Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/1334/14
Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів
Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі:
Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 29 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Концерну «Міські теплові мережі»,
Шевченківського відділу Державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернлись до суду із позовом до
Концерну «Міські теплові мережі»,
Шевченківського відділу Державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди.

В обґрунтування позову зазначали, що
ухвалою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 28.09.2013 року було
частково задоволено та скасовано
судовий наказ від 29.10.2010 року, виданий
за заявою концерну «Міські теплові
мережі» про стягнення боргу з ОСОБА_5,
ОСОБА_4, ОСОБА_3 у розмірі 1242,62 грн., але в
частині вимог щодо відшкодування
матеріальної та моральної шкоди судом
відмовлено на підставі ч. 8 ст. 105-1 ЦПК
України.

Зазначають, що їм була спричинена
матеріальна шкода, пов'язана із
відшкодуванням заборгованості з
оплати послуг концерну «Міські теплові
мережі» у розмірі 1242,62 грн., проведенням
виконавчих дій в розмірі 104,72 грн.,
виконавчим збором у розмірі 127,26 грн., а
також в розмірі судового збору за
подачу апеляційної скарги у розмірі
117,70 грн. та поштових витрат на суму 26,12
грн., а всього спричинено матеріальну
шкоду на загальну суму 1648,42 грн.

Крім того, вважають, що діями
відповідачів їм була спричинена також
і моральна шкода, яка полягає у
невідповідності даних, через які їм
присвоєно статус боржників, у
погіршенні здоров'я після того, як
стало відомо про судовий наказ,
недоотримання ОСОБА_3 пенсії, у
повторному притягненні до цивільної
відповідальності ОСОБА_4Крім того, було
накладено арешт на майно, про який вони
дізнались отримавши копії документів
при зверненні до відділу державної
виконавчої служби, чим державна
виконавча служба зірвала угоду
купівлі-продажу житла, у зв'язку з тим,
що на майно був накладений арешт.
Оцінюють нанесену їм моральну шкоду в
суму 7000 грн.

Посилаючись на вказані обставини,
просили суд стягнути з відповідачів у
солідарному порядку матеріальну шкоду
в сумі 1648,42 грн. та моральну шкоду в
розмірі 7 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4
зазначають, що рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому просять
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
установленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК
України цивільні права та обов"язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства. Кожна
особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб"єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника.Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Право вибору способу захисту,
передбаченого законом, належить особі,
яка звернулася за захистом свого права.

Згідно із ч.2 ст. 31 ЦПК України
позивачеві належить й право визначення
предмета та підстав позову.

Розглядаючи спір, суд, у відповідності
до вимог ст. 212-214 ЦПК України повно та
всебічно з'ясував обставини справи на
які посилалися сторони, дослідив
надані ними докази і відповідно їх
оцінив, дав належну правову оцінку
правовідносинам, які склалися між
учасниками процесу, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що за заявою
концерну „Міські теплові мережі" 29
жовтня 2010 року Шевченківським районним
судом м. Запоріжжя було видано судовий
наказ № 2-н-713/10 про солідарне стягнення
з ОСОБА_5, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на користь
концерну „Міські теплові мережі
заборгованість у сумі 1242,62 грн. та
витрати на інформаційно - технічне
забезпечення судового процесу в
розмірі 30 грн.

21 листопада 2011 року за заявою стягувача
концерну „ Міські теплові мережі"
державним виконавцем Шевченківського
відділу Державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції на підставі судового наказу №
2-н-713/10 була винесена постанова про
відкриття виконавчого провадження
щодо боржника ОСОБА_3, за якою також
було накладено арешт на все майно
боржника.

На підставі постанови державного
виконавця Шевченківського відділу
Державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції про звернення стягнення на
доходи боржника із пенсії ОСОБА_3 в
межах заведеного виконавчого
провадження було стягнуто на користь
концерну Міські теплові мережі - 1272,62
грн., а також Шевченківським відділом
Державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції 104,72 грн. - за проведення
виконавчих дій, та 127,26 грн. - виконавчий
збір.

28 березня 2013 року була винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження щодо боржника ОСОБА_4 на
частину заборгованості в сумі 551,85 грн.

08 травня 2013 року постановою державного
виконавця Шевченківського відділу
Державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції було закінчено виконавче
провадження з примусового виконання
судового наказу № 2-н-713/10 щодо боржника
ОСОБА_3 у зв'язку зі стягненням
заборгованості в повному обсязі. А 13
червня 2013 року постановою державного
виконавця Шевченківського відділу
Державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції було закінчено виконавче
провадження з примусового виконання
судового наказу № 2-н-713/10 щодо боржника
ОСОБА_4, у зв'язку з поданням стягувачем
заяви про сплату заборгованості в
повному обсязі.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2013 року
за заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
частково скасовано судовий наказ №
2-н-713/10 від 29.10.2010 року, виданий
Шевченківським районним судом м.
Запоріжжя за заявою концерну „Міські
теплові мережі" в особі філії концерну
„МТМ" Шевченківського району про
видачу судового наказу про стягнення
заборгованості з ОСОБА_5 ОСОБА_4.ОСОБА_3
в сумі 1242 грн.62 коп., а в іншій частині -
заяву залишено без задоволення. Після
скасування судового наказу, питання
щодо повороту виконання в порядку ст. 380
ЦПК України не вирішувалось.

Натомість позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулись до суду з позовом про
відшкодування матеріальної шкоди у
відповідності до вимог ст. 1166 ЦК
України та моральної шкоди на підставі
ст. 1167 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог, щодо
стягнення матеріальної шкоди позивачі
посилались на те, що виконуючи судовий
наказ вони понесли витрати по сплаті
заборгованості по сплаті послуг
концерну в розмірі 1242 грн.62 коп. за
проведення виконавчих дій 104 грн.72 коп.,
виконавчий збір 127 грн. 25 коп. а також
судовий збір за подасу апеляційної
скарги в розмірі 117 грн.70 коп. і поштові
витрати 26 грн.12 коп., а всього
матеріальна шкода спричинена на суму
1648 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги в частині
відшкодування моральної шкоди,
позивачі посилаючись на загальні
підстави відповідальності за завдану
моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК
України зазначали, що діями
відповідачів, грубо порушені їх права.
Погіршився стан здоров'я ОСОБА_3,
недоотримання нею пенсії, витрачання
робочого, а також особистого часу
ОСОБА_4 з вини відповідачів та
державних службовців для ознайомлення
з матеріалами справи, витребування
документів, крім того в порядку
виконання судового наказу було
накладено арешт на майно, який
перешкодив здійснити угоду
купівлі-продажу житла в Київській
області, всі ці обставини призвели до
моральних страждань, які вони оцінили в
суму 7000 гривен.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з врахуванням вимог
ст. 1166 ЦК України та роз'яснень, наданих
у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду
України „Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" № 6 від 27 березня
1992 року дійшов обґрунтованого
висновку про недоведеність позовних
вимог.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала; особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Указана стаття унормовує загальні
підстави для відшкодування шкоди в
рамках позадоговірних (деліктних)
зобов'язань.

Юридичною підставою позадоговірної
відповідальності є склад цивільного
правопорушення, елементами якого є
шкода, протиправна поведінка,
причинний зв'язок між шкодою і
протиправною поведінкою, вина.

Відсутність хоча б одного з цих
елементів виключає відповідальність
за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за
загальним правилом настає лише за
наявності вини заподіювача шкоди.

Шкода - це зменшення або знищення
майнових чи немайнових благ, що
охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не
відповідає вимогам закону або
договору, тягне за собою порушення
майнових прав та інтересів іншої особи
і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв'язок як елемент
цивільного правопорушення виражає
зв'язок протиправної поведінки і шкоди,
що настала, при якому протиправність є
причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах
саме на позивача покладається
обов'язок довести наявність шкоди та її
розмір, протиправність поведінки
заподіювача шкоди та причинний зв'язок
такої поведінки із заподіяною шкодою.

Моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України ).

У відповідності до ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановленим цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін виник спір.

У відповідності до ч.4 ст.60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Враховуючи викладені обставини, та
характер правовідносин, що склалися
між сторонами, колегія погоджується з
висновком суду, що витрати понесені
позивачами по виконанню судового
наказу, який у подальшому було
скасовано не знаходяться в причинному
зв'язку зі спором з про відшкодування
шкоди. І тому відшкодуванню за
правилами ст. 1166 УК України не
підлягають.

Правильним є висновок і про відмову в
задоволенні позовних вимог, щодо
стягнення моральної шкоди.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судом вірно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судове
рішення ухвалено із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для його зміни чи
скасування немає.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 29 січня 2014 року в
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: