Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді -
Заполовського В.Й.,

суддів:
Забродського М.І., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового
засідання Капустинської Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за
участю третіх осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання договору дарування недійсним,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 04 лютого 2014 року , -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з даним позовом. Зазначав, що 23
листопада 2004 року між ним та ОСОБА_2,
ОСОБА_6, які є його дочками, було
укладено договір дарування частини
жилого будинку за адресою АДРЕСА_1.
Відповідно до умов договору він
безоплатно передав у власність ОСОБА_2
10/100 частин жилого будинку, а ОСОБА_6 -
40/100 частин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Право на
частину будинку по закону перейшло до
її чоловіка ОСОБА_3. Після смерті
доньки відносини з ним погіршилися.

Крім того, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2
не приймають участі у підтриманні
належного стану будинку та присадибної
ділянки, що призводить до його
занедбання.

За наведених обставин позивач просив
визнати договір дарування частини
жилого будинку від 23 листопада 2004 року
недійсним.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 04 лютого 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_1 у поданій апеляційній
скарзі просить змінити рішення суду та
задовольнити його позовні вимоги.
Зокрема розірвати договір дарування
частини будинку. Вважає, що рішення
постановлено з порушенням судом норм
матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідачі жодної участі
у підтриманні належного стану будинку
та присадибної ділянки не бажають
брати. А він як людина похилого віку, не
має змоги доглядати будинок і
підтримувати його в належному стані.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно з ч.1 ст.717 ЦК України, який діяв
на час укладення договору, за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдарованому) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

За змістом зазначеної норми
дарувальник добровільно позбавляє
себе права власності на майно, не маючи
при цьому на меті отримання будь-яких
вигод матеріального чи морального
характеру з боку обдарованого, у свою
чергу обдарований набуває права
власності на майно при відсутності з
його боку обов'язків надання таких
вигод.

Як встановив суд та підтверджено
матеріалами справи, 23 листопада 2004 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_6, які є його
дочками, було укладено договір
дарування частини жилого будинку за
адресою АДРЕСА_1. Відповідно до умов
договору ОСОБА_1, як дарувальник,
безоплатно передав у власність ОСОБА_2
10/100 частин жилого будинку, а ОСОБА_6 -
40/100 частин (а.с.8-14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла (а.с.7).

Оспорюючи дійсність договору
дарування позивач як на підставу
позову посилається на те, що
відповідачі, якими є ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
який успадкував частину спірного
будинку подаровану ОСОБА_6, жодної
участі у підтриманні належного стану
будинку та присадибної ділянки не
бажають брати. Крім того, з останнім
погіршилися стосунки після смерті
дочки ОСОБА_6

Згідно роз'яснень, що викладені в п.7
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року №9 „Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" -
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Статтею 203 ЦК України визначені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Зокрема визначено: зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Підстави визнання недійсним правочину
визначено параграфом другим глави 16 ЦК
України.

Зокрема, згідно до ст.215 ЦК України -
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Оскільки позивач заперечує дійсність
договору дарування на підставах не
встановлених законом, то такий
правочин не може бути визнаний судом
недійсним.

Відтак, враховуючи наведене суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову про визнання
недійсним договору дарування.

Разом з тим, колегія суддів
зауважує на наступне.

Відповідно до роз'яснень, які
містяться в п.26 вище наведеної
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року №9 - особами,
які беруть участь у справі про
визнання правочину недійсним, є
насамперед сторони правочину.

У разі якщо предметом правочину є
майно, яке належить особам

на праві спільної часткової власності,
суд на підставі статей 358,

361 та 362 ЦК України відповідно до
частини другої статті 35

ЦПК України залучає до участі у справі
про визнання такого

правочину недійсним усіх
співвласників.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач ОСОБА_3 стороною
оскаржуваного правочину не є.

Згідно даних спадкової справи №898 до
майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6,
спадщину після померлої прийняли
ОСОБА_1 (позивач у даній справі),
ОСОБА_5(третя особа у даній справі),
ОСОБА_4(третя особа у даній справі),
ОСОБА_3(відповідач у даній справі)
(а.с.28-44).

Відповідно до повідомлення державного
нотаріуса Поліщук А.І., витребуваного
судом апеляційної інстанції слідує, що
за даними спадкової справи №898 за 2007
рік після смерті ОСОБА_6, свідоцтво про
право на спадщину після померлої не
видавалось.

Однак, як свідчать матеріали справи
позов про визнання недійсним договору
дарування частини будинку ОСОБА_6
пред'явлено лише до ОСОБА_3, тобто до
одного із спадкоємців майна померлої
ОСОБА_6

Крім того, посилання позивача на
положення ст.727 ЦК України та
клопотання про розірвання договору
дарування викладене в апеляційній
скарзі є безпідставними, оскільки
вказаною нормою закону врегульовано
питання можливості розірвання
договору дарування. У даній ж справі
заявлено позов про визнання недійсним
договору дарування, предмет або
підстави якого позивачем відповідно до
ст.31 ЦПК України змінено не було, що
визнано стороною позивача в ході
апеляційного розгляду справи.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
фактично зводяться до доводів
обґрунтування позову та не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм
матеріального права і
порушення норм процесуального
права, які передбачені нормами ЦПК
України як підстави для скасування
рішень.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і підстави
для його зміни або скасування та
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів апеляційного
суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 04 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді