АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 679/1595/13-ц
Провадження № 22-ц/792/456/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої - судді
Варвус Ю.Д.,

суддів: Заїки
В.М., Пастощука М.М.,

при секретарі: Кошельнику В.М.

з участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 23 грудня 2013
року за позовом ОСОБА_1 до гаражного
кооперативу „Автолюбитель",
Нетішинської міської ради
Хмельницької області, ОСОБА_4 про
визнання права власності на гараж і за
позовом ОСОБА_4 до гаражного
кооперативу „Автолюбитель",
Нетішинської міської ради
Хмельницької області, ОСОБА_1 про
визнання права власності на гараж та
земельну ділянку під гаражем в порядку
спадкування.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись в суд із зазначеним
позовом вказувала, що в 1969 році вона
уклала шлюб з ОСОБА_5, від якого мають
двох повнолітніх дітей. У 1985 році у м.
Хмельницькому продала успадкований
після смерті батька будинок, частину
коштів від продажу якого витратила на
будівництво гаража, розміром 6м х 4м з
підвальним приміщенням в гаражному
кооперативі „Автолюбитель" м. Нетішин.
Членом кооперативу був ОСОБА_5 04 лютого
1988 року після закінчення будівництва
гаражним кооперативом ОСОБА_5 був
виданий ордер №483 на гараж НОМЕР_1 в
боксі НОМЕР_2. У 1995 році шлюбні стосунки
з ОСОБА_5 стали погіршуватися через те,
що він став зустрічатись з іншою
жінкою. 05 січня 1996 року, для закріплення

________________________________________________________________________
______________________

Головуючий у першій інстанції:
Ходоровського Б.В.
Категорія: 37

Доповідач: Варвус Ю.Д.

правового статусу майна, яке належало
їй особисто, ОСОБА_5 письмово
підтвердив, що на будівництво гаража
були використані її особисті кошти від
продажу спадкового майна. 24 лютого 1998
року шлюб з ОСОБА_5 був розірваний,
проте, ОСОБА_1 дозволила йому
користуватись гаражем, так як він там
ставив і ремонтував свій автомобіль.
Членство в гаражному кооперативі
„Автолюбитель" та свідоцтво про право
власності на гараж на себе не
переоформила, маючи надію, що ОСОБА_5
повернеться в сім'ю і вони поновлять
шлюбні стосунки. 26 лютого 1999 року, з
метою захисту прав на своє майно,
звернулась з заявою до голови
гаражного кооперативу „Автолюбитель"
з попередженням про те, щоб будь-які дії
по переоформленню гаража проводились
тільки з її участю. Питання про поділ
майна в суді вона не порушувала, не
порушував його і ОСОБА_5, оскільки знав,
що гараж належить їй на праві особистої
власності. Останніх п'ять років гаражем
вона та члени її родини не
користуються, до того зберігали
продукти, її зять в гаражі ремонтував
свій автомобіль. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5
помер і після вона дізналася, що він
зробив заповіт на ім'я ОСОБА_4, яка не
визнала її права на гараж. В зв'язку з
викладеним просила визнати за нею
право приватної власності на гараж
НОМЕР_1, що розташований в гаражному
кооперативі „Автолюбитель" м. Нетішин
Хмельницької області.

ОСОБА_4 звернулась в суд із зустрічним
позовом про визнання за нею права
власності в порядку спадкування на
гараж НОМЕР_1 в боксі НОМЕР_2 гаражного
кооперативу „Автолюбитель" в м.
Нетішин Хмельницької області та права
власності в порядку спадкування на
земельну ділянку під гаражем, в якому
вказала, що з грудня 1995 року проживала в
громадянському шлюбі з ОСОБА_5, а 25
жовтня 2002 року вони зареєстрували шлюб.
У ОСОБА_5 був у власності спірний гараж
НОМЕР_1, яким постійно користувалася її
сім'я, а ОСОБА_1 та члени її родини
гаражем ніколи не користувалися. 01
квітня 2010 року ОСОБА_5 заповів їй все
належне йому майно. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5
помер. За життя він ніколи не говорив,
що має борги перед ОСОБА_1, а саме,
стосовно гаража. Ніколи не чула, що
остання претендує на гараж. Крім того
зазначила, що за час спільного
проживання з ОСОБА_5 в гаражі було
проведено 4 ремонти. Правовстановлюючі
документи на гараж та земельну ділянку
під гаражем її чоловік не встиг
оформити. Просила задовольнити позов.

Рішенням Нетішинського міського суду
від 23 грудня 2013 року в позові ОСОБА_1
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.
Визнано за ОСОБА_4 право власності в
порядку спадкування на гараж НОМЕР_1 в
боксі НОМЕР_2 гаражного кооперативу
„Автолюбитель" м. Нетішин Хмельницької
області.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в
порядку спадкування на земельну
ділянку під гаражем НОМЕР_1 в боксі
НОМЕР_2 гаражного кооперативу
„Автолюбитель" м. Нетішин Хмельницької
області.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4
судовий збір в розмірі 400 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не
погоджується з рішенням суду, просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її позов, а в
позові ОСОБА_4 відмовити. Вважає
рішення незаконним та необґрунтованим,
оскільки суд не оцінив належним чином
докази, що підтверджують її право
власності на спірний гараж. Зокрема,
письмове підтвердження ОСОБА_5 про те,
що за гараж у кооперативі були сплачені
її особисті кошти, які вона отримала
від продажу спадкового майна, інші
докази, пояснення та покази свідків,
які підтверджують даний факт. В зв'язку
з чим, судом грубо порушені норми
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції - скасуванню з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_4 та відмовляючи в
задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_1
втратила право на захист порушеного
права щодо гаража НОМЕР_1 в боксі НОМЕР_2
гаражного кооперативу „Автолюбитель",
побудованого в період шлюбу з ОСОБА_5,
за пропуском строку позовної давності
і, оскільки спірний гараж та земельна
ділянка під даним гаражем були
власністю ОСОБА_5, то право на них має
його спадкоємець за заповітом ОСОБА_4

Проте такі висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи та зроблені без повного їх
з'ясування.

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_5, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, з 29 листопада 1969
року по 24 лютого 1998 року перебували в
зареєстрованому шлюбі. В 1986 році ОСОБА_5
була виділена земельна ділянка під
будівництво індивідуального гаража
НОМЕР_1 в боксі НОМЕР_2 в гаражному
кооперативі „Автолюбитель" і він
прийнятий в члени даного гаражного
кооперативу. Рішенням Нетішинської
міської ради від 18 червня 1992 №51 було
постановлено видати ОСОБА_5 свідоцтво
про право власності на даний гараж.
Згідно рішення Нетішинської міської
ради від 17 липня 1997 року №225 члену
гаражного кооперативу „Автолюбитель"
ОСОБА_5 вирішено надати у приватну
власність земельну ділянку під
гаражем.

Як підтвердили сторони в судовому
засіданні, ОСОБА_5 свідоцтва про право
власності на гараж та державний акт на
землю під спірним гаражем за свого
життя не отримував.

25 жовтня 2002 року ОСОБА_5 уклав шлюб з
ОСОБА_4, а 01 квітня 2010 року ОСОБА_5 зробив
на ОСОБА_4 заповіт на все належне йому
на день смерті майно.

З матеріалів справи видно, що позивачка
ОСОБА_1, звертаючись до суду з означеним
позовом, просила визнати за нею право
власності на гараж НОМЕР_1 у боксі
НОМЕР_2 в гаражному кооперативі
„Автолюбитель" мотивуючи це тим, що
зазначений гараж був збудований на її
особисті кошти, які вона отримала від
продажу в 1985 році спадкового будинку
АДРЕСА_1 і не є спільною власністю
подружжя.

Фактично зазначена обставина була
письмово підтверджена ОСОБА_5 05 січня
1996 року при визначенні належності
особисто ОСОБА_1 придбаного в період
перебування в шлюбі майна, в тому числі
внесення в гаражний кооператив коштів
для будівництва спірного гаража, в
зв'язку з припиненням шлюбних відносин
(а.с.9). Згідно висновку експерта за
результатами проведення
судово-почеркознавчої експертизи
№139/140/14-26 від 09 квітня 2014 року зазначене
письмове підтвердження виконане самим
ОСОБА_5

Пред'явлення ОСОБА_1 прав на спірний
гараж вбачається також і з заяви
останньої до гаражного кооперативу
„Автолюбитель" від 26 лютого 1999 року про
вирішення питань пов'язаних з
відчуженням гаража тільки з її участю.

Про те, що на будівництво гаража були
внесені особисті кошти ОСОБА_1
підтвердили в судовому засіданні і
свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Листом Хмельницького обласного
державного нотаріального архіву
№2037/01-19 від 27 грудня 2013 року
підтверджена наявність свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданого
Першою Хмельницькою державною
нотаріальною конторою 11 жовтня 1978 року
за р.№1-3506 після смерті ОСОБА_12 його
донькам - ОСОБА_1 і ОСОБА_13 та наявність
договору купівлі-продажу між ОСОБА_1,
діючою за себе та від імені ОСОБА_13, і
ОСОБА_14 житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 за 20000 руб.,
посвідченого 05 жовтня 1985 року
державним нотаріусом Першої
Хмельницької державної нотаріальної
контори за р.№3679 (а.с.140).

З урахуванням викладених обставин,
колегія суддів вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 про визнання права
власності на гараж НОМЕР_1 в боксі
НОМЕР_2 гаражного кооперативу
„Автолюбитель" підлягають
задоволенню, оскільки спірний гараж
хоча і був побудований в період шлюбу,
однак за особисті кошти ОСОБА_1 і не
може бути спадковим майном після
смерті ОСОБА_5

Крім того, визнаючи за ОСОБА_4 право
власності в порядку спадкування на
земельну ділянку під гаражем НОМЕР_1 в
боксі НОМЕР_2 гаражного кооперативу
„Автолюбитель" м. Нетішин, суд без
урахування фактичних обставин справи
та усупереч нормам закону та ст. ст. 212-214
ЦПК України, не звернув уваги на те, що
за ст.ст.22, 23 ЗК України (1990 р.), яка була
чинною на час виникнення означених
правовідносин, право власності
земельною ділянкою виникає після
встановлення її меж в натурі (на
місцевості), одержання її власником
державного акту на право власності
земельною ділянкою та його державної
реєстрації

Встановлено, що після рішення
Нетішинської міської ради від 17 липня
1997 року №225 про надання члену гаражного
кооператива „Автолюбитель" ОСОБА_5 у
приватну власність земельної ділянки
під гаражем, останнім технічна
землевпорядна документація на
означену земельну ділянку не
виготовлялася, з заявою про одержання
документів, що посвідчують право
власності та межі земельної ділянки
він не звертався і державний акт на
право приватної власності на земельну
ділянку ОСОБА_5 не видавався.

Тобто ОСОБА_5 права власності на
земельну ділянку під гаражем не набув і
дана земельна ділянка не є спадковим
майном і не може спадкуватися після
його смерті.

У зв'язку з викладеним рішення суду в
частині визнання за ОСОБА_4 права
власності на спірний гараж і земельну
ділянку під ним підлягає скасуванню, а
позовні вимоги ОСОБА_4 залишенню без
задоволення.

Судові витрати підлягають розподілу
між сторонами згідно задоволених
позовних вимог у відповідності до ст.88
ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України
колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 23 грудня 2013
року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
гараж НОМЕР_1 в боксі НОМЕР_2 гаражного
кооперативу „Автолюбитель" м.
Нетішина.

В позові ОСОБА_4 до гаражного
кооперативу „Автолюбитель",
Нетішинської міської ради
Хмельницької області, ОСОБА_1 про
визнання права власності на гараж та
земельну ділянку під гаражем в порядку
спадкування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору в сумі
600 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Ю.Д. Варвус