Єдиний унікальний номер 239/566/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1628/2014
Головуючий у 1-й інстанції :
Е М У К Р А Ї Н И
Апеляційний суд Донецької області
у складі : головуючого - судді
суддів :
Кіянової С.В., Іванової А.П.
розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Новогродівського міського суд у від 17
грудня 2013 року за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
Рішенням Новогродівського
міського суду від 17 грудня 2013 року
відмовлено у задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В апеляційній скарзі позивач
просить рішення суду скасувати та
задовольнити його вимоги, оскільки
судом першої інстанції порушені норми
матеріального та процесуального права,
не враховано, що відповідач належним
чином не виконав зобов'язання за
кредитним договором, тому станом на
16.04.2013 року виникла заборгованість у
розмірі 27 517,20 грн., яка складається із
заборгованості за кредитом у розмірі
4995.50 грн. та заборгованості за
процентами за користування кредитом у
розмірі 22 521,70 грн. Заяви про розірвання
кредитного договору відповідачем не
подавалося, тому позивачем не
пропущено строк позовної давності.

В судовому засіданні
апеляційного суду представник
позивача підтримав доводи апеляційної
скарги і просив її задовольнити.

Відповідач в судове
засідання не з»явився, будучи належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи.

Заслухавши доповідача,
пояснення представника позивача,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу позивача слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні
позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, суд першої
інстанції виходив з того, що 10.03.2005 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір, за яким
ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 5000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом. Згідно п.п.
1.1 договору погашення кредиту і сплата
процентів за користування кредитом
здійснюється позичальником частинами -
щомісячними платежами у розмірах та у
строки, передбачені графіком платежів.
Пунктом 9.3 передбачений строк дії
договору до моменту виконання
сторонами взятих за договором
зобов»язань. Строк виконання кожного
щомісячного зобов»язання згідно з ч.3
ст.254 ЦК України спливає у відповідне
число останнього місяця строку. ОСОБА_1
припинив виконувати щомісячні
зобов»язання з погашення кредиту, та
сплати процентів за користування
кредитом з 09.07.2007 року, у той час з
вимогами про стягнення заборгованості
за кредитом позивач звернувся до суду
05.06.2013 року, тобто позивачем доведено
порушення відповідачем зобов»язання
за кредитним договором, але, його
вимоги не підлягають задоволенню у
зв»язку із спливом строку позовної
давності.

При таких обставинах, суд
першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про те, що
підстав для задоволення позову не має
внаслідок пропущення позивачем строку
позовної давності.

Так, відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК
України якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то
в разі прострочення повернення
чергової частини позикодавець має
право вимагати дострокового
повернення частини позики, що
залишилася, та сплати процентів,
належних йому відповідно до статті 1048
цього Кодексу.

Судом першої інстанції
встановлено, що 10.03.2005 року між
сторонами було укладено договір на
відкриття карткового рахунку. Згідно
п.1.1 Договору Банк відкрив ОСОБА_1
картковий рахунок та видає платіжну
картку строком дії 2 роки, з кредитним
лімітом 5 000 грн., зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36.00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Погашення заборгованості по
Договору здійснюється щомісячно в
період сплати, за який приймається
період з 1 до 30 числа кожного місяця.
Клієнт надає платіж на картковий
рахунок грошових коштів (щомісячний
платіж) в розмірі 7% від загальної суми
використаних коштів. Платіж включає в
себе проценти, нараховані за звітний
місяць і частину заборгованості по
кредиту.

Відповідно до п.6.2
зазначеного договору Клієнт
зобов»язаний погасити заборгованість
по кредиту в повному обсязі, оплатити
нараховані за весь період користування
кредитом проценти не пізніше дати,
встановленої п.1.1. (а.с.11-12).

Відповідно до п.9.3 дія
договору припиняється в момент
виконання Клієнтом всіх зобов»язань,
передбачених Договором.

ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з позовом про
стягнення кредитної заборгованості
05.06.2013 року (а.с.2).

Відповідно до ст.256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею ст.257 ЦК України
встановлено загальну позовну давність
тривалістю у три роки.

Проте, відповідно до ч.2, 3 ст.264
ЦК України позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач.

Після переривання перебіг
позовної давності починається заново.
Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

Відповідно до ч.3, 4 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом першої інстанції
встановлено, що 09.07.2007 року ОСОБА_1 було
здійснено останнє погашення кредитної
заборгованості у розмірі 2 000 грн. і
після цієї дати платежі не провадилися
(а.с.6-10 ).

Проте, позивач звернувся до
суду з вимогами про стягнення
заборгованості за кредитним договором
05.06.2013 року, тобто з пропуском строку
позовної давності., передбаченого
законом та договором (а.с.2)

Відповідно до ч.3, 4 ст.267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи
вбачається, що відповідач ОСОБА_1
звертався до суду з заявами про
застосування строку позовної давності
22.07.2013 року та 01.10.2013 року (а.с.31-41).

Таким чином, оскільки за
умовами договору погашення кредиту
повинно здійснюватись позичальником
частинами до кожного 15 числа місяця,
наступного за місяцем, в рахунок якого
вносяться кошти, початок позовної
давності для стягнення цих платежів
необхідно обчислювати з моменту
(місяця, дня) невиконання позичальником
кожного із цих зобов'язань.

Отже, аналізуючи умови
договору сторін та зміст зазначених
правових норм, слід дійти висновку про
те, що у випадку неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

За таких обставин, рішення
суду першої інстанції відповідає
вимогам закону і підстав для його
скасування чи зміни не має.

Посилання представника
позивача на те, що в рахунок погашення
кредитної заборгованості 06.07.2009 року
зараховано 25,13 грн., не впливають на
правильність висновків суду першої
інстанції.

Доводи позивача про те, що
згідно п.9.3 Умов і Правил надання
банківських послуг Картрахунки
відкриті на безстроковий період не
можуть прийматися до уваги, оскільки
суперечать вимогам закону ст.ст.251-252, 254
ЦК України.

Доводи позивача про те, що на
даний час термін дії кредитного
договору продовжено, оскільки
відповідач не надавав заяву про
закриття картрахунку безпідставні,
оскільки висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Інші доводи апеляційної
скарги позивача були предметом
розгляду суду першої інстанції і
висновки суду з цього приводу
відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Новогродівського
міського суд у від 17 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
з моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності.

Судді :