Справа № 344/1771/14-ц
Провадження № 22-ц/779/690/2014
Головуючий у 1 інстанції Барашков В. В.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю.,
Горблянського Я.Д.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ спільно набутого
майна, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу
Івано-Франківського міського суду від
06 лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду від 06 лютого 2014 року задоволено
заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову
про поділ спільно набутого майна
подружжя.

Накладено арешт на чотирьох кімнатну
квартиру в м.Івано-Франківську, за
адресою: вул.Чорновола,103/23. Накладено
арешт на легковий автомобіль
Універсал-В «Volkswagen Tourant» коричневого
кольору, д.н.з. НОМЕР_1.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на дану
ухвалу подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення судом норм
процесуального права.

Представник апелянта вказав, що суд
першої інстанції не взяв до уваги те, що
заява позивача ОСОБА_2 про забезпечення
позову не відповідає вимогам ЦПК.
Зокрема в ній не зазначено причини, у
зв'язку з якими потрібно забезпечити
позов та обґрунтування необхідності
забезпечення позову. Позивачем не
доведено, що невжиття таких заходів
може утруднити в майбутньому виконання
рішення суду.

Крім того, ОСОБА_4 зазначив, що спірна
чотирьох кімнатна квартира, на яку
накладено арешт, набута ОСОБА_3 за
договором дарування від 27 березня 2009
року, відтак в силу дії ст.57 СК України є
його особистою приватною власністю та
поділу не підлягає, а тому на це майно
не може бути накладено арешт.

Що ж до автомобіля «Volkswagen Tourant», то
апелянт вказав, що такий був придбаний
апелянтом у шлюбі. Однак, цей
автомобіль проданий, а кошти від його
реалізації потрачені на потреби сім'ї.
Згідно листа УДАІ УМВС в
Івано-Франківській області вказаний
автомобіль був знятий з обліку 08.06.2012
року і станом на 06.02.2014 року цей
транспортний засіб не перебуває у
власності ні позивача, ні апелянта.

Посилаючись на вказані обставини,
представник апелянта просить
оскаржувану ухвалу скасувати та
постановити нову ухвалу, якою у
задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник апелянта ОСОБА_4 підтримав
доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 заперечив
вимоги апеляційної скарги, посилаючись
на обґрунтованість вимог ОСОБА_2 про
забезпечення позову.

Вислухавши доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 151,152,153 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі може вжити заходи забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду. При
цьому позов майнового характеру
забезпечується накладенням арешту на
майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб.

Відповідно до п. 4 Пленуму Верховного
Суду України N 9 від 22.12.2006 року "Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову", розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Відповідно до ч.2,3 ст.152 ЦПК України види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами. Суд може застосувати кілька
видів забезпечення позову.

Постановлена судом ухвала про
задоволення заяви ОСОБА_6, про
забезпечення позову, вищезазначеним
вимогам не відповідає.

Так, позов майнового характеру
забезпечується накладенням арешту на
майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб. Суд першої інстанції,
накладаючи арешт на автомобіль
Універсал-В «Volkswagen Tourant» не з»ясував
питання чи належить даний автомобіль
відповідачу ОСОБА_3

Згідно довідки центру надання послуг,
пов»язаних з використанням
автотранспортних засобів з
обслуговування м. Івано-Франківськ №
16/26 від 24.01.2014 року автомобіль «Volkswagen
Tourant» 2011 року випуску знятий з обліку
для реалізації 08.06.2012 року і
зареєстрований за ОСОБА_7 згідно Д/Р
ДПІ288645 від 08.06.2012 р. ПП УКР АВТО-БІРЖА.

Таким чином, вищезазначений автомобіль
ОСОБА_3 відчужив перебуваючи в шлюбі з
ОСОБА_2, будь-яких доказів того, що
позивач оспорює відчуження
зазначеного автомобіля суду не
представлено, відтак у суду не було
підстав для накладення арешту на
автомобіль, який не перебуває у
власності відповідача.

Що стосується накладення арешту на
чотирьохкімнатну квартиру в м.
Івано-Франківську по вул.
Чорновола,103/23, що належить відповідачу,
слід зазначити наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що
сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_2
зареєстрували шлюб 25.09.2010 року. Згідно
рішення Івано-Франківського міського
суду від 05 листопада 2013 року шлюб між
ними розірвано.

Чотирьохкімнатна квартира по АДРЕСА_1
належить ОСОБА_3 на підставі договору
дарування квартири від 27.03.2009 року (а.с.
29).

ОСОБА_2 пред»явила позов до ОСОБА_3 про
поділ спільно придбаного майна та
просила визнати квартиру по АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю подружжя
та в порядку поділу майна подружжя
визнати за нею право власності на ? її
частини. Свої вимоги обґрунтовувала
тим, що вони з відповідачем проводили
капітальний ремонт квартири, на який за
її підрахунками потрачено близько 130 000
грн. Усі витрати документально
підтвердити не може, однак вартість
квартири після проведеного ремонту
становить орієнтовно 260 000 грн.

Разом з тим, жодних належних доказів
щодо вартості проведеного ремонту та
істотного збільшення вартості
квартири внаслідок спільних трудових
чи грошових затрат подружжя позивач
суду не представила.

ОСОБА_2, в позовній заяві посилаючись на
спільно понесені витрати на ремонт
квартири, просить не про стягнення
половини затрачених коштів на ремонт
квартири, а про її поділ.

Тому, з урахуванням того, що позивач не
надала жодних доказів на
підтвердження своїх позовних вимог про
визнання за нею права власності на 1/2
частини квартири, яка на підставі
договору дарування належить
відповідачу ОСОБА_3, у суду першої
інстанції не було підстав для
забезпечення позову, шляхом накладення
арешту на квартиру.

У зв»язку з наведеним, ухвала суду
відповідно до вимог ст. 312 ЦПК України
підлягає скасуванню з постановленням
нової ухвали про відмову в задоволенні
вимог заяви про забезпечення позову
шляхом накладення арешту на квартиру
та автомобіль «Volkswagen Tourant».

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського
суду від 06 лютого 2014 року скасувати та
постановити нову ухвалу.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про
забезпечення позову - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча:
Пнівчук О.В.

Судді:
Беркій О.Ю.

Горблянський Я.Д.