СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого -
судді Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Подільського
районного суду м. Києва від 6 червня 2013р.
по цивільній справі за позовом
Житлово-будівельного кооперативу
«Верстат-2» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги,
зобов'язання укласти договір про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до
Житлово-будівельного кооперативу
«Верстат-2»

про зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

у квітні 2012р. ЖБК «Верстат-2» звернувся
до суду з позовом про стягнення з
відповідача заборгованості за
житлово-комунальні послуги у сумі
3994,32грн. з врахуванням інфляційних
витрат та трьох відсотків річних.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що відповідач є
власником квартири АДРЕСА_1, однак, з
2006р. частково оплачує за надані
житлово-комунальні послуги, у зв'язку
із чим виникла заборгованість у сумі 3
185грн. 12коп. за період з 1 січня 2007р. по 1
квітня 2012р., яка підлягає стягненню з
відповідача з врахуванням положень ч. 2
ст. 625 ЦК України.

Також позивач посилався на те, що
відповідач безпідставно відмовляється
укладати договір про надання
житлово-комунальних послуг, текст
якого був йому направлений 7 листопада
2011р.

У подальшому позивач зменшив
розмір позовних вимог до 2 966грн. 54коп.

У вересні 2012р. відповідач
звернувся із зустрічною позовною
заявою про усунення порушень прав
споживача житлово-комунальних послуг
та стягнення моральної шкоди у сумі
2000грн.

Мотивуючи зустрічні позовні
вимоги, відповідач посилався на
пропуск позивачем строку позовної
давності за позовними вимогами про
стягнення заборгованості, яка виникла
до 2007р., та з 2007р. по 2009р., незаконність
дій позивача стосовно не укладення з
ним договору про надання
житлово-комунальних послуг,
відсутність узгоджених тарифів
стосовно обслуговування будинку та
прибудинкової території та заподіяння
моральної шкоди у зв'язку із не
укладенням договору.

Рішенням суду від 6 червня 2013р.
первісний позов задоволено частково, у
задоволенні зустрічного позову
відмовлено. Стягнуто з відповідача на
користь позивача заборгованість за

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/610/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Васильченко О.В.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.житлово-комунальні послуги у сумі 2
966грн. 54коп. за період з 1 січня 2007р. по 1
квітня

-
2 -

2012р., інфляційні втрати у сумі 375грн.
98коп., три відсотки річних 328грн. 67коп.,
300грн. витрат на правову допомогу, 214грн.
60коп. судового збору.

У поданій апеляційній скарзі
представник відповідача просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог
відповідача.

Апелянт посилається на те, що
судом не повно були з'ясовані обставини
справи стосовно наявності
заборгованості відповідача по
житлово-комунальним послугам,
неправильно застосовані норми
матеріального права, а надані докази
оцінені з порушенням норм
процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, який підтримав апеляційну
скаргу, пояснення представників
позивача, які заперечували проти
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Судом встановлено, що відповідач
є власником квартири АДРЕСА_1.

До 17 січня 2012р. у зазначеній
квартирі була зареєстрована та
проживала, крім позивача, його мати, яка
мала пільги по сплаті за
житлово-комунальні послуги.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач користується
житлово-комунальними послугами, однак
сплачує їх у неповному обсязі, у зв'язку
із чим виникла заборгованість.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
оскільки він відповідає обставинам
справи та грунтується на нормах
матеріального права.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР
громадяни, які мають у приватній
власності квартиру, користуються нею
для особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд.

Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Крім того, статтями 20 та 21 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» визначені права та обов'язки
споживача та виконавця
житлово-комунальних послуг, відповідно
до яких споживач має право одержувати
вчасно та відповідної якості
житлово-комунальні послуги згідно із
законодавством та умовами договору на
надання житлово-комунальних послуг, а
обов'язком виконавця - є надання таких
послуг вчасно та відповідної якості.

Згідно статті 68 ЖК України наймач
зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату та плату за комунальні
послуги.

З наданих суду сторонами доказів
вбачається, що відповідач частково
оплачує за житлово-комунальні послуги,
однак не у повному обсязі, оскільки не
погоджується із розміром тарифів,
обсягом наданих послуг та їх якістю, а
також посилаючись на відсутність
договірних відносин з позивачем.

Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6,
627 ЦК України, яка полягає у праві
сторін вільно вирішувати питання при
укладенні договору, при виборі
контрагентів та при погодженні умов
договору, не є безмежною.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року № 529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій».

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК
України, ст. ст. 19 - 21 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
постанови Кабінету Міністрів України
від 20 травня 2009 року № 529 «Про
затвердження типового договору про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій»
убачається, що умови типового договору,
що набули юридично обов'язкового
значення в силу актів цивільного
законодавства, є обов'язковими для
сторін договору, які не мають права
відступити від їх положень і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд. (постанова Верховного суду
України № 6-

- 3 -

110цс12).

Відповідно до положень Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
укладення договору на надання
житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України
та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги».

У разі такої відмови, виходячи з
положень ст. ст. 3,6,12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК
України виконавець послуг вправі
звернутись до суду за захистом свого
права, яке підлягає захисту судом на
підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом
визнання договору укладеним на умовах,
передбачених нормативним актом
обов'язкової дії.

Ні позивач, ні відповідач не звернулися
до суду із позовними вимогами про
визнання договору укладеним, тому суд
першої інстанції правомірно відмовив у
задоволенні позовних вимог про
зобов'язання укласти договір про
надання житлово-комунальних послуг.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог відповідача про
визнання відсутності договірних
відносин між сторонами, оскільки такий
спосіб захисту не відповідає
положенням ст. 16 ЦК України, а сторони
під час судового розгляду визнали, що
договір про надання
житлово-комунальних послуг між ними не
укладений.

Однак, відсутність такого
договору не є підставою для звільнення
споживача від оплати отриманих послуг.

Статтею 18 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
визначений порядок оформлення
претензій споживача до виконавця,
відповідно до частини 1 якої у разі
порушення виконавцем умов договору
споживач має право викликати його
представника для складення та
підписання акта-претензії споживача,
в якому зазначаються строки, види,
показники порушень тощо. Частиною 4
передбачено, що акт-претензія
споживача подається виконавцю, який
протягом трьох робочих днів вирішує
питання про перерахунок платежів або
видає письмово споживачу
обґрунтовану письмову відмову в
задоволенні його претензій.

Відповідачем суду не було
надано доказів складання
актів-претензій до позивача при
розгляді даної справи, тому колегія
суддів вважає, що доводи апелянта про
надання йому послуг неналежної якості
не знайшли свого підтвердження.

З наданих суду відповідачем
копій рахунків на оплату на
житлово-комунальні послуги з квітня
2009р. по 1 квітня 2012р. вбачається, що
відповідачем в них самостійно внесені
зміни стосовно показників, які
підлягають оплаті.

Перевіряючи доводи апелянта
про застосування позивачем для
нарахування оплати за
житлово-комунальні послуги тарифів,
які були скасовані, колегія суддів
зазначає про наступне.

До 1 червня 2009р. нарахування за
житлово-комунальні послуги
відбувалося відповідно до
розпоряджень Київської міської
державної адміністрації № 1127 від 28
серпня 2007р. «Про погодження тарифів на
комунальні послуги з централізованого
постачання холодної води і
водовідведення холодної та гарячої
води», № 978 від 30 липня 2007р. «Про
встановлення та погодження тарифів на
комунальні послуги з централізованого
опалення та постачання гарячої води»,
відповідно до яких було встановлено
тарифи: 8грн. 14коп. - за холодну воду і
водовідведення в будинках з
централізованим постачанням гарячої
води з ваннами, обладнаними душами;
1грн. 89коп. - за водовідведення гарячої
води в будинках з централізованим
постачанням гарячої води з ваннами,
обладнаними душами; 24грн. щомісячно на 1
особу - за гарячу воду в будинках з
централізованим постачанням гарячої
води з ваннами, обладнаними душами,
1грн. 60коп. за кв.м. - за централізоване
опалення для населення (при
відсутності будинкових засобів обліку
теплової енергії) .

Вказані розпорядження у
встановленому законом порядку
скасовані не були, тому позивачем
правомірно використовувалися при
нарахуванні.

- 4 -

Розпорядженням Київської
міської державної адміністрації № 520
від 29 квітня 2009р. «Про затвердження
тарифів на теплову енергію,
встановлення та затвердження тарифів
на комунальні послуги з
централізованого опалення і
постачання гарячої води для населення»
з 1 червня 2009р. встановлені тарифи:
2,38грн. за 1 кв.м. за місяць - за
централізоване опалення для населення
при відсутності будинкових та
квартирних засобів обліку теплової
енергії; 43грн. 30коп. щомісячно на одну
особу - за гарячу воду в будинках з
централізованим постачанням гарячої
води з ваннами, обладнаними душами.

Розпорядженням Київської
міської державної адміністрації № 516
«Про встановлення та погодження
тарифів на комунальні послуги з
централізованого постачання холодної
води і водовідведення холодної та
гарячої води для населення»
встановлено тарифи: 15грн. 73коп. - за
холодну воду і водовідведення в
будинках з централізованим
постачанням гарячої води з ваннами; та
4,38грн. - водовідведення гарячої води в
будинках з централізованим
постачанням гарячої води з ваннами,
обладнаними душами.

Розпорядженням КМУ від 17 липня
2009р. № 842-р «Про зупинення дії деяких
розпоряджень голови Київської міської
держадміністрації з питань
встановлення (погодження) тарифів на
житлово-комунальні послуги в м. Києві»
була зупинена дія зазначених
розпоряджень, проте, скасовані вони до
серпня 2009р. не були і відповідно
розпорядження про застосування
попередніх тарифів надано не було, тому
колегія суддів вважає, що позивач
правомірно використовував їх при
нарахуванні оплати за комунальні
послуги.

Розпорядженнями КМДА № 980 від 31
серпня 2009р. «Про встановлення та
погодження тарифів на комунальні
послуги з централізованого постачання
холодної води і водовідведення
холодної та гарячої води» та № 981 від 31
серпня 2009р. «Про затвердження тарифів
на теплову енергію, встановлення та
погодження тарифів на комунальні
послуги з централізованого опалення та
постачання гарячої води для населення»
встановлені на серпень, вересень 2009р.
наступні тарифи: 15,78грн. щомісячно на
одну особу за холодну воду і
водовідведення в будинках з
централізованим постачанням гарячої
води з ваннами, обладнаними душами;
4,38грн. за водовідведення гарячої води в
будинках з централізованим
постачанням гарячої води з ваннами,
обладнаними душами; 2,26грн. за кв.м.
опалюваної площі щомісячно протягом
року за централізоване опалення для
населення (при відсутності будинкових
та квартирних засобів обліку теплової
енергії); 41грн. 14коп. за особу за гарячу
воду в будинках з централізованим
постачанням гарячої води з ваннами,
обладнаними душами.

Дія вказаних розпоряджень була
продовжена на жовтень-грудень 2009р.
розпорядженнями КМДА № 1141 від 30
вересня 2009р. та № 1193 від 15 жовтня 2009р.

Розпорядженнями КМДА № 1332 та
№1333 від 30 листопада 2009р. «Про
встановлення та погодження тарифів на
комунальні послуги з централізованого
постачання холодної та гарячої води
для населення» та «Про затвердження
тарифів на теплову енергію,
встановлення та погодження тарифів на
комунальні послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води для
населення» встановлені з 1 січня 2010р.
наступні тарифи: 15,78грн. щомісячно на
одну особу за холодну воду і
водовідведення в будинках з
централізованим постачанням гарячої
води з ваннами, обладнаними душами;
4,38грн. за водовідведення гарячої води в
будинках з централізованим
постачанням гарячої води з ваннами,
обладнаними душами; 1,6грн. за кв.м.
опалюваної площі щомісячно протягом
року за централізоване опалення для
населення (при відсутності будинкових
та квартирних засобів обліку теплової
енергії); 30грн. 80коп. за особу за гарячу
воду в будинках з централізованим
постачанням гарячої води з ваннами,
обладнаними душами.

Розпорядженням КМДА № 392 від 31
травня 2010р. «Про затвердження тарифів
на теплову енергію, встановлення та
погодження тарифів на комунальні
послуги з централізованого опалення і
постачання гарячої води для населення»
з 1 липня 2010р. встановлені тарифи: 2,26грн.
за кв.м. опалюваної площі щомісячно
протягом року за централізоване
опалення для населення (при
відсутності будинкових та квартирних
засобів

- 5
-

обліку теплової енергії); 41грн. 14коп. за
особу за гарячу воду в будинках з
централізованим постачанням гарячої
води з ваннами, обладнаними душами.

Розпорядженням КМДА № 1222 від 29 грудня
2010р. «Про встановлення тарифів на
комунальні послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води
виконавцям цих послуг усіх форм
власності для здійснення розрахунків з
населенням, згідно з тарифами на
теплову енергію, затвердженими
Національною комісією регулювання
електроенергетики України» з 1 лютого
2011р. встановлені тарифи з оплатою після
20 числа місяця (відповідачем оплата до
20 числа місяця не проводилася): 3,1грн. за
кв.м. опалюваної площі щомісячно
протягом року за централізоване
опалення для населення (при
відсутності будинкових та квартирних
засобів обліку теплової енергії); 54рн.
35коп. на особу за гарячу воду в будинках
з централізованим постачанням гарячої
води з ваннами, обладнаними душами, а
розпорядженням КМДА № 99 від 27 січня
2011р. останній тариф змінений з 1 березня
2011р. на 55,61грн. щомісячно на одну особу.

Розпорядженням КМДА № 101 від 27 січня
2011р. «Про встановлення тарифів на
комунальні послуги з централізованого
постачання холодної води і
водовідведення холодної та гарячої
води для населення та тарифів на
послуги з централізованого
водопостачання та водовідведення, що
надаються Київським
квартирно-експлуатаційним управлінням
Міністерства оборони України»,
встановлені тарифи на комунальні
послуги з централізованого постачання
холодної води і водовідведення
холодної та гарячої води для населення
з оплатою останнім після 20 числа
місяця, що настає за розрахунковим, які
введені в дію з 01.03.2011р.: 19,25грн. - холодна
вода і водовідведення в будинках з
централізованим постачанням гарячої
води з ваннами, обладнаними душами,
5грн. 32коп. - за водовідведення гарячої
води в будинках з централізованим
постачанням гарячої води з ваннами,
обладнаними душами.

Вказані тарифи залишені без змін
з 1 липня 2011р. розпорядженнями КМДА № 857,
857 від 31 травня 2011р.

Відповідно до протоколу загальних
зборів ЖБК «Верстат-2» від 16 липня 2009р.
було встановлено, що з 1 вересня 2009р.
тариф на обслуговування будинку та
прибудинкової території збільшується
до 1грн. 13коп., а з 1 січня 2010р. до 1грн.
50коп. даний тариф був погоджений
розпорядженням Київської міської
державної адміністрації № 1334 від 30
листопада 2009р. «Про погодження тарифів
на послуги з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій»

З наявних у матеріалах справи
документів вбачається, що будинок, де
проживає відповідач, не обладнаний
засобами обліку теплової енергії, а
квартира відповідача не обладнана
засобами обліку холодної та гарячої
води, тому позивачем правомірно
використовуються тарифи, встановлені
для даної категорії громадян і є
безпідставними твердження апелянта
про необхідність розраховувати оплату
за вказані послуги, виходячи із
показників табуляграм.

За таких обставин, колегія
суддів вважає безпідставним
твердження апелянта про те, що тарифи
були змінені тільки розпорядженнями
КМДА від 31 липня 2011р., які набрали
чинності з 6 червня 2011р.

З наданих апеляційному суду
позивачем розрахунків помісячного
нарахування за житлово-комунальні
послуги (т. 4 с.с.46-53) вбачається, що
позивачем оплата за житлово-комунальні
послуги нараховувалася відповідачу
відповідно до розпоряджень КМДА та
норм діючого законодавства.

Крім того, з наданих відповідачем копій
квитацій про оплату за
житлово-комунальні послуги не
вбачається, що оплата ним проводилася
відповідно до попередніх тарифів,
також апелянт не надав суду
відповідних розрахунків, хоча суд
апеляційної інстанції звертав увагу
апелянта на необхідність надання таких
розрахунків.

Твердження апелянта про
неправомірність нарахування оплати за
водовідведення гарячої води не
грунтуються на нормах матеріального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» залеж-

- 6
-

но від функціонального призначення
житлово-комунальні послуги
поділяються на, комунальні послуги
(централізоване постачання холодної та
гарячої води, водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо), та послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій; послуги з управління
будинком, спорудою або групою будинків
послуги з ремонту приміщень, будинків,
споруд.

Отже, водовідведення є окремою
комунальною послугою, яка підлягає
оплаті.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів вважає, що доводи
апелянта про неправомірне нарахування
позивачем зайвої плати за опалення та
водовідення гарячої води, не знайшли
свого підтвердження.

Посилання апелянта на те, що листом
Управління житлово-комунального
господарства Шевченківської районної
в м. Києві державної адміністрації від
13 листопада 2012р. позивача було
зобов'язано провести перерахунок за
оплачені житлово-комунальні послуги за
2011р., колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки такого
розпорядження зазначений лист не
містить, а відповідач не звертався до
суду із такими позовними вимогами.

Проте, колегія суддів вважає, що доводи
апелянта про безпідставне не
застосування судом позовної давності
до позовних вимог про стягнення
заборгованості, яка утворилася до
квітня 2009р., є правомірними.

Статтею 257 ЦК України встановена
загальна позовна давність у три роки.

Частиною 3 статті 267 ЦК України
передбачено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Представником відповідача протягом
розгляду справи судом першої інстанції
неодноразово заявлялося про
застосування строку позовної давності,
у тому числі така вимога висловлена, як
позовна, у зустрічній позовній заяві.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що перебіг строку позовної давності
перервався, так як відповідачем
частково погашалася заборгованість,
оскільки матеріали справи не містять
таких даних.

З наданих суду першої інстанції
відповідачем платіжних документів
вбачається, що ним частково
сплачувалися житлово-комунальні
послуги, а зарахування позивачем 88грн.,
помилково нарахованих у грудні 2011р., у
рахунок погашення боргу, відбулося за
ініціативою позивача, а не відповідача,
тому суд першої інстанції не мав
законних підстав для застосування
положень ст. 264 ЦК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що розмір заборгованості за
отримані житлово-комунальні послуги,
підлягає зменьшенню, а стягненню
підлягає заборгованість за період з
квітня 2009р. по 1 квітня 2012р., що
становить 1132грн. 91коп. (з 04. 2009р. по 12. 2009-
247грн. 07коп.; за 2010р. - 338грн. 51коп.; за 2011р.
- 319грн. 46коп., за 01., 02, 03. 2012р - 227грн. 87коп.)

Частиною 2 статті 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Доводи апелянта про те, що зазначена
норма не застосовується до
правовідносин, які виникли між
сторонами, не ґрунтується на нормах
діючого законодавства, оскільки між
позивачем та відповідачем існують
грошові зобов'язання, які відповідачем
порушуються, тому наявна
заборгованість підлягає сплаті з
врахування інфляційних втрат та трьох
відсотків річних.

Такі висновки також містять у
постановах Верховного Суду України,
які є обов'язковими для всіх судів
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України
(справа 6-68цс12).

У порушення вимог ст. 215 ЦПК України
судом першої інстанції у рішенні суду
не наведений розрахунок інфляційних
витрат та трьох відсотків річних.

Розмір інфляційних втрат
розраховується за кожний рік окремо і
становить:

- 7 -

- по заборгованості за 2009р. - 71грн.
77коп. ( 247,07 х 112,3% х 109,1; х 104,6% х 100,2% х 100,2%,
100,3%);

- по заборгованості за 2010р. - 5-грн.
49коп. ( 338,51 х 109,1% х 104,6% х 100,2% х 100,2% х 100,3% );

- по заборгованості за 2011р. 17грн.
04коп. ( 319,46 х 104,6% х 100,2% х 100,2% х 100,3%).

Три відсотки річних розраховуються по
формулі: сума боргу х 3% х кількість днів
прострочення платежу : 365 : 100.

Отже, за 2009р. строк прострочки
становить 821 день, тому сума складає -
16грн. 67коп., за 2010р. строк прострочки
складає 456 дні, тому сума становить
12грн. 69коп., за 2011р. строк прострочки
становить 91 день, тому сума становить
2грн. 39коп., а всього 31грн. 75коп.

За таких обставин, колегія
суддів вважає, що рішення суду в
частині стягнення інфляційних втрат та
трьох відсотків річних підлягає зміні.

Апеляційна скарга не містить
обґрунтування незаконності рішення
суду в частині відмови у задоволенні
зустрічних позовних вимог про
стягнення моральної шкоди, однак,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
безпідставність даних позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного
суду м. Києва від 6 червня 2013р. змінити,
зменшивши розмір заборгованості, яка
підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь
Житлово-будівельного кооперативу
«Верстат-2» до 1648грн. 39коп., інфляційні
витрати до 88грн. 23коп., трьох відсотків
річних до 31грн. 75коп.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: