відповідач ОСОБА_4 не виконав,
використавши надані йому позивачем
грошові кошти для сплати
паєнакопичення за квартиру АДРЕСА_1 для
сімейних потреб, оформивши пай на себе,
що надало змогу відповідачу ОСОБА_7, на
той дружині відповідача ОСОБА_4,
претендувати на 1/2частину вказаної
квартири.

Відповідачі ОСОБА_4 перебували у шлюбі
з 20 квітня 1977 року до 09 вересня 2013 року
(а.с.32, 33).

Відповідно до ордеру від 29 червня 1988
року на квартиру АДРЕСА_1, виданого
відповідачу ОСОБА_4 на підставі рішення
зборів членів ЖБК «Арсеналець-27»,
затвердженого рішенням виконкому
Київської міської ради народних
депутатів членами сім'ї відповідача
ОСОБА_4 були відповідач ОСОБА_5 - його
дружина та ОСОБА_8 - їх доxrf. (а.с. 30),

Відповідно до довідки, виданої ЖБК
«Арсеналець 27» від 04 жовтня 2005 року
сума пайового внеску за квартиру
АДРЕСА_1 повністю сплачена 30 вересня 1992
року. (а.с. 31)

Позивач ОСОБА_2 на момент укладення
договору від 20 липня 1987 року не мав
права на отримання квартири в будинку
ЖБК «Арсеналець 27», не був його членом і
не мав права на пай, не перебував на
квартирному обліку, не проживав у м.
Києві, не був визнаний особою, яка
потребує поліпшення житлових умов.

У жовтні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання дій протиправними. В
обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що між ним та
відповідачем ОСОБА_4 20 липня 1987 року
було укладено договір про управління
кооперативним паєм в ЖБК
«Арсеналець-27», відповідно до якого
відповідач ОСОБА_4 зобов'язався не
використовувати кооперативний пай для
сімейних потреб та переоформити його
кооперативні внески на протязі 20 років
на ім'я позивач, проте не виконав умов
договору, а використав надані йому
грошові кошти для сплати
паєнакопичення від свого імені за
квартиру АДРЕСА_1, що надало змогу
відповідачу ОСОБА_7, на той час дружині
відповідача, претендувати на частину
вказаної квартири. Результатом
протиправних дій відповідачів стала
державна реєстрація права власності на
нерухоме майно - зазначену квартиру на
ім'я відповідача ОСОБА_4 Враховуючи те,
що дії відповідачів істотно порушили
умови договору про управління
кооперативним паєм і права позивача,
просив визнати їх дії, пов'язані із
порушенням п. 2 договору про управління
кооперативним паєм від 20 липня 1987 року,
протиправними, що тягне за собою
визнання правочину недійсним за
відповідним позовом, який позивач має
намір подати до адміністративного суду
щодо визнання державної реєстрації
права власності на квартиру АДРЕСА_1
недійсною.

Відповідач ОСОБА_4 надав заперечення
проти позову та пояснив, що у 1986 році
між позивачем та ним було укладено
договори доручення та договори про
зберігання грошових коштів з метою
внесення грошових коштів ОСОБА_2 для
оплати паєнакопичення в ЖБК
«Арсеналець-27» за кооперативну
квартиру АДРЕСА_1. Під тиском
відповідача ОСОБА_5, він, відповідач,
вимушений був написати заяву про вступ
до ЖБК «Арсеналець 27» та у січні 1987 року
вніс першу суму переданих позивачем
коштів в рахунок паєнакопичення на
своє ім'я, про що позивачу відомо не
було. Коли на початку 1987 року позивач
про це дізнався, у них виник конфлікт і
щоб його вирішити, сторони уклали 20
липня 1987 року додатково договір
управління кооперативним паєм за
умовами якого, відповідач зобов'язався
не використовувати цей пай для
сімейних потреб, переоформити всі
внески, які він здійснив від свого
імені за рахунок коштів позивача на
останнього протягом 20 років. 01 жовтня
1992 року відповідач виплатив повністю
паєнакопичення на вказану квартиру від
свого імені. Не заперечує проти
переоформлення паєнакопичення на ім'я
позивача, проте проти цього заперечує
відповідач ОСОБА_5, яка з 1992 року умисно
ухиляється від вирішення цього
питання, що стало підставою для
розірвання шлюбу між ними.

Відповідача ОСОБА_5 позов не визнала, її
представник пояснила, що відповідно до
договору управління кооперативним
паєм від 20 липня 1987 року, укладеного між
позивачем та відповідачем ОСОБА_4,
останній нібито вступив до ЖБК
«Арсеналець- 27» від імені позивача та
зобов'язався оформити пай на квартиру
на позивача, проте такі умови договору
порушують право власності відповідача
ОСОБА_5 на квартиру, оскільки на момент
укладення договору паєнагромадження
належали до спільної сумісної
власності подружжя. Договір управління
кооперативним паєм суперечить нормам
законодавства України, які діяли на
момент його укладення, оскільки особи,
які його уклали, не мали необхідного
обсягу прав для реалізації їх мети та
розпорядження предметом правочину -
пайовими внесками.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
їх безпідставності.

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду, вважає, що він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що діями відповідачів порушено право
власності позивача на грошові кошти,
які були передані відповідачу ОСОБА_4
для внесення паю до ЖБК від імені
позивача, а також право позивача на
членство у ЖБК «Арсеналець-27», не є
підставою для задоволення позовних
вимог, оскільки обраний позивачем
спосіб захисту цивільного права - права
власності не відповідає положенням ст.
16 ЦК України, а право позивача на
членство у ЖБК не можна визнати
порушеним, оскільки судом першої
інстанції вірно встановлено і не
спростовано позивачем, що на час
укладання угоди від 20 липня 1987 року
позивач не мав права на отримання
квартири у ЖБК та відповідно членства у
ЖБК.

Доводи скарги про те, що грошові кошти у
розмірі 14 400 карбованців, отримані
відповідачем ОСОБА_4 за угодою від 20
липня 1987 року, підлягали поверненню
відповідачами у рівних частках, також
не впливають на правильність висновків
суду, оскільки вимоги про стягнення
грошових коштів у даній справі не
заявлялись і не були предметом
судового розгляду.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 23 січня 2014 року залишити без
змін..

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: