АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/698/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27 Пархета А. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Єльцов В. О. УХВАЛА
11 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Єльцов В. О. суддів
Пальонний В. С. , Бабенко В. М. при
секретаріПосипайко А.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 22 січня 2014
року по справі за позовом ПАТ «КБ
«Надра» до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та за зустрічним позовом
ОСОБА_6 до ВАТ «КБ «Надра», треті особи:
Національний банк України, орган опіки
та піклування виконкому Уманської
міської ради про визнання правочину
удаваним, визнання договору іпотеки
недійсним, зняття заборони на
відчуження та виключення з Державного
реєстру іпотек запису про обтяження
нерухомого майна,

в с т а н о в и л а :

24 вересня 2012 року ПАТ «КБ «Надра»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач вказував, що за кредитним
договором № 90п/13/2007-840 від 14 вересня 2007
року укладеним між ВАТ «КБ «Надра»,
правонаступником якого є ПАТ «КБ
«Надра», позичальнику ОСОБА_6 було
надано кредит у сумі 44 000 доларів США, що
підтверджується заявкою про видачу
готівки № 311 від 14 вересня 2007 року, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом в порядку та на умовах, що
зазначені кредитним договором. Також,
між ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_8 та ОСОБА_9
були укладені договори поруки. В позові
вказано, що в зв'язку з неналежним
виконанням ОСОБА_6 своїх обов'язків по
кредитному договору, станом на 15 травня
2012 року по вказаному кредитному
договору утворилась заборгованість в
сумі 66 849,19 доларів США, що в гривневому
еквіваленті становить 534 125,03 грн., що
підлягає стягненню з ОСОБА_6, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 солідарно.

08 листопада 2013 року ПАТ «КБ «Надра»
подав до суду заяву про збільшення
позовних вимог в зв'язку з тим, що
станом на 31 жовтня 2013 року
заборгованість за кредитним договором
№ 90п/13/2007-840 від 14 вересня 2007 року
становить 78 790,85 доларів США, що в
гривневому еквіваленті становить 629
775,27 грн., яку просить стягнути на
користь ПАТ «КБ «Надра» з ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 солідарно. Просить також
стягнути судовий збір.

19 липня 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до ПАТ «КБ «Надра» про
визнання кредитного договору №
90п/13/2007-840 від 14 вересня 2007 року
недійсним. 19 жовтня 2012 року ОСОБА_6
подав заяву про зміну предмету позову
та позовних вимог в бік їх збільшення, в
якій просив визнати кредитний договір
№ 90п/13/2007-840 від 14 вересня 2007 року
удаваним правочин, визнати даний
кредитний договір укладеним в
національній валюті України в сумі 222 200
грн., визнати недійсним договір іпотеки
ВЕХ № 794835 від 14 вересня 2007 року,
зобов'язати приватного нотаріуса
Уманського міського нотаріального
округу Черкаської області ОСОБА_10
зняти заборону на відчуження
нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1.,
зареєстровану в реєстрі за № 5408, та
виключити з Державного реєстру іпотек
запис за порядковим номером 5407 від 14
вересня 2007 року про обтяження
нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1

03 жовтня 2013 року ухвалою Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області справу № 2318/5278/2012; 2/705/143/2013 за
позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та справу № 705/740/2013-ц; 2/705/1556/2013 за
позовом ОСОБА_6 до ВАТ «КБ «Надра»,
філії ВАТ «КБ «Надра», треті особи:
Національний банк України про визнання
недійсним правочину, яка надійшла з
Шевченківського районного суду м.
Києва, об'єднано в одне провадження та
присвоєно справі № 2/705/143/2013.

Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 22 січня 2014
року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 на користь ПАТ «КБ «Надра»
заборгованість за кредитним договором
№ 90п/13/2007-840 від 14 вересня 2007 року у сумі
78 790,85 доларів США, що у гривневому
еквіваленті становить 629 775,27 грн..

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «КБ
«Надра» судовий збір - 3 441 грн..

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просить скасувати
рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 22 січня 2014
року як незаконне та ухвалити нове
рішення, яким відмовити ПАТ «КБ «Надра»
в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ 90п/13/2007-840 від 14 вересня 2007 року та
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6 до
ПАТ «КБ «Надра»:

- визнати кредитний договір від 14
вересня 2007 року № 90п/13/2007-840, укладений
між ОСОБА_6 та ВАТ «КБ «Надра», повним
правонаступником якого являється ПАТ
«КБ «Надра» удаваним право чином;

- визнати кредитний договір від 14
вересня 2007 року № 90п/13/2007-840, укладений
між ОСОБА_6 та ВАТ КБ «Надра», повним
правонаступником якого являється ПАТ
«КБ «Надра», таким, що укладений в
національній валюті України в сумі 222 200
грн. на умовах, визначених в договорі;

- визнати недійсним договір іпотеки
серії ВЕХ № 794835, укладений 14 вересня 2007
року між ОСОБА_6 та ВАТ КБ «Надра»,
повним правонаступником якого
являється ПАТ «КБ «Надра» на квартиру
АДРЕСА_1;

- зняти заборону, зареєстрованої в
реєстрі за № 5408, щодо відчуження
нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1

- виключити з Державного реєстру іпотек
запис за порядковим номером 5407 від 14
вересня 2007 року про обтяження
нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1.

Заслухавши суддю доповідача
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про
задоволення апеляційних вимог,
представника ПАТ «КБ «Надра» - ОСОБА_11
про відхилення апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до відхилення з
слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що між ВАТ «КБ
«Надра» та ОСОБА_6 14 вересня 2007 року
укладено кредитний договір № 90п/13/2007-840
(а.с. 4-5 Т. 1).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору
позивач надав позичальнику у тимчасове
користування на умовах забезпеченості,
повернення, строковості, платності
грошові кошти в розмірі 44 000 доларів
США.

П. 1.3.1 договору визначає відсоткову
ставку у розмірі 12,99 %.

Кінцевий термін повернення кредиту
визначений п. 3.3.4 - 05 вересня 2029 року.

Факт отримання коштів ОСОБА_6 від ВАТ
«КБ «Надра» підтверджено заявою про
видачу готівки № 311 від 14 вересня 2007
року.

Також встановлено, що виконання
зобов'язань позичальника за договором
№ 90п/13/2007-840 (а.с. 4-5 Т. 1), було забезпечено
укладенням 14 вересня 2007 року договорів
поруки між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_8
(а.с. 6 т. 1), між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_9
(а.с. 7 Т. 1).

Відповідно до умов зазначених
договорів поруки, відповідальність
поручителів виникає як у випадку
невиконання позичальником будь-якої
частини зобов'язань, так і при
невиконанні позичальником зобов'язань
вцілому.

Поручителі відповідають перед
кредитором за невиконання зобов'язань
у повному обсязі всім належним їм на
праві власності майном та грошовими
коштами.

Крім того, судом встановлено, що в
забезпечення виконання кредитного
договору ОСОБА_6 14 вересня 2007 року між
ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_6 укладений
договір іпотеки відповідно до умов
якого, ОСОБА_6 передав в іпотеку
нерухоме майно, а саме: квартиру
АДРЕСА_1

В результаті зміни найменування ВАТ
«КБ «Надра» та приведення його до
статуту до вимог ЗУ «Про акціонерні
товариства» до тимчасового наказу
адміністратора № 52 від 26 січня 2011 року
ПАТ «КБ «Надра» є правонаступником
всіх прав та обов'язків АКБ «Надра»,
створеного відповідно до рішення
засновників згідно установчого
договору від 23 грудня 1993 року, який був
реорганізований шляхом перетворення
КБ «Надра» з ТОВ у ВАТ зареєстрованого
Національним банком України 26 жовтня
1993 року, реєстраційний № 205.

Одержавши від ВАТ «КБ «Надра» валютні
кошти, ОСОБА_6 свої зобов'язання за
кредитним договором виконує
неналежним чином, що призвело до
утворення заборгованості, тому ПАТ «КБ
«Надра» і звернувся до суду за захистом
своїх прав.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Ст. 1049 ЦК України вказує, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченою порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (солідарну) відповідальність
поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Оскільки відповідач по справі ОСОБА_6,
порушив взяті на себе по договору
кредиту № 90п/13/2007-840 від 14 вересня 2007
року, а інші відповідачі ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 зобов'язалися відповідати за
порушення останнім взятих ним
зобов'язань, тому колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про солідарне стягнення з
ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суми
заборгованості за договором кредиту.

Колегія суддів також погоджується з
наведеним позивачем розрахунком
заборгованості, оскільки він
проведений у відповідності до
затвердженого порядку погашення
кредиту та відсотків за його
користування і не спростовується
доводами апелянта.

Доказів про внесення коштів за даним
договором кредиту сторонами не було
надано як в суді першої інстанції, так і
при розгляді справи в апеляційному
суді Черкаської області, тому колегія
суддів не вбачає підстав для визнання
рішення суду першої інстанції в
частині солідарного стягнення коштів з
відповідачів незаконним.

Що стосується рішення суду в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6, то в цій частині рішення суду
колегія вважає законним, виходячи з
наступного.

В своїй апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 зазначив, що укладений
між сторонами договір є удаваним і
укладеним з порушенням ЗУ «Про захист
прав споживачів».

Дане обґрунтування вимог апеляційної
скарги щодо незаконності рішення суду
в цій частині не може бути визнане
вмотивованим, оскільки згідно ст. 11 ЗУ
«Про захист прав споживачів» договір
про надання споживчого кредиту
відповідно до якого кредитодавець
надає кошти (споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.

Судом встановлено, що кредитний
договір № 90п/13/2007-840 від 14 вересня 2007
року ОСОБА_6 укладений добровільно, з
усіма умовами цього договору він
ознайомлений і на такі умови погодився,
про що свідчить його підпис під цим
договором, тому в суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
відсутність обґрунтованих даних
порушення вимог ЗУ «Про захист прав
споживачів».

Щодо посилання апелянта на ту,
обставину, що кредитні кошти були
видані йому в іноземній валюті, а тому
даний договір є удаваним, оскільки
ОСОБА_6 заперечував проти валютного
договору не ґрунтуються на наявних
матеріалах справи.

Так, колегією суддів було встановлено,
що ОСОБА_6 укладаючи договір знав, що
укладає його в іноземній валюті, про що
свідчить його підпис на кредитному
договорі № 90п/13/2007-840 від 14 вересня 2007
року, укладеного між ним та банком.

Крім того, відповідно до положень ч.1
ст.235 ЦК України, удаваним є правочин,
який вчинено сторонами для
приховування іншого правочину, який
вони насправді вчинили. Тобто назване
положення закону передбачає, що за
удаваним право чином сторони умисно
оформляють один право чин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини.

Проте, ОСОБА_6 та його представником
ОСОБА_7 даних щодо удаваності
правочину, як суду першої так і
апеляційної інстанції не надали.

Не заслуговує на увагу і посилання
апелянта на ту обставину, що ПАТ «КБ
«Надра» не мав права видавати кредит в
іноземній валюті.

Ст. 99 Конституції України встановлено,
що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому основний закон держави не
встановлює якихось обмежень щодо
можливості використання в Україні
грошових одиниць іноземних держав.

Основним законодавчим актом, який
регулює правовідносини у сфері
валютного регулювання і валютного
контролю є Декрет КМУ «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93 з
послідуючими змінами, відповідно до ст.
5 якого операції з валютними цінностями
здійснюються на підставі генеральних
та індивідуальних ліцензій
Національного банку України.

Відповідно до п. 2.3 Положення про
порядок видачі банкам банківських
ліцензій, письмових дозволів та
ліцензій на виконання окремих
операцій, що затверджене Постановою
НБУ № 275 від 17 липня 2001 року, за
наявності банківської ліцензії та за
умови отримання письмового дозволу НБУ
банки мають право здійснювати операції
з валютними коштами, в тому числі і
операції з надання кредитів в
іноземній валюті.

З матеріалів справи вбачається, що на
момент укладання оспорюваного
кредитного договору № 90п/13/2007-840 від 14
вересня 2007 року ПАТ «КБ «Надра» мав
дозвіл № 21-2 від 04 листопада 2005 року,
згідно додатку якого Банк мав право на
залучення та розміщення іноземної
валюти на валютному ринку України
(а.с.245-246 Т.1).

Тому, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що надання
позивачем кредиту ОСОБА_6 в іноземній
валюті не суперечить вимогам чинного
законодавства.

Щодо посилань апелянта на ту обставину,
що договір іпотеки є недійсним,
оскільки дана квартира є спільною
сумісною власністю подружжя його та
дружини і в ній проживають
неповнолітні діти, то таке
обґрунтування спростовується наявними
матеріалами справи.

Колегія суддів встановила, що згідно
договору купівлі-продажу квартири від
11 вересня 2007 року та витягу з реєстру
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно ОСОБА_6 є одноосібним
власником квартири АДРЕСА_1 Під час
придбання квартири в офіційних шлюбних
відносинах він не перебував, тому
посилання, що дане майно є спільною
сумісною власністю подружжя є
безпідставним.

Матеріали справи підтверджують, що у
спірній квартирі на момент передачі в
іпотеку і на даний час проживають
жильці без відповідної реєстрації,
право власності на 1/6 частину за одним з
них, а саме ОСОБА_12, визнано рішенням
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 21 травня 2013
року, яке було залишено без змін
ухвалою Апеляційного суду Черкаської
області від 08 липня 2013 року (а.с.11-15 Т.1),
тобто через тривалий період після
укладення кредитного договору та
договору іпотеки. При цьому, відповідно
до ст.23 Закону України «Про іпотеку» у
разі переходу права власності на
предмет іпотеки від іпотекодавця до
іншої особи, іпотека є дійсною для
набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою. Особа, до
якої перейшло право власності на
предмет іпотеки, набуває статусу
іпотекодавця і має всі права і несе всі
його обов'язки за іпотечним договором у
тому обсязі і на тих умовах, що існували
до набуття ним права власності на
предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 і його
представником не надано будь-яких
переконливих доказів в обґрунтування
своїх позовних вимог, доводи
апеляційної скарги спростовуються
наявними матеріалами справи та
наданими сторонами доказами.

За таких обставин, колегія суддів
вважає за необхідне рішення суду
залишити без змін, оскільки сторонами
не надано доказів, які б могли
спростувати правильність висновків
районного суду, а тому підстав для
задоволення апеляційної скарги в
колегії суддів немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 22 січня 2014
року по справі за позовом ПАТ «КБ
«Надра» до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та за зустрічним позовом
ОСОБА_6 до ВАТ «КБ «Надра», треті особи:
Національний банк України, орган опіки
та піклування виконкому Уманської
міської ради про визнання правочину
удаваним, визнання договору іпотеки
недійсним, зняття заборони на
відчуження та виключення з Державного
реєстру іпотек запису про обтяження
нерухомого майна залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий :

Судді :