АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/248/13- ц
Номер провадження 22-ц/786/1117/14
Головуючий у 1-й інстанції
Андрущенко-Луценко С.В.
Доповідач Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Прядкіної О.В., Пилипчук Л.І.

при секретарі Філоненко О.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 28 лютого 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення грошової компенсації
частки у спільному майні подружжя.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, в
якому з урахуванням уточнених позовних
вимог остаточно прохала стягнути з
відповідача на її користь грошову
компенсацію від вартості 1/2 частини
автомобільного гаража НОМЕР_4 в
кооперативі «Чайка» по вул. Тичини в м.
Миргород, 1/2 частини легкового
автомобіля ЗАЗ DAEWOO Т13110, 2005 року
випуску, державний номер НОМЕР_1, 1/2
частини автомобільного причепу КРАЗ
8138, 2000 року випуску, державний номер
НОМЕР_2 у сумі 29386,00грн.; стягнути уз
відповідача документально
обґрунтовані судові витрати , у т.ч.
витрати на проведення експертизи у
сумі 795,76грн.

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 28 лютого 2014 року позов
ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошову компенсацію вартості
наступного майна: 1/2 частини
автомобільного гаража НОМЕР_4 в
кооперативі «Чайка» по вул. Тичини в м.
Миргороді, 1/2 частини легкового
автомобіля ЗАЗ DAEWOO Т 13110 2005 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, 1/2 частини автомобільного
причепу КРАЗ 8138, 2000 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_2 в
розмірі 29386,00 грн. та 2287,60 грн. витрат по
оплаті правової допомоги адвоката; 1077,86
грн. судових витрат, що складаються з
оплати вартості експертизи - 784,00 грн. та
293,86 грн. судового збору.

Вказане рішення оскаржив відповідач,
який в поданій апеляційній скарзі,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
просить рішення суду від 28.02.2014 року
скасувати в повному обсязі.

Зазначає, що в оформленні справи існує
безліч недоліків, зокрема, незаконно
змінювалися номер справи та рік, у
матеріалах справи відсутня заява про
ознайомлення зі справою від 19.08.2013 року,
журнал судового засідання не
збігається зі звукозаписом; в справі
замінено сторінку 23; сторінка 127 не
дійсна; справа перешита; журнали
судового засідання не відповідають
дійсності; відрізняються підписи
начальника відділу суду; відсутній
диск про розгляд справи; не приєднано
документ про зміну суддів; заява про
відмову від позовних вимог ухвалою
суду від 28.02.2014 року відхилена; за
позовом від 31.01.2013 року суд не приєднав
справу № 2/32/11.

Вказує, що позивачем не надано доказів
на підтвердження вимог; адвокат ОСОБА_3
не допущений до участі у справі ухвалою
суду; судова експертиза причепу та
автомобіля призначена без згоди
сторін; витрати за проведення
експертизи безпідставно віднесені до
судових витрат; під час розгляду справи
суд не реагував на заяви та клопотання.

Вважає, що документи у справі недійсні,
незаконні, з внесеними змінами,
завідомо неправдиві, фіктивні, а
рішення суду незаконне.

У судовому засіданні позивач проти
апеляційної скарги заперечувала,
прохала її відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вислухавши пояснення
позивача, приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як установлено місцевим судом та
вбачається з матеріалів справи, з 23.11.1991
року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі, який розірвано
рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 06 серпня 2009 року (а.с.83,84).

Даний факт підтверджується актовим
записом № 130 від 28.10.2009 року у Книзі
реєстрації розірвань шлюбів відділу
РАЦС по місту Миргороду Миргородського
міськрайонного управління юстиції
Полтавської області відповідно до
Свідоцтва про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_5 (а.с.8).

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 19 грудня 2011 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання дій щодо користування
нерухомим майном незаконними,
зобов'язання знятися з реєстрації та
виселення та зустрічним позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання будинку
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя та розподіл
спільного майна подружжя у задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

Визнано житловий будинок АДРЕСА_1
об'єктом права спільної сумісної
власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину автомобільного гаража НОМЕР_4 в
кооперативі «Чайка» по вулиці Тичини в
м. Миргороді Полтавської області; 1/2
частину легкового автомобіля ЗАЗ DAEWOO Т
13110 2005 року випуску, державний номерний
знак НОМЕР_1, на 1/2 частини
автомобільного причепу КРАЗ 8138, 2000 року
випуску, державний номер НОМЕР_2, 1/2
частину автомобільного причепу ПГА 1,
2001 року випуску, державний номер
НОМЕР_3.

Поділено майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності ОСОБА_2 та
ОСОБА_1

Вирішено питання розподілу судових
витрат, знято арешт з автомобільного
гаража НОМЕР_4 в кооперативі «Чайка» по
вул. Тичини в м. Миргороді Полтавської
області; легкового автомобіля марки
ЗАЗ DAEWOO Т13110, 2005 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, автомобільного
причіпу КРАЗ 8138, 2000 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_2;
автомобільного причіпу ПГА 1, 2001 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_3. (а.с.9-10).

Рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 07.02.2012 року
рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 19.12.2011
року у частині визнання будинку
спільної власності подружжя, його
реальний розподіл та відшкодування
ОСОБА_1 судових витрат скасовано.

У позові ОСОБА_1 про визнання житлового
будинку АДРЕСА_1 об'єктом спільної
сумісної власності подружжя та його
реальний розподіл відмовлено.

Решту рішення залишено без
змін.(а.с.11-13).

Згідно Висновку №1077/1078/1079 судової
будівельно-технічної експертизи по
вказаній цивільній справіринкова
вартість гаража НОМЕР_4 в кооперативі
«Чайка» по вул. Тичини в м. Миргороді
складає 24170,00 грн. (а.с.37-38).

Згідно Висновку судової
автотоварознавчої експертизи № 2707 від
03.06.2013р., середня ринкова вартість
автомобіля ЗАЗ DAEWOO Т13110, 2005 року
випуску, р.н. НОМЕР_1, на момент
проведення експертизи складає 33090,00
грн. середня ринкова вартість причепу
КРАЗ моделі 8138, р.н. НОМЕР_2 на момент
проведення експертизи складає 1512,00 грн.
(а.с.104-107).

Відповідно до ст.60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.69 СК України, дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

За приписом ст.71 СК України, майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Речі для професійних занять
присуджуються тому з подружжя, хто
використовував їх у своїй професійній
діяльності. Вартість цих речей
враховується при присудженні іншого
майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

Статтею 370 ЦК України передбачено право
співвласників на виділ у натурі частки
із майна, що є у спільній сумісній
власності.

У разі виділу частки із майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки кожного із
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними,
законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється у
порядку, встановленому статтею 364 цього
Кодексу.

Як закріплено статтею 364 ЦК України,
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

За змістом ч.2 ст.364 ЦК України якщо
виділ в натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього
Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної
часткової власності у співвласника,
який отримав таку компенсацію,
припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі
частки із спільного майна для
співвласника, який здійснив такий
виділ, право спільної часткової
власності на це майно припиняється.
Така особа набуває право власності на
виділене майно, і у випадку,
встановленому законом, таке право
підлягає державній реєстрації.

Доводи апеляційної скарги щодо
незаконності рішення місцевого суду
від 28.02.2014 року не заслуговують на увагу
та зводяться лише до незгоди з
постановленим рішенням.

Згідно ст.79 ЦПК України, судові витрати
складаються із судового збору та
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом
судової справи, належать, зокрема,
витрати на правову допомогу; витрати,
пов'язані із проведенням судових
експертиз.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Представництво інтересів позивача
ОСОБА_1 у суді першої інстанції
здійснювалося адвокатом ОСОБА_3 за
Угодою № 45 від 20.02.2013 року та на
підставі ордера № 45 від 20.02.2013
р.(а.с.28,29,35).

Згідно наданої суду квитанції №44 від
04.03.2013 року, ОСОБА_1 сплатила адвокату
ОСОБА_4 917,60 грн., 470,00 грн. за квитанцією
№45 від 22.03.2013 року та 900,00 грн. по
квитанції №48 від 12.07.2013 року (а.с.36,53,128).

За повідомленням експертної установи,
вартість висновку судової авто
товарознавчої експертизи №2707 від
03.06.2013 року становить 784,00 грн. Вказана
сума сплачена позивачем ОСОБА_1, що
підтверджується квитанцією №170 від
22.04.2013 року (а.с.89-90,116).

Також в матеріалах справи містяться
квитанції, що підтверджують сплату
судового збору позивачем при
зверненні до суду.

Враховуючи вищевикладене, місцевий суд
обґрунтовано стягнув з відповідача на
користь позивача 2287,60 грн. витрат по
оплаті правової допомоги адвоката; 1077,86
грн. судових витрат, що складаються з
оплати вартості експертизи - 784 грн. та
293,86 грн. судового збору.

Інші доводи апеляційної скарги,
зокрема, щодо недоліків в оформленні
справи також не заслуговують на увагу
та не спростовують висновків суду
першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції повно
та об'єктивно встановив фактичні
обставини справи і дав їм належну
правову оцінку, дослідив надані
сторонами докази, на підставі яких
прийшов до висновку про наявність
підстав для задоволення позовних
вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно
застосував норми матеріального права
відповідно до характеру правовідносин,
що склалися між сторонами та в межах
заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду
відповідає вимогам закону, зібраним по
справі доказам, обставинам справи,
підстав для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія суддів не вбачає.

Відповідно ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,314,315,317 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2,- відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 28 лютого
2014 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ
/підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ
/підпис/ Л.І. Пилипчук

/підпис/ О.В.
Прядкіна

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Т.О. Кривчун