Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/798/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Плохотніченко Л.І.
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

іменем України

27.03.2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів -
Гайсюка О.В., Фомічова С.Є.,

за
участю секретаря - Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та кредит», ОСОБА_2,
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Кіровоградського
міського управління юстиції про зняття
арешту із заставленого майна за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на заочне рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 20 грудня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

22 жовтня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з позовом до ПАТБанк
«Фінанси та кредит», ОСОБА_2 про
звільнення майна з-під арешту,
накладений постановою державного
виконавця Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Кіровоградського міського управління
юстиції, заставленого майна:
автомобіля СПВ 33021.01-16 СПГ, 2003 року
випуску, № кузова/шасі НОМЕР_2, НОМЕР_3,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
який належить ОСОБА_2 Позов
обґрунтовано тим, що спірний
автомобіль перебуває у заставі банку
для забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2 за кредитним договором № МК -
342/2008. В процесі договірної реалізації
заставного майна позивачу стало відомо
про те, що у 2011 році державним
виконавцем Ленінського ВДВС
Кіровоградського МУЮ Ком`яковим А.М. на
виконання рішення Ленінського
районного суду м. Кіровограда у справі
№2-2855 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4
на користь ПАТ Банк «Фінанси та кредит»
заборгованості було накладено арешт на
заставний автомобіль. Позивач вважає,
що накладення арешту на заставне майно
порушує його права та інтереси.

Судом залучено до справи в якості
співвідповідача Ленінський відділ
державної виконавчої служби
Кіровоградського міського управління
юстиції.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 20
грудня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу в якій
просить скасувати рішення і ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги. В обґрунтування
апеляційної скарги позивач послався на
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права.

Письмових заперечень на апеляційну
скаргу від відповідачів не надійшло.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав апеляційну скаргу.

Представник ПАТ Банк «Фінанси та
кредит» у судовому засіданні доводи
апеляційної скарги не визнала і
просила відмовити у її задоволенні а
також надала пояснення про те, що
заставна вартість автомобіля
перевищує розмір вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» у зв'язку з чим можливе
звернення стягнення на заставне майно
за вимогами рішенням суду на користь
ПАТ Банк «Фінанси та кредит» .

Представник Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Кіровоградського міського управління
юстиції у судовому засіданні також не
визнав доводи апеляційної скарги і
просив відмовити у її задоволенні а
також додатково пояснив, що державний
виконавець не перевірив наявність
зареєстрованих обтяжень на спірне
майно та не повідомив про накладення
публічного обтяження позивача.

Відповідач ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явився.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції встановив і
матеріалами справи підтверджується, що
25 червня 2008 року між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір № МК - 342/2008, згідно з
яким позивач надав кредит в розмірі 45000
грн. (а.с. 4 - 6) В забезпечення виконання
ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним
договором між цими ж особами було
укладено договір застави
автотранспорту №МК -342/2008 від 25 червня
2008 року, за умовами якого ОСОБА_2
передав у заставу банку належний йому
автомобіль СПВ 33021.01-16 СПГ, 2003 року
випуску, № кузова/шасі НОМЕР_2, НОМЕР_3,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1
(а.с. 7 - 9).

Це договірне обтяження було
зареєстроване в державному реєстрі
обтяжень рухомого майна 1 липня 2008 року
(а.с. 10).

1 лютого 2011 року державним виконавцем
Комяковим А.М. відкрито виконавче
провадження по виконанню виконавчого
листа № 2-2855 виданого 14 січня 2011 року
Ленінським районним судом м.
Кіровграда про стягнення з ОСОБА_4,
ОСОБА_2 солідарно на користь Пат Банк
«Фінанси та кредит» боргу в розмірі 12460
грн. 41 коп. (а.с. 43).

Постановою державного виконавця
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Кіровоградського
міського управління юстиції ОСОБА_6 від
12 липня 2011 року на виконання вказаного
виконавчого листа накладено арешт на
все майно, що належить ОСОБА_2, в тому
числі автомобіль марки СПВ, модель:
33021.01-16 СПГ, 2003 року випуску,
реєстраційний номер: НОМЕР_1 (а.с. 44).

Того ж дня це публічне обтяження
було зареєстроване у Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с. 13).

Вказані обставини справи судом
першої інстанції встановлено
правильно і в цій частині рішення суду
не оскаржується.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
виходив з того, що всупереч ст. 13 Закону
України «Про заставу» договір застави
автомобіля нотаріально не посвідчений
а тому він є нікчемним. Крім того суд
дійшов висновку, що договірне
обтяження на користь позивача має
пріоритет відносно публічного
обтяження, а тому права позивача
забезпечуються не шляхом звільнення
спірного майна з-під арешту, а
пріоритетом задоволення його вимог.

Проте з погодитися з висновками
суду неможливо так, як суд їх дійшов з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Проте оскаржуване рішення не
відповідає цим вимогам закону, а тому
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення.

Порядок передачі майна у заставу та
звернення стягнення на це майно
визначений ст.ст. 572 - 597 ЦК України,
Законом України «Про заставу», Законом
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Згідно ст. 13 Закону України «Про
заставу», у редакції діючій на час
укладення договору застави від 25
червня 2008 року № МК-342/2008, було
передбачено, що договір застави
повинен бути укладений у письмовій
формі. У випадках, коли предметом
застави є нерухоме майно, космічні
об'єкти, договір застави повинен бути
нотаріально посвідчений на підставі
відповідних правоустановчих
документів.

Відповідні зміни до ст. 13 Закону
України «Про заставу» щодо
обов'язкового нотаріального
посвідчення договору застави
транспортних засобів внесено Законом
України від 6 липня 2010 року № 2435-VI «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України», який, відповідно до
розділу ІІ Закону, набрав чинності з
дня його опублікування - 27 липня 2010
року, а отже зворотної дії не має.

Всупереч закріпленого у ст. 58
Конституції України принципу дії
законів у часі суд першої інстанції
застосував до правовідносин між Пат КБ
«ПриватБанк» і ОСОБА_2 закон, який
прийнятий за часом після виникнення
цих правовідносин і на них не
поширюється.

Отже висновок суду про нікчемність
договору застави на підставі ст.ст. 13, 14
цього Закону суперечить ґрунтується на
неправильному застосуванні норм
матеріального права.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодавець) має
право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобовязання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Застава, як правовий інститут
цивільного законодавства виконує
забезпечувальну функцію, тобто
спрямований на те, щоб гарантувати
кредитору - заставодержателю
задоволення його вимог за рахунок
певного, заздалегідь визначеного
сторонами майна, незалежно від
майнового стану боржника, і наявності у
нього заборгованості перед іншими
кредиторами, отже застава
встановлюється для гарантування
майнових інтересів
кредитора-заставодержателя.

Звернення стягнення на заставлене
майно здійснюється за рішенням суду
або третейського суду, на підставі
виконавчого напису нотаріуса, якщо
інше не передбачене законом або
договором застави (ст. 20 Закону України
«Про заставу»).

Згідно норм ч.ч. 1, 3 ст. 54 Закону
України «Про виконавче провадження»
звернення стягнення на заставлене
майно в порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі:

виникнення права застави після
винесення судом рішення про стягнення
з боржника коштів;

якщо вартість предмета застави
перевищує розмір заборгованості
боржника заставодержателю.

Суд першої інстанції вірно
встановив, що право застави у ПАТ КБ
«ПриватБанк» виникло раніше ніж
винесення заочного рішення
Ленінського районного суду
Кіровоградської області про стягнення
з ОСОБА_2 і ОСОБА_4 солідарно на користь
ПАТ Банк «Фінанси та кредит»
заборгованості у розмірі 12460 грн. 41 коп.

Вирішуючи спір суд не встановив
вартість предмета застави та розмір
заборгованості боржника перед
заставодержателем станом на час
вирішення спору.

Суд прийняв до уваги заставну
вартість автомобіля, яка згідно
договору застави від 25 червня 2008 року №
МК-342/2008 становила 50000 грн. Проте
транспортний засіб до 2013 року
перебував у користуванні ОСОБА_2 і його
вартість зменшилася.

Так згідно акту про оцінку
транспортного засобу від 22 травня 2012
року, який зроблено оцінювачем
відповідно до Методики товарознавчої
експертизи і оцінки колісних
транспортних засобів, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України і
Фонду державного майна України від 24
листопада 2003 року № 142/5/2092,
Національного стандарту № 1 «Загальні
принципи оцінки майна і майнових прав»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 10 вересня 2003 року
№ 1440, комп'ютерних програм «Auto VIN» і
«Каталог двигунів», ринкова вартість
автомобіля СПВ 33021.01-16 СПГ, 2003 року
випуску, № кузова/шасі НОМЕР_2, НОМЕР_3,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1
на дату оцінки становила 35000 грн.

Розмір вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_2, які забезпечені заставою
автомобіля становила на 8 жовтня 2013
року 39703 грн. 97 коп.

При цьому заборгованість ОСОБА_2 не
сплачувалася, його зобов'язання перед
позивачем не припинилися і постійно
збільшувалися з рахунок збільшення
розміру нарахованих процентів та
неустойки.

Згідно наданого позивачем
розрахунку станом на час постановлення
рішення суду першої інстанції вона
становила по кредиту - 20314 грн. 20 коп., по
процентах - 17889 грн. 97 коп., по пені - 6231
грн. 91 коп., штраф - 500 грн. і 2312 грн. 15 коп.,
а всього - 47248 грн. 23 коп. що значно
перевищує розмір предмета застави.

У зв'язку з цим, відповідно до ч. 3 ст. 54
Закону України «Про виконавче
провадження», звернення стягнення на
заставлений автомобіль для
задоволення вимог ПАТ Банк «Фінанси та
кредит» не допускається.

Крім того, відповідно до заочного
рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 18 травня
2013 року в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ КБ
«ПриватБанк» за кредитним договором №
МК-342/2008 від 25 червня 2008 року звернено
стягнення на автомобіль СПВ 33021.01-16 СПГ,
2003 року випуску, № кузова/шасі НОМЕР_2,
НОМЕР_3, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1.

Відповідно ч. 4 ст. 54 Закону України
«Про виконавче провадження» про
звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна.

Державний виконавець не повідомив
позивачу про накладення арешту на
переданий в заставу автомобіль та не
роз'яснив позивачу право на звернення з
позовом про зняття арешту із
заставленого майна.

Висновок суду щодо обраного
позивачем способу захисту його прав
суперечить змісту ч. 4 ст. 54 Закону
України «Про заставу» та є
неправомірним.

У порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК
України суд на зазначені вище
положення закону та обставини справи
уваги не звернув та не врахував, що
оскільки кредитні зобов'язання ОСОБА_2
забезпечені заставою, не погашені, а
відтак, заставодержатель має переважне
право на задоволення його вимог про
стягнення боргу з боржника шляхом
звернення стягнення на заставлене
майна і має право вимагати зняття
арешту із заставленого майна та
необґрунтованого і незаконного
висновку про відмову в позові.

За таких обставин ухвалене у справі
судові рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Заочне рішення Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 20
грудня 2013 року скасувати і ухвалити
нове рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» задовольнити повністю.

Зняти арешт, накладений постановою
державного виконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Кіровоградського міського управління
юстиції від 12 липня 2011 року б/н, із
заставленого майна: автомобіля СПВ
33021.01-16 СПГ, 2003 року випуску, №
кузова/шасі НОМЕР_2, НОМЕР_3, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить ОСОБА_2, заставодержателем
якого являється публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» на підставі договору
застави від 25 червня 2008 року № МК-342/2008.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: