АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 435/2-96/11 22-ц/774/493/К/14
Справа № 435/2-96/11
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/493/К/14
суддя Ан О.В.
Доповідач - Митрофанова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Митрофанової Л.В.

суддів - Остапенко В.О.,
Савіної Г.О.

при секретарі - Кузьміній Н.В.

за участі: ОСОБА_1, представника ОСОБА_1,
ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4
та ОСОБА_1 на рішення Саксаганського
районного суду м. Кривого Рогу від 11
грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа
КЖП № 25, Управління внутрішніх справ м.
Кривого Рогу УМВС України в
Дніпропетровській області відділ
міграції, реєстрації фізичних осіб про
визнання договору дійсним та визнання
права власності на квартиру та
зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, третя особа Управління
внутрішніх справ м. Кривого Рогу УМВС
України в Дніпропетровській області
відділ міграції, реєстрації фізичних
осіб про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2008 року ОСОБА_4 звернулась з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа
КЖП № 25, Управління внутрішніх справ м.
Кривого Рогу УМВС України в
Дніпропетровській області відділ
міграції, реєстрації фізичних осіб про
визнання договору дійсним та визнання
права власності на квартиру, та після
неодноразового уточнення позову в
останній його редакції просила суд
визнати дійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений між нею з одного боку та
ОСОБА_1, ОСОБА_2 з другого боку, визнати
за нею право власності на вказану
квартиру, визнати її членом сім'ї
наймачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та стягнути з
неї на користь відповідачів 8993 грн. 55
коп.

Свій позов обґрунтовувала тим, що 11
лютого 2004 року, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5
та вона, згідно договору
купівлі-продажу №700 продали квартиру,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.
Квартира, яка була відчужена належала
продавцям на праві сумісної приватної
власності в рівних частинах. Таким
чином частина ОСОБА_4 в праві сумісної
власності на дану квартиру становила 1/4
частину. Відповідачі 1/4 вартості
частини від проданої квартири їй не
віддали, мотивуючи це тим, що вони
передають позивачеві у власність
квартиру, яка належить ОСОБА_1 на праві
приватної власності і знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, в якій на той час
позивачка була зареєстрована та
проживала з дозволу відповідачів.
Вартість квартири АДРЕСА_1 була рівна
розміру частки позивача в квартирі
АДРЕСА_2. На теперішній час
документально оформити квартиру на
позивача відповідачі не бажають, у
зв'язку із чим позивачка змушена
ввернутися до суду з позовом

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 просять суд зобов'язати ОСОБА_4
усунути перешкоди у користуванні
житловим приміщенням, а саме квартирою
АДРЕСА_1, у зв'язку з закінчення 14.11.2007
року строку дії договору піднайму та
відсутністю поважних причин для
продовження дії даного договору
піднайму та втратою ОСОБА_4 права
користування жилим приміщенням в даній
квартирі виселити її із спірної
квартири без надання іншого житлового
приміщення та зобов'язати третю особу
зняти ОСОБА_4 з реєстраційного обліку в
квартирі АДРЕСА_1.

Свій позов обґрунтовували тим, що
раніше їх сім'я проживала за адресою:
АДРЕСА_2.

22.02.1999 року дану квартиру було
приватизовано ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_1, а 11.02.2004 року згідно договору
купівлі-продажу №700 сторони продали
вказану квартиру.

З метою вирішення житлової проблеми
сина ОСОБА_5 ОСОБА_1 за власні кошти було
придбано квартиру АДРЕСА_1, яка була
зареєстрована в КП «КБТІ» на її ім'я та
вона дозволила сину користуватися
вказаною квартирою.

Згодом між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було
укладений договір піднайму квартири
АДРЕСА_1, строк дії якого сплинув 14.11.2007
року, але ОСОБА_4 продовжує там
проживати.

На вимоги звільнити квартиру,
відповідачка відповідає відмовою і тим
самим чинить перешкоди в користуванні
даним житловим приміщенням.

ОСОБА_4 відмовилися отримати свою
частку від продажу квартири по АДРЕСА_2
і заявила свої права на квартиру по
АДРЕСА_1, у зв'язку з чим позивачі
змушені звернутися з зустрічною
позовною заявою.

Рішенням Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено
частково, ОСОБА_4 визнано членом сім'ї
наймачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в іншій
частині у задоволенні позову
відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1,
ОСОБА_2 задоволені частково,
зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_1 на праві приватної
власності, в решті позовних вимог у
задоволенні відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить
питання про скасування рішення суду і
ухвалення нового рішення про повне
задоволення її позовних вимог та
відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаючись на те, що
вона фактично придбала у відповідачів
по справі спірну квартиру, так як
ОСОБА_1 не віддала їй вартість ? частини
проданої сторонами квартири АДРЕСА_2,
тому на підставі ч.2 ст.220 ЦК України
просить визнати дійсним такий договір.

Крім того, судом першої інстанції не
враховано, що вона зі згоди ОСОБА_1
довгий час мешкала в спірній квартирі,
оплачувала комунальні послуги, зробила
в ній ремонт, що зробило більшою
вартість вказаної квартири, та різницю
між теперішньою вартістю та вартістю
на момент вселення вона згодна
повернути відповідачам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить
питання про скасування рішення суду і
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, та
задоволення зустрічних позовних вимог
посилаючись на те, судом при ухваленні
рішення не враховано, що відповідно до
ст. 169 ЖК України ОСОБА_4 повинна бути
виселена із спірної квартири, оскільки
договір найму житлового приміщення
припинено.

Крім того, суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про те, що ОСОБА_4
є членом її родини, оскільки вони не
проживають однією родиною, не ведуть
спільного господарства та не мають
взаємних прав та обов'язків.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених позовних вимог та доводів
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає задоволенню, апеляційна
скарга ОСОБА_4 підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.02.2002 року ОСОБА_1
було придбано квартиру АДРЕСА_1.

11 лютого 2004 року, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5
та ОСОБА_4, згідно договору
купівлі-продажу №700 продали квартиру,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.
Квартира, яка була відчужена належала
продавцям на праві сумісної приватної
власності в рівних частинах.

Частини в праві сумісної власності на
дану квартиру становила 1/4 частину на
кожного із продавців.

14.11.2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було
укладено договір піднайму житлового
приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4 про визнання її членом родини
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що вказані обставини
підтверджені доказами.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

За змістом, рішення суду повинно бути
мотивовано із зазначенням
встановлених судом обставин, які мають
значення для справи, їх юридичної
оцінки, а також визначених відповідно
до них правовідносин.

У рішенні суду необхідно наводити
мотиви, з яких суд вважає встановленою
наявність або відсутність фактів,
якими обґрунтовувались вимоги та
заперечення, чи були порушені, не
визначені або оспорені права, свободи
чи інтереси, за захистом яких особа
звернулася до суду, із зазначенням норм
закону, на підставі яких вирішено
справу, з аргументацією своїх
висновків щодо прийняття рішення.

Судом першої інстанції не наведено
норм Сімейного та Житлового кодексу
України на підставі яких було
задоволено позов ОСОБА_4 в частині
визнання її членом сім'ї ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, вказаний висновок суду
необґрунтований.

Так, при вирішенні спору про визнання
членом сім'ї необхідно враховувати
правила ч.2 ст. 3 СК України про те, що
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до вимоги ч.1,2 ст.64 ЖК
України, члени сім'ї наймача, які
проживають разом з ним, користуються
нарівні з наймачем усіма правами і
несуть усі обов'язки, що випливають з
договору найму жилого приміщення.
Повнолітні члени сім'ї несуть
солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

Як встановлено матеріалами справи
ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
проживала, не була пов'язана з ними
спільним побутом, не мала взаємних прав
та обов'язків, тому не може бути визнана
членом їх сім'ї, а висновок суду в цій
частині є помилковим.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про
те, що вона фактично придбала у
відповідачів по справі спірну
квартиру, так як ОСОБА_1 не віддала їй
вартість ? частини проданої сторонами
квартири АДРЕСА_2 не можуть бути
підставою для скасування рішення в
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_4 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу.

Так, ОСОБА_4 просила визнати дійсним
договір купівлі-продажу спірної
квартири на підставі ч.2 ст.220 ЦК
України, згідно вимог якої якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Натомість позивачкою, відповідно до
вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, не наведено
належних та допустимих доказів того, що
вона та ОСОБА_1 домовилися щодо усіх
істотних умов договору, вказані
обставини не підтверджено письмовими
доказами, не доведено, що відбулося
повне або часткове виконання договору,
та одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, тому
висновок суду першої інстанції про
необхідність відмовити позивачці в
задоволенні вказаних вимог є
правильним.

Факт того, що ОСОБА_4 зі згоди ОСОБА_1
довгий час мешкала в спірній квартирі,
оплачувала комунальні послуги, зробила
в ній ремонт, не є підставою для
визнання дійсним договору
купівлі-продажу квартири.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про необхідність
скасування рішення суду першої
інстанції в частині задоволення позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа
КЖП № 25, Управління внутрішніх справ м.
Кривого Рогу УМВС України в
Дніпропетровській області відділ
міграції, реєстрації фізичних осіб про
визнання членом родини ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, та відмови у визнанні дійсним
договору купівлі-продажу квартири та
права власності на квартиру скасувати
та ухвалення в цій частині нового
рішення про відмову у задоволенні
вказаних позовних вимог.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зобов'язання
ОСОБА_4 усунути перешкоди у
користуванні належній ОСОБА_1 квартири
АДРЕСА_1 суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_4 чинить перешкоди ОСОБА_1
у користуванні належній їй квартирі та
положень ст. 391 ЦК України, згідно яких
власник майна має права вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користуватися та розпоряджатися
своїм майном, але суд, в порушення вимог
матеріального прав не вказав, яким
чином ОСОБА_4 має усунути перешкоди для
власника, тому колегія суддів не може
погодитися із висновком суду першої
інстанції про відмову ОСОБА_1 у
задоволенні позову в частині виселення
ОСОБА_4 з належної ОСОБА_1 на праві
приватної власності квартири.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має права вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користуватися та розпоряджатися
своїм майном, таким чином вимога ОСОБА_1
та ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_4 із
спірної квартири без надання іншого
житлового приміщення є законною.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зняття з
реєстраційного обліку в спірній
квартирі ОСОБА_4 не підлягають
задоволенню, оскільки в суді
апеляційної інстанції встановлено, що
ОСОБА_4 була знята із реєстраційного
обліку в спірній квартирі.

На підставі викладеного колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
відхилення апеляційної скарги ОСОБА_4
та задоволення апеляційної скарги
ОСОБА_1 з ухваленням нового рішення по
справі, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313, 314,
316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Саксаганського
районного суду м. Кривого Рогу від 11
грудня 2013 року в частині задоволення
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя
особа КЖП № 25, Управління внутрішніх
справ м. Кривого Рогу УМВС України в
Дніпропетровській області відділ
міграції, реєстрації фізичних осіб про
визнання членом родини ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, визнання дійсним договору
купівлі-продажу квартири та права
власності на квартиру скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову у задоволенні вказаних
позовних вимог.

Рішення Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу від 11 грудня 2013 року в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя
особа Управління внутрішніх справ м.
Кривого Рогу УМВС України в
Дніпропетровській області відділ
міграції, реєстрації фізичних осіб про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення про
часткове задоволення позовних вимог.

Усунути перешкоди у користуванні
ОСОБА_1, ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності, які
спричинила ОСОБА_4 шляхом виселення
ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання
іншого житлового приміщення.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : /підпис/

Судді: /підписи/