22-ц/775/345/2014(м)
Головуючий у 1-й інстанції Ковей Л.В.
Суддя-доповідач Сорока Г.П.
17 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
головуючого - Баркової
суддів - Сороки Г.П.,
при секретарі - Брежнєві
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» на
рішення Волноваського районного суду
Донецької області від 08 січня 2014 року,-

В С Т А Н О В
И Л А :

19 грудня 2013 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«ПриватБанк» (далі за текстом ПАТ КБ
«Приватбанк») звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№DOVWRX01260085 від 02.10.2006 року у розмірі 22 914,91
грн.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 02.10.2006 року між ним
та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № DОVWRХ01260085, за яким
вона отримала кредит на суму 1378,63грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом. У
порушення умов кредитного договору та
положень цивільного законодавства
відповідачка свої зобов'язання за
договором належним чином не виконала, у
зв'язку з чим станом на 05.12.2013 року має
заборгованість за кредитним договором
в сумі 22 914,91грн., яка складається з
наступного: 1378,63грн. - заборгованість за
кредитом, 6064,05грн. - заборгованість за
відсотками за користування кредитом,
645,12грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом, 13259,73грн. - пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором, 500грн.- штраф (фіксована
частина), 1067,38грн. - штраф (процентна
складова). У зв'язку з тим, що
відповідачка ухиляється від виконання
своїх зобов'язань і борг у
добровільному порядку не погашає,
просив суд стягнути з неї вказану
заборгованість та судові витрати.

Заочним рішенням Волноваського
районного суду Донецької області від 08
січня 2014 року в задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовлено за
необґрунтованістю.

Не погодившись із заочним рішенням
суду першої інстанції, ПАТ КБ
«ПриватБанк» в апеляційній скарзі
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов
у повному обсязі та стягнути з
відповідачки на його користь судові
витрати. При цьому посилається на
необґрунтованість і незаконність
рішення, неповне з'ясування судом всіх
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк»
повторно у судове засідання не
з'явився, про час та місце судового
засідання був повідомлений, подав до
суду письмову заяву про розгляд справи
у його відсутності, просив апеляційну
скаргу задовольнити.

Відповідачка повторно у судове
засідання не з'явилася, про причини
неявки суду не повідомила, ніяких заяв
не подала, про час та місце судового
засідання повідомлялася замовною
кореспонденцією з повідомленням про
вручення судового виклику, яка
повернулася до суду з відмоткою про
невручення із-за перебігу терміну
зберігання. Дані обставини колегія
суддів розцінює як відмову
відповідачки від отримання судового
виклику до суду, тому відповідно до
вимог ст.76 ЦПК України вважає
відповідачкою такою, що повідомлена
про час та місце судового засідання.

З урахуванням наведеного, керуючись
положеннями ст.305, ч.2 ст.197 ЦПК України,
колегія суддів дійшла до висновку про
розгляд справи у відсутності сторін
без фіксації судового засідання
технічними засобами фіксації.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, а також розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
що викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
рішення не тим суддею, який розглянув
справу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що між
сторонами 02.10.2006 року був укладений
кредитний договір на придбання товару,
згідно якого позивач надав
відповідачці кредитні кошти у розмірі
1378,63грн., перерахувавши кошти за
придбаний відповідачкою товар.
Відповідачка свої зобов'язання за
кредитним договором не виконала,
станом на 12.05.2013 року має перед банком
заборгованість у розмірі 22914,91грн. З
урахуванням того, що позов до суду
подано 19.12.2013 року за межами трирічного
строку позовної давності, керуючись
положеннями ст.ст.257,259 ЦПК України, суд
першої інстанції прийшов до висновку
про відмову у задоволенні позову за
спливом строку позовної давності.

Проте, з такими висновками колегія
суддів погодитись не може.

Відповідно до вимог ст.ст.213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються доказами,
дослідженими у судовому засіданні.

При вирішенні спору суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
не відповідає.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати належних йому процентів.

Відповідно до ст.1055 ЦК України
кредитний договір укладається у
письмовій формі. Кредитний договір
укладений з недодержанням письмової
форми є нікчемним.

Згідно ч.1 ст.207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або декількох
документах.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлено строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Згідно ст.536 ЦК України за користування
чужими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст.610,611,625 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливості виконання грошового
зобов'язання. У разі неналежного
виконання зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені законом
або договором.

Згідно ст.549 ЦК України боржник у разі
порушення ним зобов'язань повинен
сплатити кредитору неустойку (штраф,
пеню), розмір якої згідно ст.551 ЦК
України може бути встановлений
договором.

Зі справи вбачається, що 02.10.2006 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою
ОСОБА_2 був укладений кредитний договір
№DОVWRХ01260085 від 02.10.2006 року, який
складається із заяви позичальника,
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) та Тарифів.

Своїм підписом в заяві про надання
кредиту від 02.10.2006 року відповідачка
підтвердила, що вона отримала повну
інформацію щодо умов кредитування,
ознайомлена з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) та Тарифами і
згодна, що вони разом з її заявою
складають кредитний договір (а.с.3,5-8).

Згідно умов даного договору позивач
надав відповідачці строковий кредит в
сумі 1378,63грн. на строк з 02.10.2006 року по
02.10.2008 року на придбання товару з
умовами сплати відсотків за
користування кредитом у розмірі 2,0% на
місяць на суму залишку заборгованості
по кредиту, щомісячної винагороди за
надання фінансового інструменту у
розмірі 26,88грн. та одноразової
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 125,33грн. в обмін
на зобов'язання позичальника з
повернення кредиту, сплати відсотків,
винагороди, комісії в зазначені в заяві
та Умовах надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) строки.

Сторони домовились, що погашення
кредиту здійснюється в наступному
порядку: щомісяця в період сплати, за
який приймається період з 1 по 5 число
кожного місяця позичальник повинен
надати банку грошові кошти (щомісячний
платіж) у сумі 100,00грн. для погашення
заборгованості по кредиту, яка
складається із заборгованості за
кредитом, відсотків, винагороди,
комісії, а також інших витрат згідно з
Умовами.

Відповідачка зобов'язалась повернути
суму кредиту, відсотків, винагороди
відповідно до заяви та Умов. Також в
заяві сторони передбачили, що згідно
п.4.2 Умов при порушенні позичальником
зобов'язань із погашення кредиту,
позичальник сплачує банку відсотки за
користування кредитом у розмірі 11,03% в
місяць, розрахованих від суми залишку
непогашеної заборгованості за
кредитним договором.

Сторони також домовились, що кредитні
кошти в сумі 1253,30грн. банк перераховує
на поточний рахунок згідно
рахунку-фактури за товар, а 125,33грн.
перераховуються на погашення
одноразової винагороди за надання
фінансового інструменту згідно умов
договору.

Згідно п.4.7 Умов надання споживчого
кредиту при непогашенні кредиту у
строки, встановлені у заяві
позичальника, заборгованість у частині
вчасно непогашеної суми вважається
простроченою. На залишок
заборгованості по простроченій сумі
нарахування відсотків здійснюється
згідно п.4.2 даних Умов з дати виникнення
простроченої заборгованості.

Відповідно до п.5.1 при порушенні
позичальником будь-якого із
зобов'язань, передбачених заявою
п.п.3.2.2,3.2.3 даних Умов, банк має право
нарахувати, а позичальник
зобов'язується сплатити банку пеню в
розмірі 0,15% від суми простроченого
платежу, але не менше 1 гривні за кожний
день прострочки.

Пунктом 5.3 Умов передбачено, що при
порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених договором
більш ніж на 30 днів позичальник
зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 500грн. + 5% суми заборгованості.

Згідно п.5.4 нарахування неустойки за
кожен випадок порушення зобов'язань,
передбаченої п.п.5.1,5.3 цих Умов,
здійснюється протягом трьох років з
дня, коли відповідне зобов'язання
повинне бути виконане пози чальником.

Відповідно до п.5.5 Умов термін позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за договором встановлюється
сторонами тривалістю 5 років.

Як вбачається зі справи, позивач свої
зобов'язання за договором виконав,
надав відповідачці обумовлену в
договорі суму коштів, а відповідачка
свої зобов'язання по поверненню
кредитних коштів, сплаті відсотків та
комісії не виконала.

Згідно наданого позивачем розрахунку
станом на 05.12.2013 року заборгованість
відповідачки перед позивачем за
кредитним договором становить 22914,91грн.
та складається із заборгованості за
кредитом в розмірі 1378,63грн.,
заборгованості по відсоткам за
користування кредитом у розмірі
6064,05грн., заборгованості з комісії у
розмірі 645,12грн., заборгованості з пені
в розмірі 13259,73грн. штраф (фіксована
складова) 500грн., штраф (відсоткова
складова) 1067,38грн. (а.с.4).

Розрахунок заборгованості проведено
відповідно до умов кредитного
договору. Правильність даного
розрахунку не оспорена відповідачкою.

З урахуванням наведеного позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є
обґрунтованими.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлена тривалістю у три
роки.

Згідно ч.1 ст.258 ЦК України для окремих
вимог законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність. Позовна
давність тривалістю в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 259 ЦК України передбачено, що
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Як вбачається зі справи, сторони
домовились про збільшення позовної
давності, визначивши строк нарахування
неустойки в три роки (п.5.4 Умов надання
споживчого кредиту) та передбачили в
п.5.5 Умов термін позовної давності по
вимогам про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
договором тривалістю у 5 років. Дані
умови договору відповідачкою не
оспорені та недійсними не визнані.

Однак, вирішуючи справу, суд на ці
умови договору уваги не звернув.

Крім того, відповідно до вимог ч.ч.3-5
ст.267 ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленої до винесення
ним рішення. Сплив строку позовної
давності є підставою для відмови в
позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Якщо суд
визнає поважними причини пропущення
позовної давності, порушене право
підлягає захисту.

Згідно п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів» кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту строк давності
якого минув.

Відповідно до правових позицій,
наведених Верховним Судом України в
своїй постанові від 20.11.2013 року по
справі №6-126цс13, які відповідно до ст.360-1
ЦПК України є обов'язковими для
застосування судами при розгляді справ
з аналогічних питань, та п.31 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»
(в редакції постанови №7 від 07.02.2014 року)
при застосуванні положень п.7 ч.11 ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, суди мають виходити з того,
що у системному зв'язку з частиною
одинадцятою зазначеного Закону ця
вимога стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямована на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту. У зв'язку
з цим, враховуючи, що ЦК не передбачає
заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку з пропущенням строку позовної
давності, при вирішенні таких спорів,
суди повинні враховувати положення ЦК
про позовну давність.

Зі справи вбачається, що відповідачка в
суді першої інстанції участі не
приймала, письмових заперечень на
позов та заяву на застосування
позовної давності не подавала. Судом
ухвалено заочне рішення.

З огляду на наведене, у суду були
відсутні підстави для обговорення
питання про застосування позовної
давності, оскільки ні одна із сторін не
заявляла про позовну давність.
Відсутні підстави і для обговорення
цього питання в апеляційному суді,
оскільки відповідачка апеляційному
суду також не надала заяви про
застосування позовної давності.

Однак, вирішуючи справу, суд першої
інстанції на наведене уваги не звернув
та помилково дійшов до висновку про
відмову в задоволенні позову із-за
пропуску строку позовної давності та
відмовив в задоволенні . Тому таке
рішення не може бути визнане законним і
підлягає скасуванню.

Судом встановлено, що відповідачка
порушила свої зобов'язання щодо
своєчасного щомісячного погашення
кредиту, сплати відсотків та комісії, у
зв'язку з чим позивач відповідно до
умов договору правильно нарахував
заборгованість за кредитним договором,
що утворилась станом на 05.12.2013 року у
розмірі 22914,91грн., яка складається із
заборгованості за кредитом в розмірі
1378,63грн., заборгованості по відсоткам
за користування кредитом у розмірі
6064,05грн., заборгованості з комісії у
розмірі 645,12грн., заборгованості з пені
в розмірі 13259,73грн. штраф (фіксована
складова) 500грн., штраф (відсоткова
складова) 1067,38грн.

Відповідно до ч.1 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості, який ніким не
оспорений та проведений відповідно до
умов укладеного між сторонами
договору, розмір неустойки за
прострочення виконання грошових
зобов'язань за кредитним договором
становить 14827,11грн. (пеня 13259,73грн.+штраф
(фіксована складова) 500грн.+штраф
(відсоткова складова) 1067,38грн.).
Загальна сума заборгованості за
кредитом, по відсоткам за користування
кредитними коштами та комісії
становить 8087,80грн.
(1378,63грн.+6064,05грн.+645,12грн.).

З наведеного вбачається, що загальний
розмір неустойки значно перевищує суму
основного боргу, тому, з урахуванням
основних засад цивільного судочинства
щодо справедливості рішення суду,
колегія суддів вважає, що у справі
наявні підстави для застосування ч.1
ст.551 ЦПК України та зменшення
нарахованої і несплаченої неустойки,
(пені та штрафу), що підлягає стягненню
з відповідачки на користь позивача, до
6000грн.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що з відповідачки на
користь позивача підлягає стягненню
заборгованість за кредитом в розмірі
1378,63грн., заборгованість по відсоткам
за користування кредитом у розмірі
6064,05грн., заборгованість з комісії у
розмірі 645,12грн., неустойка (пеня та
штраф) у розмірі 6000грн., а всього
заборгованість за кредитним договором
від 02.10.2006 року, що утворилася станом на
05.12.2013 року, у розмірі 14087,76грн. У зв'язку
з цим позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, у
зв'язку з частковим задоволенням
позову та стягненням з відповідачки
заборгованості за кредитним договором,
понесені позивачем та документально
підтвердженні витрати по оплаті
судового збору за подачу позову у
розмірі 229,40грн. та за подачу
апеляційної скарги у розмірі 121,80грн. (у
встановлених законом мінімальних
розмірах), а всього 351,20грн. підлягають
відшкодуванню за рахунок відповідачки.

З урахуванням наведеного, переглядаючи
справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України в межах заявлених в суді першої
інстанції позовних вимог та на
підставі доказів, наданих сторонами,
які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України, зобов'язані довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення про
часткове задоволення позову, у зв'язку
з чим апеляційна скарга позивача
підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Заочне рішення Волноваського
районного суду Донецької області від 08
січня 2014 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства «Комерційний Банк
«ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний Банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
№DOVWRX01260085 від 02.10.2006 року, що утворилась
станом на 05 грудня 2013 року, яка
складається із заборгованості за
кредитом в розмірі 1378 (одна тисяча
триста сімдесят вісім) гривень 63
копійки, заборгованості по відсоткам
за користування кредитом у розмірі 6064
(шість тисяч шістдесят чотири) гривень
05 копійок, заборгованості з комісії у
розмірі 645 (шістсот сорок п'ять) гривень
12 копійок, неустойку (пеню та штраф) у
розмірі 6000 (шість тисяч) гривень 00
копійок, а всього заборгованість за
кредитним договором у розмірі 14087
(чотирнадцять тисяч вісімдесят сім)
гривень 76 копійок, та у відшкодування
витрат по оплаті судового збору у
розмірі 351 (триста п'ятдесят одна)
гривня 20 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :
Баркова Л.Л.

Судді :
Сорока Г.П.

Гаврилова Г.Л.