Провадження №: 2/752/1599/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року Голосіївський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Пасинок
В.С.

при секретарі - Тасенко
О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до публічного акціонерного
товариства «ОТП Банк» про визнання
порук припиненими,-

в с т а н о в и в:

у грудні 2013 року позивачі звернулись до
суду з вказаним позовом.

В останньому в обґрунтування своїх
вимог зазначили про те, що 26 березня 2008
року між ПАТ «ОТП Банк» та ними був
укладений договір іпотеки № РМ-SME400/55/2008
(майнової поруки), відповідно до умов
якого для забезпечення повного і
своєчасного виконання боржником
ОСОБА_3 його боргових зобов'язань за
договором про надання кредитної лінії
№ СМ- SME400/55/2008 від 26 березня 2008 року,
розмір котрих становить 36 500,00 доларів
США, в іпотеку було передано нерухоме
майно - квартиру АДРЕСА_1. Однак,
іпотекодержатель в порушення вимог
договору та положень законодавства в
односторонньому порядку без їх згоди
збільшив обсяг їх відповідальності як
поручителів за основним зобов'язанням
ОСОБА_3 на 500,00 доларів США, що є
підставою для застосування вимог ч. 1
ст. 559 ЦК України.

Тому, виходячи з положень ч. 1 ст. 559 ЦК
України, просили суд визнати поруки
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно договору
іпотеки № РМ-SME400/55/2008 (майнової поруки)
від 26 березня 2008 року за зобов'язаннями
ОСОБА_3 по договору про надання
кредитної лінії № СМ- SME400/55/2008 від 26
березня 2008 року припиненими.

Позивачі в судове засідання не
з'явились, надали заяву про те,
підтримують позовні вимоги в повному
обсязі та просять суд їх задовольнити,
розглянувши при цьому справу за їх
відсутності (а.с. 60).

Відповідач, будучи в установленому
законом порядку повідомленим про час
та місце розгляду справи, явку свого
представника в судове засідання не
забезпечив, про причини неявки не
повідомив. Проте, в ході розгляду
справи заперечив проти заявлених
вимог, вважаючи їх безпідставними та
необґрунтованими, через що просив суд
відмовити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в їх
задоволенні (а.с. 36-40).

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що 26 березня 2008
року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 й
ОСОБА_2 укладений договір іпотеки №
РМ-SME400/55/2008 (майнової поруки),
відповідно до умов якого для
забезпечення повного і своєчасного
виконання боржником ОСОБА_3 його
боргових зобов'язань за договором про
надання кредитної лінії № СМ- SME400/55/2008
від 26 березня 2008 року в іпотеку
передано нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1 (а.с. 3-18).

Згідно зі ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

При цьому згідно ст. 627 ЦК України та
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено,
що зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Дослідивши письмові докази у справі,
суд дійшов до висновку про те, що
сторони, підписавши договір,
встановили факт досягнення згоди між
собою щодо всіх істотних умов договору
іпотеки. Доказів на підтвердження
зворотного в розпорядження суду не
надано.

Крім того, дослідивши умови договору
іпотеки № РМ-SME400/55/2008 (майнової поруки)
від 26 березня 2008 року судом не
встановлено невідповідності
останнього вимогам, що ставляться
цивільним законом та Законом України
«Про іпотеку». Доказів на
підтвердження зворотного в
розпорядження суду не надано.

В позовній заяві позивачі як на
підставу своїх вимог посилаються на
одностороннє збільшення з боку банку
без їх згоди обсягу їх
відповідальності як поручителів за
основним зобов'язанням ОСОБА_3 на 500,00
доларів США, що є підставою для
застосування вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Проте, суд критично ставиться до такого
твердження позивача та вважає його
хибним, а тому таким, що не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 546 ЦК України видами
забезпечення зобов'язання є неустойка,
порука, застава, притримання, завдаток.

Правовідносини поруки врегульовані в
параграфі 3 «Порука» ЦК України.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Стаття 559 даного параграфу визначає
підстави припинення поруки.

Згідно ст. 575 ЦК України окремим видом
застави є іпотека, тобто застава
нерухомого майна, що залишається у
володінні заставодавця або третьої
особи.

Закон України «Про іпотеку» як
спеціальний закон, який регулює
відносини у сфері застави нерухомого
майна - іпотеки, дає визначення іпотеки
як виду забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.
Іпотекодавцем може бути боржник або
майновий поручитель. Майновий
поручитель - особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи - боржника. Майновий
поручитель не є стороною основного
договору, забезпеченого іпотекою, він
лише зобов'язується перед кредиторами
відповідати за виконання боржником
договірних зобов'язань в межах
вартості переданого ним в іпотеку
майна.

За змістом ст. 11 Закону України «Про
іпотеку» майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки. У разі задоволення вимог
іпотекодержателя за рахунок предмета
іпотеки майновий поручитель набуває
права кредитора за основним
зобов'язанням.

Правова природа іпотеки полягає у
забезпеченні можливості кредитора у
разі невиконання боржником
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення саме за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника.

Отже, іпотека є різновидом договору
застави, оскільки її правова природа
полягає у забезпеченні можливості
кредитора у разі невиконання боржником
зобов'язання, забезпеченого іпотекою,
одержати задоволення своїх вимог саме
за рахунок заставленого майна.
Відповідно ж до положень ст. 546 ЦК
України порука та застава є окремими
самостійними способами забезпечення
зобов'язання, а відтак застосування
судами до правовідносин іпотеки
положень ст. 559 ЦК України вбачається
безпідставним та необґрунтованим. Крім
того, ст. 17 Закону України «Про іпотеку»
передбачає вичерпний перелік підстав
припинення іпотеки.

Таким чином, з урахуванням вказаних
положень чинного законодавства, порука
та застава є різними видами виконання
зобов'язання, а іпотека окремим видом
застави. Законодавець встановив різні
підстави для припинення правовідносин
поруки та для припинення застави.

Згідно інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-06/1821/2012
від 12 грудня 2012 року, що узагальнює
практику перегляду судових рішень зі
спорів, що виникають, зокрема, з
договорів іпотеки, вбачається, що на
відносини іпотеки, як окремого виду
забезпечення виконання зобов'язання,
норми ст. 559 ЦК України щодо припинення
поруки не поширюються, оскільки
іпотека за правовою природою є
заставою та регулюється відповідними
нормами ЦК України і Закону України
«Про іпотеку». Крім того, в даному
випадку, не можна вдаватися до аналогії
закону і застосовувати норми, які
регулюють підстави припинення інших
видів забезпечення виконання
зобов'язання, незалежно від ступеня їх
подібності.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при вирішенні спорів за участю
майнових поручителів суди мають
виходити з того, що відповідно до ст. 11
Закону України «Про заставу», ст. ст. 1, 11
Закону України «Про іпотеку» майновий
поручитель є заставодавцем або
іпотекодавцем. Відповідно до ст. 546 ЦК
застава (іпотека) та порука є різними
видами забезпечення, тому норми, що
регулюють поруку (ст. ст. 553- 559 ЦК) не
застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.

З огляду на зазначене, суд не може
погодитись із доводами позивачів щодо
припинення порук відповідно до
договору іпотеки № РМ-SME400/55/2008
(майнової поруки) від 26 березня 2008 року,
через що приходить до висновку про те,
що позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, на підставі ст.
ст. 15, 16, 509, 546, 553-559, 598 ЦК України, ст. 11
Закону України «Про заставу», ст. ст. 1, 11
Закону України «Про іпотеку»,
керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57-60, 64, 179, 208, 209,
212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» про визнання порук
припиненими - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання через Голосіївський районний
суд м. Києва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
Пасинок В.С.