РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1440/14-ц

пр. № 2/759/2020/14

19 березня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді
Ул'яновської О.В.,

при секретарі Бандурі
Н.О.,

з участю: позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

відповідача
Демченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ВДВС Святошинського РУЮ в м.
Києві про звільнення від сплати
заборгованості по аліментам,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2014 р. ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, ВДВС
Святошинського РУЮ в м. Києві, у якому
просить суд, звільнити від сплати
заборгованості за аліментами за період
з 17.07.2013 року по 31.12.2013 року в розмірі 10000
(десять тисяч) грн. 00 коп. по виконавчому
листу № 2/759/4835/13, виданому 14.10.2013р.
Святошинським районним судом м. Києва
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позовних вимог
позивач вказує, що рішенням
Святошинського районного суду м. Києва
від 24.09.2013 р. з нього стягнено аліменти
на утримання дітей у розмірі 2000 грн. 00
коп. щомісячно до досягнення ними
повноліття. Згідно постанови про
відкриття провадження ВП №40337819 від
22.10.2013 р. відкрито виконавче
провадження про стягнення аліментів,
також, згідно інформації про виконавче
провадження станом на 23.01.2014 р. звернуто
стягнення на його заробітну плату
шляхом проведення щомісячного
утримання з усіх видів заробітку
(доходу), що йому належить до виплати,
після відрахування податків, у розмірі
70% до погашення заборгованості з 17.07.2013
р. яка складає 10000(десять) грн. 00 коп., що
не відповідає дійсності так як надавав
особисто ОСОБА_2 2000 (дві тисячі) грн. 00
коп., а остаточну суму щомісяця надавав
особисто у руки своєму синові та
сусідові відповідачки в рахунок
аліментів, які не враховані як сплата
аліментів. А тому вважає, що
заборгованості по аліментах згідно
виконавчого листа не існує.

Позивач у судовому засіданні
підтримав позовні вимоги в повному
обсязі, та просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні заперечує проти позовних
вимог, пояснивши, що не надано
документальних підтверджень по сплаті
аліментів. Гроші, які передавались від
позивача не можна вважати аліментами,
тому що слово аліменти під час передачі
цих сум не використовувалось, вважає,
що це допомога дітям, оскільки вона
була звільнена з роботи у зв'язку з
закриттям підприємства.

Представник відповідача ВДВС
Святошинського РУЮ в м. Києві Демченко
М.В. заперечувала проти позовних вимог
та просила відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Свідок ОСОБА_7 в судове засідання не
з'явився, повідомлений належним чином.

Суд, всебічно з'ясувавши
обставини, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні,
вважає встановленими такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що на підставі
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 24.09.2013 р. з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 стягнуто аліменти у сумі 2000 (дві)
грн. 00 коп. на утримання ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 до
досягнення ними повноліття (а.с. 4,5).

Відповідно до ст. 14 ЦПК України
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян та підлягають
виконанню на всій території України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону
України «Про виконавче провадження»
рішення про стягнення періодичних
платежів (у справах про стягнення
аліментів, про відшкодування шкоди,
заподіяної каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, втратою
годувальника тощо) можуть бути
пред'явлені для виконання протягом
усього періоду, на який присуджені
платежі.

Згідно постанови про відкриття
провадження ВП №40337819 від 22.10.2013 р.
відкрито виконавче провадження про
стягнення аліментів (а.с. 7).

Відповідно до інформації про
виконавче провадження станом на
23.01.2014р. звернуто стягнення на
заробітну плату позивача шляхом
проведення щомісячного утримання з
усіх видів заробітку (доходу), що йому
належить до виплати, після
відрахування податків, у розмірі 70% до
погашення заборгованості з 17.07.2013 р. до
погашення заборгованості (а.с. 9,10 ).

Стягнення аліментів виконавчої
службою є заходом примусового
виконання рішення суду та здійснюються
за умови невиконання рішення суду
боржником в добровільному порядку.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу
України, батьки зобов'язані утримувати
дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст.
197 СК України за позовом платника
аліментів суд може повністю або
частково звільнити його від сплати
заборгованості за аліментами, якщо
вона виникла у зв'язку з його тяжкою
хворобою, або іншою обставиною, що має
істотне значення, а також, якщо буде
встановлено, що вона виникла внаслідок
непред'явлення без поважної причини
виконавчого листа до виконання особою,
на користь якої присуджено аліменти.

Позивачем не надано суду
будь-яких доказів того, що
заборгованість по аліментам виникла у
нього внаслідок тяжкої хвороби або
інших обставин, які мають істотне
значення. Твердження позивача про те,
що аліменти сплачувались ним особисто
підтверджуються частково.

Судом в судовому засіданні на
підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України
встановлено і відповідачкою не
заперечувався той факт, що позивач
надав особисто їй у руки 2000 (дві тисячі)
грн. 00 коп. в рахунок аліментів, інші
виплати які здійснював позивач не
знайшли свого підтвердження.

Таким чином, дослідивши матеріали
справи, вислухавши пояснення сторін,
суд дійшов висновку, що передбачені
законом підстави звільнення позивача
від заборгованості по сплаті аліментів
підлягають частковому задоволенню.

Обставини, що мають істотне
значення для звільнення позивача від
сплати заборгованості судом не
встановлені.

Також, суду не надано доказів
звернення позивача до ВДВС
Святошинського РУЮ в м. Києві з
відповідними документами про
перерахування грошових коштів в
рахунок сплати заборгованості по
аліментам, оспорювання самого розміру
заборгованості.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57, 60, 61,88, 179, 212, 214,
218 ЦПК України, ст.ст. 180, 191, 192, 197
Сімейного кодексу України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві про
звільнення від сплати заборгованості
по аліментам задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати
заборгованості за аліментами за період
з 17.07.2013 року по 31.12.2013 року в розмірі 2000
(дві тисячі) грн. 00 коп. по виконавчому
листу № 2/759/4835/13, виданому 14.10.2013р.
Святошинським районним судом м. Києва
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Залишок заборгованості
ОСОБА_1 по даному виконавчому листу
станом на 19.03.2014 року складає 8000 (вісім
тисяч) грн. 00 коп.

В решті позовних вимог
відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження
рішення суду може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів після
подання заяви про апеляційне
оскарження або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК
України.

СУДДЯ: