Справа № 363/3985/13ц Головуючий у І
інстанції Войнаренко Л.Ф.Провадження №
22-ц/780/2075/14 Доповідач у 2
інстанції КулішенкоКатегорія 56
УХВАЛА

Іменем України

26 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Лащенка В.Д., Антоненко В.І.,

при секретарі: Химинець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Вишгородського районного
суду Київської області від 22 січня 2014
року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач в жовтні 2013 року звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
шкоди.

Свої позовні вимоги позивач мотивував
тим, що рішенням Вишгородського
районного суду Київської області від 17
лютого 2010 року за ним визнано право
власності на 1/2 частину магазину
дитячих товарів «ІНФОРМАЦІЯ_1», що
розташований по АДРЕСА_1. Цим же
рішенням за відповідачкою ОСОБА_2
визнано право власності на іншу 1/2
частину зазначеного магазину. Рішенням
Вишгородського районного суду
Київської області від 27 січня 2012 року
йому було виділено та передано у
власність 1/2 частину приміщень в даному
магазину, а саме :

По підвалу: частина приміщення 1 площею
49,5 кв. м вартістю 450648 грн.

Разом по підвалу площею 49,5 кв. м
вартістю 450648 грн.

По І-му поверху: клітинна сходів 9
площею 18,8 кв. м вартістю 222291 грн.

1/2 місць загального користування
(котельні 10, входу у підвал І) площею 9,8
кв. м вартістю 115875 грн.

Разом по І поверху площею 28,6 кв. м
вартістю 338166 грн.

По ІІ-му поверху: клітина сходів 11
площею 19,3 кв. м вартістю 187133 грн.

Торгівельний зал 12 площею 99 кв. м
вартістю 959904 грн. Тамбур 4,2 площею 4, 2 кв.
м вартістю 40723 грн. Кабінет 14 площею 12,8
кв. м вартістю 124109 грн.

Разом по ІІ-му поверху площею 135,3 кв. м
вартістю 1311869 грн.

Відповідачці ОСОБА_2 зазначеним
рішенням виділено та передано у
власність:

По підвалу: частина приміщення 1 площею
52,8 кв. м вартістю 480691 грн.

Приміщення 2 площею 17,4 кв. м вартістю
158410 грн. Разом по підвалу площею 70,2 кв. м
вартістю 639101 грн.

По І-му поверху: тамбур 3 площею 4,2 кв. м
вартістю 49661 грн. Торгівельний зал 4
площею 98,3 кв. м вартістю 1162299 грн.
Кабінет 5 площею 3,9 кв. м вартістю 46114
грн. Убиральня 6 площею 2,9 кв. м вартістю
34290 грн. Санвузол 7 площею 1,4 кв. м
вартістю 16554 грн. Побутове приміщення 8
площею 4, 4 кв. м вартістю 52026 грн.

1/2 місць загального користування
(котельні 10, входу у підвал І) площею 9,8
кв. м вартістю 115875 грн.

Разом по по І-му поверху площею 124,9 кв. м;
вартістю 1476818 грн.

Не дивлячись на це відповідачка
змінила замки від вхідних дверей
підвалу та в категоричній формі
відмовилась надати йому ключ від
вхідних дверей зазначеного приміщення,
тобто штучно створила перешкоди в
користуванні його власністю. 14 червня
2012 року між ним та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 було
укладено договір оренди нежитлового
приміщення НОМЕР_1, відповідно до якого
він зобов'язувався надати в оренду
підвальне нежитлове приміщення
загальною площею 55,2 кв.м, що
знаходиться в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1»
по АДРЕСА_1. Відповідно до п.4.1 угоди
розмір орендної плати становив 4416 грн.
Договір укладався терміном на два роки
та мав діяти з дня підписання акту
прийома передачі зазначеного
приміщення, яке мало відбутись 22 червня
2012 року. Однак передати в оренду ФОП
ОСОБА_3 зазначене приміщення він не
зміг.

Рішенням Вишгородського районного
суду від 24 травня 2013 року ОСОБА_2
зобов'язано усунути перешкоди в
користуванні належним йому на праві
приватної власності підвальним
приміщенням загальною площею 49,5 кв.м,
надати постійний вільний доступ до
підвального приміщення та ключ від
вхідних дверей.

Вважав, що з 22 червня 2012 року по 1 липня
2013 року була ним упущена вигода в сумі
54131 грн. та просив стягнути дану шкоду з
відповідачки.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 22 січня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
просив рішення скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити його позовні
вимоги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, що були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
прийшов до висновку, що позовні вимоги
не підлягають до задоволення у зв'язку
із недоведеністю вини відповідачки в
завданні збитків позивачу.

Судом встановлено, що рішенням
Вишгородського районного суду
Київської області від 17 лютого 2010 року
за ним визнано право власності на 1/2
частину магазину дитячих товарів
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташований по
АДРЕСА_1. Цим же рішенням за
відповідачкою ОСОБА_2 визнано право
власності на іншу 1/2 частину
зазначеного магазину.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 27 січня 2012
року а.с.7-11 ОСОБА_1 йосиповичу було
виділено та передано у власність 1/2
частину приміщень в даному магазину, а
саме :

По підвалу: частина приміщення 1 площею
49,5 кв. м вартістю 450648 грн.

Разом по підвалу площею 49,5 кв. м
вартістю 450648 грн.

По І-му поверху: клітинна сходів 9
площею 18,8 кв. м вартістю 222291 грн.

1/2 місць загального користування
(котельні 10, входу у підвал І) площею 9,8
кв. м вартістю 115875 грн.

Разом по І поверху площею 28,6 кв. м
вартістю 338166 грн.

По ІІ-му поверху: клітина сходів 11
площею 19,3 кв. м вартістю 187133 грн.

Торгівельний зал 12 площею 99 кв. м
вартістю 959904 грн. Тамбур 4,2 площею 4, 2 кв.
м вартістю 40723 грн. Кабінет 14 площею 12,8
кв. м вартістю 124109 грн.

Разом по ІІ-му поверху площею 135,3 кв. м
вартістю 1311869 грн.

Відповідачці ОСОБА_2 зазначеним
рішенням виділено та передано у
власність:

По підвалу: частина приміщення 1 площею
52,8 кв. м вартістю 480691 грн.

Приміщення 2 площею 17,4 кв. м вартістю
158410 грн. Разом по підвалу площею 70,2 кв. м
вартістю 639101 грн.

По І-му поверху: тамбур 3 площею 4,2 кв. м
вартістю 49661 грн. Торгівельний зал 4
площею 98,3 кв. м вартістю 1162299 грн.
Кабінет 5 площею 3,9 кв. м вартістю 46114
грн. Убиральня 6 площею 2,9 кв. м вартістю
34290 грн. Санвузол 7 площею 1,4 кв. м
вартістю 16554 грн. Побутове приміщення 8
площею 4, 4 кв. м вартістю 52026 грн.

1/2 місць загального користування
(котельні 10, входу у підвал І) площею 9,8
кв. м вартістю 115875 грн.

Разом по по І-му поверху площею 124,9 кв. м;
вартістю 1476818 грн.

Рішення суду набрало законної сили 21
травня 2012 року.

Рішенням Вишгородського районного
суду від 24 травня 2013 року а.с.31-32 ОСОБА_2
зобов'язано усунути перешкоди в
користуванні ОСОБА_1 належним на праві
приватної власності 1/2 частину
нежилого приміщення 1 площею 49,5 кв.м та
1/2 частини місць загального
користування котельні 10 входу в підвал
1 площею 9,8 кв.м, розташованих у АДРЕСА_1,
в зв'язку з чим зобов'язано ОСОБА_2
надати ОСОБА_1 постійний, вільний
доступ до цих приміщень та ключів від
замків вхідних дверей до цих приміщень
тобто надати в будь-який час можливість
користуватись та володіти цими
приміщеннями.

14 червня 2012 року між ОСОБА_1 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 було
укладено договір оренди нежитлового
приміщення НОМЕР_1 /а.с.35-38/, відповідно
до якого орендодавець ФОП ОСОБА_1
зобов'язувався надати в оренду
підвальне нежитлове приміщення
загальною площею 55,2 кв.м, що
знаходиться в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1»
по АДРЕСА_1. Відповідно до п.4.1 угоди
розмір орендної плати становив 4416 грн.
Договір укладався терміном на два роки
та мав діяти з дня підписання акту
прийома передачі зазначеного
приміщення, яке мало відбутись 22 червня
2012 року.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Нормами чинного законодавства
передбачається, що відповідальність за
завдану шкоду може наставати за
наявності шкоди, протиправної
поведінки заподіювача шкоди, причинний
зв'язок між шкодою та протиправною
поведінкою заподіювача, вини.

Згідно ст. 22 ч.1 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. З п.2 ч.2 ст.22 ЦК України
видно, що збитками є доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено.

Судом встановлено, що перед укладанням
даного договору приміщення, яке ОСОБА_3
мав орендувати, він не оглядав, з
відповідачкою ОСОБА_2 не зустрічався. 22
червня 2012 року ОСОБА_1 повідомив
ОСОБА_3, що не може передати йому дане
приміщення, оскільки воно закрите.

Розглядаючи справу суд першої
інстанції встановив дійсний склад
правовідносин та вірно застосував
норми права.

Важливим елементом доказування
наявності упущеної вигоди є
встановлення причинно-наслідкового
зв'язку між протиправною поведінкою
боржника та збитками потерпілої
сторони. Необхідно довести, що
протиправна поведінка чи
бездіяльність іншої сторони є
причиною, а збитки, що виникли у
потерпілої сторони, - наслідком такої
протиправної поведінки чи
бездіяльності.

Частиною 4 ст. 623 ЦК України встановлено,
що при визначенні неодержаних доходів
(упущеної вигоди) враховуються заходи,
вжиті кредитором щодо їх одержання. Це
положення орієнтує сторону на
необхідність доведення фактів, які б
підтверджували, що вона дійсно
планувала отримати відповідні доходи,
все зробила для їх отримання, мала для
цього усі можливості і неодмінно
отримала б такий дохід, якби
зобов'язання було виконано належним
чином.

Пред'явлення вимоги про відшкодування
неодержаних доходів упущеної вигоди
покладає на кредитора обов'язок
довести, що ці доходи (вигода) не є
абстрактними, а дійсно були б ним
отримані в разі належного виконання
боржником своїх обов'язків. При
визначенні реальності неодержаних
доходів мають враховуватися заходи,
вжиті кредитором для їх одержання. У
вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються ті збитки, які могли б
бути отримані при належному виконанні
зобов'язань.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні
вказав, що про укладення договору
оренди з ФОП ОСОБА_3 він ОСОБА_2 не
повідомляв.

Посилання апелянта, що відповідачка
була повідомлена про його намір
здавати приміщення в оренду і умисно
чинила йому перешкоди безпідставні та
не підтверджуються матеріалами справи.

В відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

З наведених вище обставин колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 22 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді: