Центрально-Міський районний суд
буд.111 м. м. Макіївка Донецька область
Справа № 270/485/14-ц
Провадження № 2/270/625/2014
О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19 березня 2014 року
Центрально-Міський районний суд м.
Макіївки Донецької області в складі:
головуючого - судді Андрюшиной Л.А. при
секретарі Свіягіній О.Е., заочно
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Макіївці
цивільну справу за позовом
про стягнення сум за порушення
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
стягнення сум за порушення грошового
зобов»язання, мотивуючи свої вимоги
тим, що на підставі рішення Центрально -
Міського районного суду м. Макіївки
Донецької області від 19.12.2008 року з
відповідача ОСОБА_2 на його користь
Зазначене рішення суду залишено без
змін Апеляційним судом Донецької
області 15 травня 2009 року. В
добровільному порядку відповідач
відмовився виплачувати йому ці кошти, в
зв»язку з чим він звернувся до відділу
державної виконавчої служби, та з 13.07.2009
року виконавчий лист, виданий на
підставі вищезазначеного рішення суду
№2-229 від 19.12.2008 року знаходиться на
примусовому виконанні в Центрально -
Міському відділі ДВС Макіївського МУЮ.
Однак, незважаючи на те, що у власності
відповідача знаходяться дві одиниці
автотранспортних засобів, житло, та він
має постійну роботу, до теперішнього
часу повернути борг, навіть у
примусовому порядку, не вдається. До
теперішнього часу він не має
можливості скористатися коштами, які
стягнуті з відповідача на підставі
рішення суду, а з часом вони
знецінюються, в зв»зку з чим він
вимушений звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав.
Відповідно до вимог ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов»язання, повинен
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три відсотки
річних від простроченої суми. Таким
чином, відповідач, крім повернення
основного боргу, встановленого судом
раніше, зобов'язаний сплатити йому
1983,44грн.-розмір індексу інфляції за
весь час прострочення боргу та
1401,25грн.-три відсотки річних від
простроченої суми, а всього 3384,69грн..
Зазначену суму просить стягнути з
відповідача на його користь, а також
стягнути понесені судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання
не з»явився. Про день та час розгляду
справи був повідомлений своєчасно та
належним чином, у встановленому
законом порядку. Суду надав заяву про
розгляд справи у його відсутності.
Позовні вимоги підтримує в повному
обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до залу судового
засідання не з'явився і від нього не
надійшло повідомлення про причини
неявки. Про день та час розгляду справи
відповідач ОСОБА_2 був повідомлений
своєчасно та належним чином, в
установленому законом порядку, в
зв»язку з чим, суд відповідно до ст. 224
ЦПК України дійшов до висновку про
можливість ухвалення заочного рішення
на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до заочного рішення
Центрально-Міського районного суду від
19 грудня 2008 року з відповідача ОСОБА_2
на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо -
транспортної пригоди - 5004,36грн., 5000грн. -
компенсацію моральної шкоди, 89,50грн. -
витрати на сплату судового збору та
інформаційно - технічне забезпечення
розгляду справи, а всього стягнуто
10093,86грн./а.с.8-10/. Ухвалою Апеляційного
суду Донецької області від 15 травня 2009
року зазначене рішення залишено без
змін/а.с.26-27/.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

З листа Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Донецькій області
від 11.12.2013 року надісланого на ім.»я
позивача ОСОБА_1 вбачається, що на
примусовому виконанні
Центрально-Міського відділу державної
виконавчої служби Макіївського
міського управління юстиції перебуває
виконавчий лист № 2-229 від 19.12.2008 року,
виданий Центрально-Міським районним
судом м. Макіївки про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у
розмірі 10093,86грн.. Державним виконавцем,
з метою забезпечення виконання рішення
суду було винесено постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
його відчуження. Згідно отриманих
відповідей обліково - реєстраційних
установ встановлено, що земельні
ділянки за боржником не зареєстровані,
проте зареєстровані автотранспортні
засоби. Відповідною постановою
державного виконавця оголошено розшук
транспортних засобів, які належать
боржнику. Одночасно було повідомлено,
що на теперішній час звернути
стягнення на виявлене нерухоме майно
боржника не уявляється можливим,
оскільки відповідно до положень с. 52
Закону України «Про виконавче
провадження», у разі якщо сума, що
підлягає стягненню за виконавчим
провадженням не перевищує десяти
розмірів мінімальної заробітної плати,
звернення стягнення на єдине житло
боржника та земельну ділянку, на якій
розташоване це житло, не здійснюється.
За результатами проведених виконавчих
дій державним виконавцем встановлено,
що боржник працює на підприємстві ТОВ
«Донецькшахтобудмонтаж». 23.11.2013 року
державним виконавцем винесено
постанову про звернення стягнення на
заробітну плату боржника. Зазначену
постанову спрямовано до бухгалтерії
товариства для подальшого утримання
заборгованості із заробітної плати
боржника. Начальника Центрально -
Міського відділу ДВС Макіївського МУЮ
зобов»язано взято особистий контроль
виконання вищезазначеного виконавчого
документу отримати інформацію від ДАІ
м. Макіївки щодо розшуку рухомого майна
боржника/а.с.4/.

Таким чином, судом встановлено, що на
теперішній час між сторонами виникли
та існують правовідносини, що
пов'язані з виконанням рішення суду про
відшкодування шкоди заподіяної
внаслідок дорожньо - транспортної
пригоди та ці відносини регулюються
Законом України «Про виконавче
провадження».

Положеннями ст. 625 ЦК України
передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов»язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідносини, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь іншої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Отже, грошовим слід вважати
будь-яке зобов'язання, що складається, у
тому числі, з правовідносин, в якому
праву кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій відповідає
кореспондуючий обов'язок боржника
сплатити гроші на користь кредитора. З
урахуванням наведеного, положення ст.
625 ЦК України регулюють зобов'язальні
правовідносини, тобто поширюються на
порушення грошового зобов'язання, яке
існувало між сторонами до ухвалення
рішення суду.

Таким чином, суд приходить до
переконання про неможливість
задоволення позовних вимоги,
враховуючи також ту обставину, що ч.3 ст.
11 ЦК України, в якій йдеться про те, що
цивільні права та обов'язки у випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства, можуть виникати з
рішення суду, не дає підстав для
застосування положень ст. 625 ЦК України
у разі наявності між сторонами
деліктних, а не договірних зобов'язань.
Крім того, із рішення суду
зобов'язальні правовідносини не
виникають, так як вони виникають з
актів цивільного законодавства, про що
й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду
лише підтверджує наявність чи
відсутність правовідносин і вносить в
них ясність та визначеність.

Також, суд враховує, що відшкодування
шкоди - це відповідальність, а не
боргове (грошове) зобов'язання, а тому
на шкоду не повинні нараховуватися
проценти за користування чужими
грошовими коштами, що теж є
відповідальністю. Отже, нарахування
процентів на суму шкоди є фактично
подвійною мірою відповідальності.

На підставі вище викладеного, суд
приходить до висновку, що дія частини 2
статті 625 ЦК України про обов'язок
боржника, який прострочив виконання
грошового зобов'язання сплатити на
вимогу кредитора суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, не поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
із завданням шкоди, яка була стягнута
за рішенням суду, в зв'язку з чим у
задоволені позовних вимог слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 11,625 ЦК України,
ст.ст. 10,11,60,88,209,212,213-215,218,224-226 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш
И В :

В задоволені позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за
порушення грошового зобов'язання -
відмовити .

Заочне рішення може бути
переглянуто судом шляхом подання
письмової заяви відповідачем до
районного суду протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено
позивачем в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Донецької області
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особи, які не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Суддя
Андрюшина Л.А.