Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 січня 2014 року
м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області
в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Власова С. О., Бисаги Т. Ю.

при секретарі - Чучка Н. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Рахівського районного суду від
26 вересня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Рахівської державної
нотаріальної контори, про скасування
шлюбного договору, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2013 року ОСОБА_1 пред'явила
позов до ОСОБА_2 та Рахівської
державної нотаріальної контори про
скасування шлюбного договору.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим,
що 14 червня 2010 року між нею та ОСОБА_2
було укладено шлюбний договір, зміст
якого не відповідає вимогам закону,
оскільки окрім іншого в ньому
міститься неправомірні зобов'язання
щодо дітей, яких у сторін на той час не
було. На момент укладення шлюбного
договору сторони не перебували у шлюбі,
хоча у договорі вони названі «чоловік»
та «жінка».

Позивачка також стверджувала, що
договір вона підписала не читаючи: на
той момент вона була студенткою та
хотіла виїхати на проживання за кордон,
відповідач на 37 років старший за неї,
представлявся професором, скористався
її довірою та фактично спонукав її
вступити з ним у шлюб. За час шлюбу
позивачка народила двох синів, яким
відповідно один рік та два роки. В
подальшому позивачка звернулася до
суду з вимогою про розірвання шлюбу та
залишення дітей на вихованні та
утриманні матері. Відповідач забрав
одну дитину та вона зверталася до
правоохоронних органів із заявою про
повернення їй дитини. Відповідач при
цьому користувався шлюбним договором ,
який позивачка вважає незаконним.
Раніше звернутися до суду позивачка не
могла, оскільки не мала тексту
договору, а отримала його в
нотаріальній контрі до якої звернулася
8 серпня 2013 року ( а.с.1-2).

Рішенням Рахівського районного суду
від 26 вересня 2013 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено повністю (
а.с.26-28). .

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1
просить це рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити. Апелянтка вважає, що суд
першої інстанції не з'ясував всіх
фактичних обставин справи, надав
договору неналежну правову оцінку та
ухвалив незаконне рішення ( а.с. 32-33).

Дослідивши зібрані у справі матеріали,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково
з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
14 червня 2010 року між сторонами було
укладено шлюбний договір, а 15 червня 2010
року зареєстровано шлюб.

Відмовляючи в задоволенні позову про
визнання укладеного шлюбного договору
недійсним, суд першої інстанції
виходив з того, що зміст цього договору
відповідає вимогам закону, а підстав
передбачених ст.103 СК України для
визнання його недійсним немає.

Зокрема, суд першої інстанції вказує,
що оскаржуваним договором не
передбачено умови виховання батьками
дітей, цей договір не врегульовує тих
відносин, яких до нього не можна
включати відповідно до ст.93 СК України,
та укладений з дотриманням інших вимог
закону ( а.с.27).

З такими висновками місцевого суду
повністю погодитися неможна, оскільки
вони не відповідають фактичним
обставинам справи.

Так, у декількох пунктах оспорюваного
шлюбного договору вказана умова: «Сини
проживають з батьком, а дочки
проживають з матір'ю», а саме у пунктах
III.2 ( б), IV.1, IV.2 та IV.3 ( а.с.4-5). Таким чином,
шлюбний договір насправді містить
умову, яка врегульовує особисті
відносини між подружжям та їх дітьми.

Між тим, згідно ч. 3 ст. 93 СК України
шлюбний договір не може регулювати
особисті відносини подружжя, а також
особисті відносини між ними та дітьми.

Стаття 103 СК України передбачає, що
шлюбний договір на вимогу одного з
подружжя або іншої особи, права та
інтереси якої цим договором порушені,
може бути визнаний недійсним за
рішенням суду з підстав, встановлених
Цивільним кодексом України.

Частина 3 статті 215 ЦК України
передбачає, якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до статті 217 ЦК України
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

В даному випадку укладеним шлюбним
договором передбачено місце
проживання та виховання цих дітей:
«Батько проживає з сином, а матір
проживає з дочкою». Ця умова шлюбного
договору суперечить ч. 3 ст. 93 СК
України, а тому в цій частині договір
слід визнати недійсним. Підстав для
визнання недійсним договору вцілому
немає.

Під час розгляду справи у суді першої
інстанції заяв про застосування строку
позовної давності не подавалося. Лише
під час розгляду справи у суді
апеляційної інстанції ОСОБА_2 подав
письмове заперечення на позов, в якому
крім іншого вказав, що, на його думку,
строк позовної давності для подачі
позову позивачкою сплив, водночас
заяви про відмову у задоволені позову з
цих підстав також не сформулював. Таким
чином, підстав для відмови у задоволені
позову з цієї причини у суду немає.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 93,
103, 160, 161 СК України, ст.ст. 215, 217 ЦК
України, ст.ст. 303, 307, п.3-4 ч.1. ст. 309, 313, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Рахівського районного суду від
26 вересня 2013 року - скасувати, ухваливши
у справі нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити
частково. Визнати недійсним шлюбний
договір, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
14 червня 2010 року, посвідчений приватним
нотаріусом Рахівської державної
нотаріальної контори ОСОБА_3,
реєстраційний номер 1-693, в частині, що
стосується визначення місця
проживання дітей «Сини проживають з
батьком, а дочки проживають з матір'ю».
В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили безпосередньо до суду касаційної
інстанції

Головуючий:
_____________

Судді:
_____________

_____________