Ухвала

іменем україни

12 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Кіровського відділу державної
виконавчої служби Кіровоградського
міського управління юстиції м.
Кіровограда, Державної казначейської
служби України про відшкодування шкоди
за касаційною скаргою Державної
казначейської служби України на
рішення Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 30 січня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 20 березня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 24 травня 2007 року за виконавчим
провадженням № 788 державним виконавцем
Кіровського відділу державної
виконавчої служби Кіровоградського
міськрайонного управління юстиції
Луньовим М.М. винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження
щодо примусового зобов'язання ОСОБА_4
перенести огорожу, яка розділяє
земельні ділянки будинку володінь
АДРЕСА_1 Дане провадження відкрито на
підставі рішення Кіровського
районного суду м. Кіровограда від
18 грудня 2001 року, яке було
виконане у 2002 році, а тому повторне
відкриття виконавчого провадження є
незаконним. Зазначав, що постановою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 22 вересня
2011 року визнано дії державного
виконавця Луньова М.М. по відкриттю
виконавчого провадження 24 травня 2007
року про повторне примусове виконання
зазначеного рішення суду незаконними.
Крім цього, визнано незаконними та
скасовані постанови державного
виконавця Кіровського відділу
державної виконавчої служби
Кіровоградського міськрайонного
управління юстиції від 24 травня
2007 року про стягнення з боржника
витрат на здійснення виконавчих дій та
про накладення штрафу, а також визнано
незаконним акт опису й арешту майна від
23 травня 2010 року, а саме
автомобіля ВАЗ-21053, 1998 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1 Також
позивач зазначив, що ухвалою
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 5 грудня 2011 року
визнано незаконною проведену оцінку
належного йому автомобіля без
урахування певних обставин виконання
рішення суду у 2002 році. Крім того, в
результаті незаконного арешту,
вилучення і продажу автомобіля йому
було завдано моральну шкоду. Позивач
просив, з урахуванням уточнень,
стягнути за рахунок держави через
Державну казначейську службу України
на його користь шкоду, спричинену
незаконним продажем автомобіля ВАЗ-21053,
1998 року випуску, у розмірі, визначеному
експертним висновком за ринковою
вартістю на час продажу, ураховуючи, що
курс Національного Банку України
змінився і ця вартість складає 18 856 грн
77 коп.; витрати на правову допомогу у
розмірі 500 грн та моральну шкоду у
розмірі 15 тис. грн..

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 3 січня 2013 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з
Кіровського відділу державної
виконавчої служби Кіровоградського
міського управління юстиції
м. Кіровограда за рахунок держави через
Державну казначейську службу України
на користь ОСОБА_4 18 638 грн заподіяної
шкоди, 107 грн 30 коп. судового збору та 1 200
грн на правову допомогу. В іншій
частині вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 20 березня
2013 року рішення суду першої
інстанції залишено без змін. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Державна
казначейська служба України,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов, суди на
підставі доказів, поданих сторонами,
які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що преюдиційне судове
рішення в адміністративній справі
доведено неправомірність дій
державного виконавця, що призвело до
завдання позивачеві шкоди, яка з
урахуванням положень ст. 86 Закону
України «Про виконавче провадження»,
ст. 1174 ЦК України стягнута з держави.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судами норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційні скарги.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної
казначейської служби України
відхилити.

Рішення Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 30 січня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 20 березня
2013 року,

залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник