Провадження № 22ц/790/52/14
Головуючий 1 інст. - Омельченко
Справа № 2011/9752/12
Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: стягнення суми
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 січня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кіся П.В.,

Кружиліної О.А.,

при секретарі - Кузьменко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника Публічного акціонерного
товариства акціонерний банк
«Укргазбанк» - Шуха Сергія Васильовича
на рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 31 травня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства акціонерний
банк «Укргазбанк» в особі Полтавської
філії ПАТ АБ «Укргазбанк» про
стягнення збитків,

встановила:

5.06.2012 року позивач ОСОБА_3 звервнулася
до суду з позовною заявою до
відповідача, в якій просила стягнути на
її користь понесені збитки, не
отриманий кредит та пеню за
прострочення виконання зобов'язання.
Свої позовні вимоги обґрунтовала, що 20
червня 2007 р. був укладений Кредитний
договір № 131 к-ф про відкриття не
відновлюваної кредитної лінії між
Полтавською філією АБ «Укргазбанк»
(далі - Банк) та ОСОБА_3 (далі - Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору Банк надає
позичальнику кредит у сумі 20 000
(двадцять тисяч) доларів США зі сплатою
процентів за користування кредитом,
виходячи із 11,9 % річних.

Згідно із п. 1.1. кредитного договору № 282
к-ф від 29 листопада 2007р. Банк
зобов'язався надавати кредит у межах не
відновлюваної валютної кредитної
лінії у розмірі 31800 (тридцять одна
тисяча вісімсот) доларів США.

05 грудня 2008 р. вона подала до Банку
заяву, зареєстровану за вх. № 2166, про
отримання 15000 (п'ятнадцять тисяч)
доларів США у межах не відновлюваної
валютної кредитної лінії, передбаченої
Договорами. Але дана заява й досі
Банком не розглянута, грошові кошти не
виплачені.

У квітні 2010 р. позивачкою було
направлено Банку вимогу про виконання
зобов'язань по Договору. Але дана
вимога також розглянута не була,
грошові кошти у розмірі 20000 (двадцяти
тисяч) доларів США надані не були.

Внаслідок прострочення Банком
виконання своїх зобов'язань за
Договором позивачка вимушена була
укласти 3 грудня 2008 р. договір позики із
ОСОБА_6. Відповідно до п. 1.1. Договору
позики отримала у борг від ОСОБА_6
грошові кошти у розмірі 361940 (триста
шістдесят одна тисяча дев'ятсот сорок)
гривень, що були еквівалентними 50000
(п'ятдесяти тисячам) доларів США.

04 червня 2010 р. Дзержинським районним
судом м. Харкова було видано судовий
наказ про стягнення з позивачки на
користь ОСОБА_6 за Договором позики 396295
(триста дев'яноста шість тисяч двісті
дев'яноста п'ять) гривень штрафу, 56720
(п'ятдесят шість тисяч сімсот двадцять)
гривень 50 копійок відсотків, 15528
(п'ятнадцять тисяч п'ятсот двадцять
вісім) гривень суми у розмірі 3
відсотків річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання.
Всього за даним судовим наказом
підлягає стягненню сума в розмірі 468543
(чотириста шістдесят вісім тисяч
п'ятсот сорок три) гривні 50 копійок.
Вважає, що загальний розмір її майнових
прав до банку, що виникли на підставі
заподіяння шкоди становить 569457,09
гривен, 09 коп., у тому числі: 468543,50 гри. -
штрафні санкції, визначені
Дзержинським районним судом м. Харкова
відповідно до Судового наказу від
01.06.2010р., справа №2-Н-304/2010; 127912,37 грн. -
упущена вигода, пов'язана з втратами у
вигляді штрафних санкцій на дату
оцінки.

Також відповідно до Закону України
«Про захист прав споживачів» просив
суд

стягнути з ПАТ «Укргазбанк» пеню у
розмірі 3% від 110421 гривень, тобто від
вартості простроченої послуги. Розмір
пені розрахований позивачем наступним
чином:

сума 3% в день = (сума заборгованості +
інфляційні втрати) * 3% /100%

(110421 + 23630) * 3 % /100% - 4021 грн. в день

Період за який нараховується пеня з 16
грудня 2008 року по 22 лютого 2012 року
нараховує 1162 дні

1162 дні * 4021 грн. в день = 4672402 гривні.

Таким чином, просить суд стягнути з ПАТ
«Укргазбанк» пеню у розмірі 4672402
гривень, а також суму невиплаченого
кредиту в розмірі 15 000 доларів США.

В судовому засіданні представник
позивачки позовні вимоги підтримав та
просив суд їх задовольнити. Надав
пояснення відповідно до викладених у
позові.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував, з
посиланням на те, що відповідачем не
було порушено свої зобов'язання за
кредитними договорами № 131 К-Ф від
20.06.2007 та № 282 від 29.11.2007 У відповідності
до п. 3.2.3. кредитного договору № 131 К-Ф
від 20.06.2007 та п. 3.2.4. кредитного договору
№ 282 К-Ф від 29.11.2007 встановлено право
Банку відмовитись від надання
Позичальникові передбаченого
договором кредиту частково або в
повному обсязі у разі наявності
обставин, які явно свідчать про те, що
наданий Позичальником кредит
своєчасно не буде повернутий.

Станом на 5.12.2008, дату звернення
позичальника про надання чергового
траншу за кредитним договором суттєво
змінився курс долара США до гривні, що
істотно збільшувало витрати
позичальника пов'язані з виконанням
зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до наданої до матеріалів
кредитної справи № 131 К-Ф при видачі
кредиту довідки про доходи, позивачка
отримувала щомісячний доход в сумі
10.000,00 гривень. Станом на грудень 2008
року, місячний платіж по нарахованим за
користування кредитом процентам
складав 288,27 доларів США, а за кредитним
договором № 282 К-Ф від 29.11.2007 в сумі 201,58
доларів США. За курсом НБУ на 5.12.2008, який
складав 736,1400 гривень за 100,00 доларів США
сума зобов'язань позичальниці у валюті,
в якій вона отримувала доходи
збільшилась до 3.605,98 гривень, що
складала майже 40% доходів позичальника.

Збільшення суми отриманих кредитів на
15.000,00 доларів США збільшувало
зобов'язання позичальника по сплаті
процентів на суму 146,71 доларів США, що за
курсом НБУ на 5.12.2008, який складав 736,1400
гривень за 100,00 доларів США
еквівалентно 1080,01 гривень, що збільшує
витрати позичальника на
обслуговування кредиту до 47% його
доходів.

За таких обставин рішення про надання
чергових траншів кредиту могло бути і
прийняте лише після підтвердження
платоспроможності позичальника
службою ризик менеджменту Полтавської
філії АБ «Укргазбанк». Оскільки
позичальником ні при поданні заяви, ні
на вимогу працівників банку не були
надані документи, підтверджуючі розмір
отримуваних ним доходів на дату
звернення з заявою про надання
чергового траншу, служба ризик
менеджменту не змогла надати висновок
з питання платоспроможності
позичальника на підставі довідки про
доходи, які були отримані
позичальником у 2007 році.

Враховуючи те, що умовами кредитного
договору не передбачено повернення
кредиту частинами на протязі дії
договору, виконання цих зобов'язань
викликало значний сумнів.

Зазначені висновки були підтверджені
неналежним виконанням своїх
зобов'язань позичальником та
простроченням платежів по нарахованим
процентам за користування кредитом, а
починаючи з січня 2010 року позичальниця
взагалі припинила сплату процентів за
користування кредитом, що
підтверджується виписками з рахунків
обліку виконання зобов'язань за
кредитним договорами за період з 27.02.2009
по 19.09.2012.

Враховуючи невиконання зобов'язань по
сплаті процентів за користування
кредитом, вимога від квітня 2010 року, про
виконання зобов'язань за кредитними
договорами взагалі не могла бути
розглянута у відповідності до умов
кредитних договорів. Крім того,
зазначена вимога відповідачем не
отримувалась, а також не надана
позивачем до матеріалів справи.

Таким чином, банком було застосоване
право встановлене п. З.2.З., 3.2.4.
кредитних договорів та відмовлено
позичальнику в наданні чергових
траншів за кредитною лінією.
Відповідно, відмовивши позивачці у
наданні чергових траншів за кредитними
договорами №131 К-Ф від 20.06.2007 та № 282 К-Ф
від 29.11.2007, відповідачем взяті на себе
зобов'язання порушені не були, а
відповідно і відсутні правові наслідки
встановлені законом за порушення
зобов'язання, що є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог.

Також представник відповідача
наголосив на тому, що банк не повинен
нести зобов'язання за договором позики,
оскільки його вини в тому немає. Сам
договір позики є сумнівним, оскільки
містить виправлення дати його
укладення, крім цього суд має право
зменшити нараховану пеню відповідно до
вимог ЦК України. Просив відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 31 травня 2013 року

Позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з відповідача Полтавської
філії ВАТ АБ «Укргазбанк» на користь
ОСОБА_3 569457,09 ( п'ятсот шістдесят дев'ять
тисяч чотириста п'ятдесят сім гривень 09
копійок) заподіяних збитків.

Стягнуто з відповідача Полтавської
філії ВАТ АБ «Укргазбанк» на користе
ОСОБА_3 110421,00 (сто десять тисяч
чотириста двадцять одна грн.) боргу.

Стягнуто з відповідача Полтавської
філії ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь
ОСОБА_3 500000,00 (п'ятсот тисяч гривень )
пені.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
акціонерний банк «Укргазбанк» - Шух
С.В. просить рішення чуду скасувати та
ухвалити нове про відмову в
задоволенн6і позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального прав, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
оскільки суд безпідставно не узяв до
уваги на надані докази щодо
правомірності дій банку при відмові у
наданні грошового кредитного траншу у
зв'язку з чим цивільно - правова
відповідність банку настати не може.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Статтями 10, 11, 57, 58, 60, 212, 213 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному
та безпосередньому дослідженні
наявних у справі доказів, Жоден доказ
не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. ст. 22, 610, 611, 614,
1054, 1056 ЦК особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:сплата
неустойки; відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за
договором про надання споживчого
кредиту встановлені законом.

Кредитодавець має право відмовитися
від надання позичальникові
передбаченого договором кредиту
частково або в повному обсязі у разі
порушення процедури визнання
позичальника банкрутом або за
наявності інших обставин, які явно
свідчать про те, що наданий
позичальникові кредит своєчасно не
буде повернений.

У разі порушення позичальником
встановленого кредитним договором
обов'язку цільового використання
кредиту кредитодавець має право також
відмовитися від подальшого
кредитування позичальника за
договором.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з
того, що ПАТ «Укргазбанк» прострочив
виконання своїх зобов'язань перед
ОСОБА_3, що виникли на підставі
Договорів №131 к-ф та №282 к- ф.

Внаслідок прострочення Банком
виконання своїх зобов'язань за
Договором, позивачка вимушена була
укласти 3 грудня 2008 р. договір позики із
ОСОБА_6. Відповідно до п. 1.1. Договору
позики було отримано у борг від ОСОБА_6
грошові кошти у розмірі 361940 гривень, що
були еквівалентними 50000 доларів США.

Сума у розмірі 569457,09 гривен, 09 коп., у
тому числі: 468543,50 грн. - штрафні санкції,
визначені Дзержинським районним судом
м.Харкова відповідно до Судового
наказу від 01.06.2010р., справа №2-Н~304/2010;
127912,37 грн. - упущена вигода, пов'язана з
втратами у вигляді штрафних санкцій, є
втратами які позивачка зазнала у
зв'язку з невиконанням Банком своїх
зобов' язань за Договорами №131 к-ф та
№282 к-ф.

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону
України «Про захист прав споживачів»
від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ. Пеня у
розмірі трьох відсотків від вартості
фінансової послуги з надання у
споживчий кредит грошових коштів у
розмірі 15000 доларів США в день за період
з 16 грудня 2008 року по 22 лютого 2012 року
разрахована позивачкою в сумі 4672402
гривні (чотири мільйони шістьсот
сімдесят дві тисячі чотриста дві)
гривні.

Разом з цим, відповідно до вимог ЦК
України, суд може зменшити розмір пені.
З урахуванням обставин справи, суд
прийшов до висновку про те, що з
відповідача ка користь позивачки
підлягає стґягненню пеня в сумі 500000
грн. Одночасно суд стягнув з
відповідача на користь позивача 110421
грн. не виплачених коштів за кредитним
договором.

Але з цим висновком погодитися не
можна, оскільки суд дійшов його з
порушенням норм матеріального та
процесуального права і він не
відповідає обставинам справи, оскільки
обставини, які суд вважав
встановленими, недоведені та
суперечать наявним у справі доказам.

Як вбачається з матеріалів справи, що 20
червня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк»
та ОСОБА_3 укладено кредитний договір,
за умовами якого банк зобов'язується
надати позичальнику через його
поточний рахунок кредит в сумі 20000
доларів США на строк з 20 червня 2007 року
по 19 червня 2012 року зі сплатою
процентів за користування кредитом 11,9
%. Умовами договору також передбачено,
що на залишок простроченої
заборгованості за простроченим
кредитом проценти нараховуються,
виходячи із 13,5% річних, починаючи з дня
виникнення простроченої
заборгованості.

Позичальник згідно графіку
зобов»язувався щомісячно сплачувати
проценти за користування кредитом

В забезпечення виконання умов
кредитного договору , 20.06.2007 року між
банком та ОСОБА_7 укладено договір
іпотеки, предметом якого є земельна
ділянка загальною площею 975 кв.м.,
розташована по АДРЕСА_1.

22 червня 2007 р. до вказаного кредитного
договору сторони уклали додаткову
угоду N21, якою внесли зміни до п.1.1,
виклавши його в новій редакції про
надання банком позичальнику
невідновлювальної відкличної
кредитної лінії в сумі 20000 доларів США.

27 листопада 2007 року сторони уклали
додаткову угоду №2 до кредитного
договору № 131 к-ф від 20.06.2007 року , яким
внесли зміни до п. п.1.1. та 3.1.1 про
надання банком позичальнику не
відновлювальної відкличної кредитної
лінії в сумі 32000 доларів США , з
відкриттям останньому позичкового
рахунку та про надання кредиту в сумі
32000 доларів США.

Крім того, 29.11.2007 р. сторони уклали
кредитний договір № 282 к-ф, за умовами
якого банк відкрив позичальнику
невідновлювальну відкличну з лімітом
31800 доларів США на строк з 29.11.2007 р. по
28.11.2012 року, із сплатою процентів за
користування кредитом в розмірі 11,9%
річних.

05.08.2008 року ОСОБА_3 звернулася до Банку
з заявою про надання окремого траншу в
межах кредитної лінії по кредитним
договором №131 к-р від 20.06.2007 року з
наступним договором № 282 к-ф від 29.11.2007
р.

Розглянувши заяву, відповідач направив
ОСОБА_3 вимоги, викладені в листах Вих.
№4607/1 та №4607/2 від 08.12.2008 року про
надання довідок про доходи за 6
останніх місяців, з помісячною
розбивкою, в яких вказав, що у разі
невиконання цих вимог, відповідно 3.2.3
кредитного договору №131 к-ф від 20.06.2007
року з наступними змінами та до п. 3.2.4
кредитного договору №282 к-ф від 29.11.2007
року Банк буде змушений відмовити від
надання Позичальнику передбаченого
договором кредиту.

Але вказані вимоги ОСОБА_3 виконані не
були, що обумовило відмову в наданні
окремого траншу в межах кредитної
лінії по вказаним кредитним договорам
на підставі ч. 1 ст. 1056 ,ЦК п. 3.2.3
кредитного договору 131 к-ф від 20.06.2007
року з наступними змінами та п. 3.2.4
кредитного договору №282 к-ф від 29.11.2007
року.

Таким чином, на підставі умов кредитних
договорів встановлено правомірність
дій банку при відмові в наданні
чергового кредитного траншу, а тому
цивільно - правова відповідальність
банку, враховуючи зміст ст. ст. 22, 611, 623
ЦК згідно з яким для застосування
такої міри відповідальності як
стягнення збитків, потрібна наявність
всіх чотирьох елементів складу
цивільного правопорушення :
протиправної поведінки, збитків,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та збитками, вини - настати
не може.

На підставі викладеного,
враховуючи, що підписуючи кредитні
договори ОСОБА_3 погоджувалася з їх
змістом, зокрема з можливістю Банку
односторонньо відмовитися від надання
наступних траншів, її доводи, щодо
порушення Банком своїх зобов'язань за
кредитними договорами не можна вважати
обґрунтованими, та такими, що
відповідають вказаному вище
законодавству.

З огляду на те, що надані
сторонами докази безспірно свідчать
про законність дій позивача при
укладанні та виконанні кредитних
договорів, укладених ОСОБА_3, а
ухвалене по справі рішення суперечить
вимогам матеріального і
процесуального права та обставинам
справи, судова колегія вважає за
необхідне розглянути справу по суті та
ухвалити рішення про відмову ОСОБА_3 в
позові.

Відповідно до ч. 1,5 ст. 88 ЦПК
України судові витрати понесені
відповідачем і документально ним
підтверджені підлягають стягненню з
позивача, враховуючи, що положення
Закону України «Про захист прав
споживачів» на спірні правовідносини
не розповсюджуються.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313, 316, 317,
39, 321, 322, 324, 325 ЦПК України, судова
колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
акціонерний банк «Укргазбанк» - Шуха
Сергія Васильовича задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 31 травня 2013 року
скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог до Публічного
акціонерного товариства акціонерний
банк «Укргазбанк» в особі Полтавської
філії ПАТ АБ «Укргазбанк» про
стягнення з акціонерного товариства
акціонерний банк «Укргазбанк» в особі
Полтавської філії ПАТ АБ «Укргазбанк»
на її користь збиків у розмірі 569457,09
грн., боргу у розмірі 110421,00 грн., та пені 4
672 402 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
акціонерного товариства акціонерний
банк «Укргазбанк» в особі Полтавської
філії ПАТ АБ «Укргазбанк» судовий збір
у розмірі 1 720 грн. 50 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: