Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді-
Мельника Ю.М.

суддів Демянчук
С.В., Ковалевича С.П.

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Дубенського міськрайонного
суду від 30 квітня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
права власності на земельні ділянки та
виділ земельних ділянок в натурі ,

встановила:

У квітні 2008 року ОСОБА_1 звернулася в
суд із зазначеним позовом і просила
визнати за нею право власності на 1/2
частину земельної ділянки площею 0.25 га
для обслуговування житлового будинку
та 1/2 частину земельної ділянки площею
0.48 га для ведення особистого
селянського господарства та просила
виділити ці земельнки ділянки в натурі.

Свої вимоги обгрунтувала тим, що згідно
рішення Дубенського міськрайонного
суду від 19 жовтня 2007 року за нею визнано
право власності на 1/2 частину житлового
будинку АДРЕСА_1. Вказувала , що
спірні земельні ділянки також є
спільною сумісною власністю позивачки
та відповідача, а тому їй належить 1/2
частина цих земельних ділянок.

Відповідач ОСОБА_3 відмовляється
поділити земельні ділянки в
добровільному порядку та чинить їй
перешкоди в користуванні ними.

Рішенням Дубенського міськрайонного
суду від 30 квітня 2013 року у задоволенні
вказаного позову було відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду ,
ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному
порядку і в апеляційній скарзі
вказувала на його незаконність.
Зазначала , що суд першої інстанції не
врахував , що позивачка за спільні із
відповідачем кошти придбали земельну
ділянку і вона є спільною сумісною
власністю сторін, тому підлягає поділу
по половині.

Із цих підстав просила оскаржуване
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_1 та її представник , давши
пояснення в межах доводів апеляційної
скарги , просила скаргу задовольнити в
повному

провадження № 22-ц/787/15/2014 Головуючий
в суді 1 інст. Ралець Р.В.

Доповідач в суді апел. інст. Мельник Ю.М.

обсязі.

ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу
відхилити , а рішення суду першої
інстанції - залишити без зміни.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку , що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 3
листопада 1999 року ОСОБА_3 придбав за
біржовою угодою у ОСОБА_6 житловий
будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Дубенського міськрайонного
суду від 19 жовтня 2006 року, яке набрало
законної сили, визнано частково
недійсною біржову угоду
купівлі-продажу нерухомості від 3
листопада 1999 року, укладену між ОСОБА_6
та ОСОБА_3 та визнано за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину житлового
будинку з господарськими будівлями
АДРЕСА_1.( а.с. 4)

Зазначене свідчить , що половина
житлового будинку з господарськими
спорудами належить на праві приватної
власності ОСОБА_3, а інша половина -
ОСОБА_1 ( а.с. 6).

Відповідно до ст. 30 Земельного
кодексу України (1990 року), яка була
чинною на час укладення договору
купівлі-продажу будинку, при переході
права власності на будівлю і споруду
разом з цими об'єктами переходить у
розмірах, передбачених статтею 67 цього
Кодексу, і право власності або право
користування земельною ділянкою без
зміни її цільового призначення і, якщо
інше не передбачено у договорі
відчуження - будівлі та споруди.

Згідно роз"яснень , які містяться
в п. "г" постанови Пленуму Верховного
Суду України від 16 квітня 2004 року № 7
"Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ" при переході права
власності на будівлі та споруди за
цивільно-правовими угодами, укладеними
до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями
чинної до цієї дати статті 30 ЗК до
набувача від відчужувача переходить
належне йому право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані будівлі та споруди,
якщо інше не передбачалось у договорі
відчуження.

З матеріалів справи вбачається , що 9
листопада 2001 року ОСОБА_3 за договором
купівлі - продажу придбав у ОСОБА_6
земельні ділянки для обслуговування
житлового будинку АДРЕСА_1 та для
ведення особистого підсобного
господарства, загальним розміром 0,73 га
( а.с.8).

18 червня 2003 року Молодавською
сільською радою на ім'я ОСОБА_3 був
виданий державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку в АДРЕСА_1 площею 0.73 га. (із них
0.25 га. для обслуговування житлового
будинку, 0.08 га. та 0. 40 га - для ведення
особистого селянського господарства.
Земельна ділянка площею 0.25 га та 008 га
знаходяться АДРЕСА_1 . (а.с.5).

Вказаний договір купівлі-продажу
земельної ділянки та державний акт про
право власності ОСОБА_3 на земельні
ділянки є чинними.

ОСОБА_1 не надала суду доказів , які б
свідчили , що спірна земельна ділянка
була придбана за спільні кошти
позивачки та відповідача.

За таких обставин колегія суддів
прийшла до висновку , що ОСОБА_3 є
єдиним власником спірних земельних
ділянок.

Враховуючи те , що частина житлового
будинку та господарські споруди , які
належать на праві власності ОСОБА_1
нерозривно зв"язані із земельною
ділянкою на якій вони розміщені а для
обслуговування цих об"єктів
нерухомості необхідна також земельна
ділянка , то колегія суддів зважаючи на
те , що ОСОБА_3 є власником земельної
ділянки на якій знаходиться частина
житлового будинку та господарських
споруд ОСОБА_1, прийшла до висновку , що
ОСОБА_1 має право власності на земельну
ділянку яка зайнята частиною її
житлового будинку та спорудами та має
право власності на частину земельної
ділянки , яка необхідна для їх
обслуговування.

Висновком земельно-технічної
експертизи від 7 лютого 2014 року № 31216/3 С
визначено , що мінімальна площа
земельної ділянки , яка необхідна для
обслуговування 1/2 належної ОСОБА_1
частини житлового будинку з надвірними
будівлями за адресою АДРЕСА_1 повинна
становити не менше 300 м. кв.

Цим же висновком експертизи
пропонується виділити ОСОБА_1 земельну
ділянку для ослуговування 1/2 частини
нерухомого майна площею 290 м.кв., яка
зафарбована в зелений колір на рисунку
1 варіанту 1 експертизи.

Земельну ділянку площею 20 м. кв. , яка
зафарбована на рисунку 1 варіанту 1
експертизи в жовтий колір
запропоновано залишити у спільному
користуванні сторін.

Земельну ділянку площею 2981 м.кв.
експерт пропонує залишити у власності
ОСОБА_3

Колегія суддів частково погоджується
із зазначеним варіантом і вважає, що у
власність ОСОБА_1 крім земельної
ділянки площею 290 м.кв. слід передати і
земельну ділянку площею 20 м.кв, яка
зафарбована на рисунку 1 варіанту 1 у
жовтий колір , оскільки ця площа
призначена для обслуговування сарая
(літера В) , який належить на праві
власності ОСОБА_1 і потреби залишати її
у спільному користуванні позивачки та
відповідача немає. В той же час
залишення цієї земельної ділянки у
власності ОСОБА_3 позбавить позивачку
можливості здійснювати обслуговування
сарая .

Враховуючи зазначене , колегія суддів
прийшла до висновку , що для розміщення
житлового будинку та господарських
споруд , які належать ОСОБА_1, та для їх
обслуговування необхідна земельна
ділянка площею 310 м.кв. ( 290 м.кв. + 20 м.кв.).

В той же час , колегія суддів прийшла до
висновку , що запропонований експертом
інший варіант ( рисунок 2 варіант 2 )
визначення меж земельної ділянки не
може бути використаний для виіршення
цього спору , оскільки експерт виходив
із того , що сарай (літера Б) є власністю
ОСОБА_1

В той же час в матеріалах справи
відсутні докази належності вказаного
сарая на праві власності ОСОБА_1

Наявність рішення виконавчого
комітету Молодавської сільської ради
від 18 липня 2007 року № 41 про оформлення
права власності ОСОБА_1 на надвірну
господарську будівлю ( сарай) в АДРЕСА_1
не свідчить про її право власності на
цей сарай.

Суд першої інстанції вказаного не
врахував і без достатніх для цього
правових підстав відмовив ОСОБА_1 в
задоволенні позову.

За таких обставин колегія суддів
прийшла до висновку , що рішення суду
першої інстанції було ухвалене з
порушенням норм матеріального права , а
тому воно підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

Зважаючи , що позовні вимоги ОСОБА_1
були задоволені частково , колегія
суддів вважає , що для відшкодування
витрат , які вона понесла на проведення
судової експертизи, із ОСОБА_3 слід
стягнути 1400 грн.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307 , п. 4 ч. 1 ст. 309 ,
ст. 315, 317 ЦПК України , колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Дубенського міськрайонного суду від 30
квітня 2013 року задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного
суду від 30 квітня 2013 року - скасувати.

Визнати право власності ОСОБА_1 на
земельну ділянку площею 310 м.кв. , яка
необхідна для обслуговування 1/2
частини належного ОСОБА_1 житлового
будинку з надвірними будівлями за
адресою АДРЕСА_1 ( відповідно до
Рисунку 1 варіанту 1 висновку
земельно-технічної експертизи від 7
лютого 2014 року № 31216/3_С зафарбовано
зеленим та жовтим кольором ).

Земельну ділянку площею 2981 м.кв. за
адресою АДРЕСА_1 ( відповідно до Рисунку
1 варіанту 1 висновку
земельно-технічної експертизи від 7
лютого 2014 року № 31216/3_С зафарбовано
синім кольором.) залишити у власності
ОСОБА_3.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1400
грн. витрат на проведення експертизи.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення , проте може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Мельник Ю.М.

Судді:
Демянчук С.В.

Ковалевич С.П.