АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження№22ц/790/370/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа №2-6996/04
Категорія: право власності
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2014 року судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі :

Головуючого: -
Коровіна С.Г.

Суддів : -
Коваленко І.П.

Сащенко І.С.

При секретарі: -
Огарьовій О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 01 жовтня 2004 року по справі
за позовом ОСОБА_4 до Ленінського РВК м.
Харкова про визнання права власності
на житловий будинок,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2004 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Ленінського
районного виконавчого комітету і
просив визнати за ним право власності
на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1.
Позивач посилався на те, що рішенням
Ленінського РВК від 28 червня 1945 року
його батьку ОСОБА_6 було виділено
земельну ділянку під будівництво
будинку.

В 1955 році батьки позивача завершили
будівництво будинку і 28 червня 1955 року
будинок було заінвентаризовано в
Харківському МБТІ. Батько позивача
вважав, що будинок заінвентарізовано
на його ім'я.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року батько помер.
Спадщину прийняли позивач та його мати,
але право на спадщину своєчасно не
оформили.

За життя, 24.05.1985 року, мати позивача
ОСОБА_8 залишила заповіт на ім'я
позивача.

Позивач стверджував, що прийняв
спадщину після смерті батька та матері,
оскільки проживав в будинку і вступив в
управління спадщиною.

Крім того позивач зазначав, що на час
смерті спадкове майно не було
зареєстровано за його батьками і
просив визнати за ними право власності
на будинок в порядку забудови по ?
частині за кожним, визнати за ним право
власності в порядку на частину будинку
в порядку після смерті батька і матері.

Рішенням суду позов задоволено.
Визнано право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 по ? частині за ОСОБА_8
та ОСОБА_6 в порядку забудови.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_8 право
власності в порядку спадкування за
законом після смерті батька та
чоловіка ОСОБА_6 на ? частину
зазначеного будинку за кожним.

Визнано за ОСОБА_4 право
власності на ? частину зазначеного
будинку після смерті ОСОБА_8 в порядку
спадкування за заповітом.

Визнано за ОСОБА_4 право
власності на ? частину будинку в
порядку спадкування після матері
ОСОБА_8

В апеляційній скарзі ОСОБА_5
просить рішення суду змінити і визнати
за ним право власності в порядку
спадкування за законом після смерті
його діда ОСОБА_6 та баби ОСОБА_9,
оскільки його мати ОСОБА_12 - дочка
ОСОБА_6 та ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_4
року до смерті своїх батьків. Він
постійно проживав і був зареєстрований
у спірному будинку і прийняв спадщину
після смерті діда та баби. На час
розгляду справи його до участі у справі
не залучили.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року.
Згідно довідки Другої харківської
державної нотаріальної контори від
17.02.2014 року після смерті ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року свідоцтво
про право на спадщину за законом на
житловий будинок з надвірними будівлям
по АДРЕСА_1 та грошові вклади з
відсотками видано дружині померлого
ОСОБА_13 (а.с.72).

Ухвалою апеляційного суду від 18
лютого 2014 року ОСОБА_13 залучено до
участі у справі у якості
правонаступника після смерті ОСОБА_4.

Представник позивача підтримав
доводи апеляційної скарги. Залучена у
якості відповідача ОСОБА_13 проти
апеляційної скарги заперечувала,
вважала, що апелянт спадщину не прийняв
і підстав задовольняти скаргу немає.
Крім того представник ОСОБА_13 вважав,
що ОСОБА_5 взагалі втратив право на
оскарження цього рішення, оскільки
оскаржив рішення, яке ухвалено за
правилами ЦПК України в редакції 1963
року, коли діяв ЦПК України в редакції
2004 року.

Заслухавши доповідача, сторони,
п6ревіривши обставини справи колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, рішення суду
першої інстанції скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

З матеріалів справи вбачається,
що 07.09.2004 року ОСОБА_4 звернувся до суду
з позовом про визнання за ним права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1.
Позивач посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3
року помер його батько ОСОБА_6. Після
його смерті спадщину прийняли: він - син
померлого і його мати та дружина
померлого - ОСОБА_8. Вони проживали у
спадковому будинку, прийняли спадщину.
Мати позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_6
року. Позивач стверджував, що прийняв
спадщину і після смерті матері. Інших
спадкоємців позивач у позовній заяві
не зазначив і суду про них не повідомив.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач ОСОБА_4 є єдиний спадкоємець
після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_8 і саме
він спадкує майно після їх смерті.

З таким висновком суду погодитися
неможливо.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд першої
інстанції вирішує такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню щодо цих правовідносин.

Згідно частині 1 ст.5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності.

Таким чином, до виниклих правовідносин
щодо порядку прийняття спадщини станом
на 1992 рік має бути застосований чинний
на той час ЦК України 1963 року, статтею 549
якого передбачено фактичне прийняття
спадщини.

Згідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України 1963 року
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він фактично вступив в
управління чи володіння спадковим
майном.

З матеріалів справи вбачається, що
на час відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 25.11.1985 року був
прописаний (зареєстрований) по АДРЕСА_1.
Відповідач не заперечувала, що вин є
племінником позивача, сином його
рідної сестри ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2, яка
померла у віці 34 років ІНФОРМАЦІЯ_4
року.

У відповідності до вимог ч.2 ст.529
ЦК України в редакції 1963 року ОСОБА_5
був спадкоємцем після смерті діда
ОСОБА_6, оскільки дочка спадкодавця і
мати апелянта померла на час відкриття
спадщини. Позивач не повідомив суд
першої інстанції про цього спадкоємця,
а суд першої інстанції не залучив його
до участі у справі у якості відповідача
чим порушив його право на участь у
справі та надання доказів на
підтвердження його вимог чи
заперечень проти позову. ОСОБА_5 був
зареєстрованим (прописаним) у спірному
будинку і стверджує, що на час
відкриття спадщини проживав у ньому. Ці
обставини судом першої інстанції не
перевірялися, а сам ОСОБА_5 не мав
можливості надати пояснення з цих
питань, оскільки позивач навмисно не
зазначив його у якості відповідача.
ОСОБА_5, як син померлої на час
відкриття спадщини ОСОБА_12, яка була
дочкою ОСОБА_6 у відповідності до
положень ст. 529 ЦК України 1963 року є
спадкоємцем першої черги і як особа,
яка прийняла спадщину мала право на
спадщину.

Згідно частини 4 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення, або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Суд розглянув справу у
відсутність ОСОБА_5, який є спадкоємцем
після смерті ОСОБА_6 чим порушив його
права на участь у справі, надання
відповідних доводів, вимог і
заперечень.

У відповідності до вимог ст.303
ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції. Апелянта ОСОБА_5 не було
залучено до участі у розгляді справи,
позовної заяви про визнання за ним
права власності на частину спадкового
майна він до суду першої інстанції не
подавав. На стадії апеляційного
провадження вирішувати його позовні
вимоги, яки з зазначених обставин не
розглядалися судом першої інстанції
неможливо. Апеляційний суд позбавлений
можливості вирішити питання про його
права і обов'язки відносно спадкового
майна і визнати за ним право на частину
спадкового майна, оскільки такі
питання не були предметом розгляду в
суді першої інстанції. при таких
обставинах рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню

Керуючись ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України судова колегія ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного
суду м. Харкова від 01 жовтня 2004 року
скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4,
правонаступником якого є ОСОБА_13, до
Ленінського Районного виконавчого
комітету м. Харкова про визнання права
власності на житловий будинок -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -

Судді -