Справа № 734/297/14р. Провадження №
22-ц/795/962/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Анохін А.М. Доповідач - Скрипка А. А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки
А.А.суддів:Онищенко О.І., Хромець Н.С.при
секретарі:Руденко О.М.за участю:ОСОБА_5,
її представника - ОСОБА_6, ОСОБА_7, її
представника - адвоката ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Козелецького районного суду
Чернігівської області від 21 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_5, - третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
Козелецька державна нотаріальна
контора, про визнання правочину
дійсним, визнання права власності на
нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

В січні 2014року ОСОБА_7 звернулась з
даним позовом до ОСОБА_5, в якому
просила визнати дійсним правочин, а
також визнати право власності на
нерухоме майно (а.с.2-4). В обґрунтування
вимог заявленого позову позивач
вказувала, що 25.02.2005 року між нею та
ОСОБА_9 було укладено договір
дарування, відповідно до умов якого
ОСОБА_9 подарував, а позивач прийняла
належний йому на праві приватної
власності житловий будинок з
надвірними будівлями, який знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1. 25.02.2005 року
вказаний договір дарування було
посвідчено нотаріусом Козелецької
районної державної нотаріальної
контори Гладким С.М. Договір було
підписано сторонами у присутності
нотаріуса. На даний час позивачу стало
відомо, що бланк ВСА № 798918, який було
використано для посвідчення договору
дарування від 25.02. 2005 року, не
зареєстровано як використаний для
договору відчуження нерухомого майна в
АРМ '' РНБ''. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер.
Спадщину після його смерті прийняла
дружина ОСОБА_11, яка проживала з
чоловіком на день смерті. 20.01. 2005 року
ОСОБА_11 склала заповіт, посвідчений
секретарем Лихолітської сільської
ради Козелецького району, який є
зареєстрованим в реєстрі за № 4, в якому
все своє майно, з чого б воно не
складалося, і все те, що їй буде
належати на день смерті і на що вона за
законом матиме право, ОСОБА_11 заповіла
ОСОБА_7 Позивач, як спадкоємець за
законом, прийняла спадщину та
звернулась з відповідною заявою до
Козелецької районної державної
нотаріальної контори (спадкова справа
№ 54948323). Також до нотаріальної контори
з відповідною заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_11
звернулась сестра позивача - ОСОБА_5,
яка має право на обов'язкову частку у
спадковому майні. Позивач просила суд
визнати дійсним договір дарування від
25.02.2005 року, згідно з яким ОСОБА_9
подарував, а ОСОБА_7 прийняла у дар
належний йому на праві приватної
власності житловий будинок з
надвірними будівлями, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1. Також позивач
просила визнати право власності за нею
на вказаний житловий будинок.

11.03.2014року від позивача до суду першої
інстанції надійшла заява про зменшення
позовних вимог (а.с.25), в якій ОСОБА_7
просить суд визнати дійсним договір
дарування житлового будинку АДРЕСА_1,
укладений 25.02.2005 року між ОСОБА_9 та нею.
В іншій частині ОСОБА_7 просить її
позовні вимоги залишити без розгляду.

Рішенням Козелецького районного суду
Чернігівської області від 21 березня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_5, -
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - Козелецька
державна нотаріальна контора, про
визнання правочину дійсним,
задоволено. Визнано договір дарування
від 25.02.2005 року, згідно з яким ОСОБА_9
подарував, а ОСОБА_7 прийняла у дар
належний дарителю на праві приватної
власності житловий будинок з
надвірними будівлями, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 - дійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
оскаржуване рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог. Доводи
апеляційної скарги зазначають, що
оскаржуване рішення суду є незаконним
та необґрунтованим, його ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права. Апелянт вказує,
що суд першої інстанції невірно
застосував норми статей 203, 204
Цивільного кодексу України та не
врахував, що відповідно до норм чинного
законодавства, правочини не повинні
суперечити положенням законів,
галузевих законодавчих актів та
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції. Апелянт
вважає, що суд першої інстанції при
вирішенні даного спору по суті повинен
був застосовувати норми матеріального
права, які були чинними станом на 2005
рік, тобто на момент вчинення
правочину, чого судом враховано не
було. Апелянт зазначає, що відповідно
до Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої 03.03.2004 року № 20/5, правочин,
про який йдеться мова по даній справі,
було вчинено з порушенням норм права,
зокрема, без використання спеціального
бланку нотаріальних документів, тому
він є нечинним. Апелянт вказує, що при
розгляду даної справи по суті суд
першої інстанції не взяв до уваги тієї
обставини, що відповідно до відповіді
Козелецької нотаріальної контори,
відсутні дані щодо бланку,
використаного для посвідчення
договору від 25.02.2005 року, укладеного між
ОСОБА_9 та ОСОБА_7 Вказаний бланк ВСА №
798918, як стверджує апелянт, не
зареєстрований як використаний для
вказаного договору дарування в АРМ ''
РНБ'', проте, суд першої інстанції на
вказану обставину уваги не звернув. На
думку апелянта, вказаний договір
дарування не може бути визнано судом
дійсним, оскільки договір дарування, в
силу норми закону, яка була чинною на
час його оформлення, підлягав і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації.

В судове засідання апеляційного суду
представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - Козелецької державної
нотаріальної контори, належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи, відповідно до повідомлення про
вручення поштового відправлення(а.с.50),
не з'явився, представивши суду заяву з
проханням справу розглянути у
відсутності представника(а.с.51).
Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК
України, неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що на підставі приписів п.4ч.1 статті 309
ЦПК України апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
суду першої інстанції, - скасуванню, з
ухваленням апеляційним судом нового
рішення по суті заявлених позовних
вимог, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_5, -
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - Козелецька
державна нотаріальна контора, про
визнання правочину дійсним.

Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 3
Цивільного кодексу України загальними
засадами цивільного законодавства є
справедливість, добросовісність та
розумність.

В ході судового розгляду даної справи
встановлено і вказані обставини
підтверджується її матеріалами,
зокрема, вимогами заявленого позову
(а.с.1-4,25),що ОСОБА_7 просила визнати
дійсним договір дарування від 25.02.2005
року, згідно з яким ОСОБА_9 подарував, а
ОСОБА_7 прийняла у дар належний ОСОБА_9
на праві приватної власності житловий
будинок з надвірними будівлями, що
знаходиться з а адресою: АДРЕСА_1.
Обґрунтовуючи вимоги заявленого
позову, ОСОБА_7 зазначала, що бланк ВСА
№ 798918, використаний для посвідчення
договору дарування від 25.02.2005 року, не
зареєстровано, як використаний для
договору відчуження нерухомого майна в
АРМ ''РНБ''. Згідно повідомлення
Козелецької районної державної
нотаріальної контори від 16.10.2013року
(а.с.15), в реєстрі для реєстрації
нотаріальних дій за 2005 рік від 25.02.2005
року за № 143 є запис щодо посвідчення
договору дарування житлового будинку
між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, але відсутні дані
щодо бланку, який використано для
посвідчення вищезазначеного договору.
Позивач також вказувала, що внести
відповідні відомості до Єдиного
Реєстру спеціальних бланків
нотаріальних документів про
витрачання державним нотаріусом
Козелецької районної державної
нотаріальної контори 25.02.2005 року
спеціального бланку нотаріального
документу серії ВСА № 798918 на
посвідчення договору дарування
житлового будинку немає можливості. Як
зазначає позивач в заявленому позові,
відсутність зазначених відомостей в
Єдиному Реєстрі спеціальних бланків
нотаріальних документів унеможливлює
реалізацію право власності на
подароване їй майно.

Задовольняючи вимоги заявленого
позову про визнання дійсним договору
дарування та, відповідно, визнаючи
дійсним договір дарування від 25.02.2005
року, згідно з яким ОСОБА_9 подарував, а
ОСОБА_7 прийняла у дар належний
дарителю на праві приватної власності
житловий будинок з надвірними
будівлями, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, суд першої інстанції послався
на положення: статті 203; ч.3 статті 334; ч.1,
ч. 2 статті 717; ч.2 статті 719 Цивільного
кодексу України. При цьому суд також
вказав, що згідно статті 219 Цивільного
кодексу України суд може визнати
односторонній правочин дійсним, якщо
встановлено, що він відповідає волі
особи, яка його вчинила, а
нотаріальному посвідченню
перешкоджали обставини, які не
залежали від її волі.

Заслуговують на увагу апеляційного
суду доводи апеляційної скарги
відносно того, що висновок суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог щодо визнання дійсним вказаного
договору дарування не узгоджується з
нормами матеріального права, яке
регламентує спірні правовідносини.

На думку апеляційного суду, визнаючи
зазначений договір дарування дійсним,
суд першої інстанції не врахував того
факту, що угоди можуть визнаватися
дійсними виключно з підстав,
визначених ч.2 статті 219 і ч.2 статті 220
Цивільного кодексу України.
Апеляційний суд вважає, що вимоги про
визнання дійсними угод з інших підстав
задоволенню не підлягають через
невідповідність таких вимог
встановленим законом способам захисту
прав і законних інтересів. Необхідно
зазначити, що суд може визнати угоду
дійсною, тільки якщо буде встановлено,
що вона відповідала волі особи, яка її
вчинила, а нотаріальному посвідченню
правочину перешкоджала обставина, яка
не залежала від її волі. Або ж у тому
випадку, коли сторони домовилися щодо
всіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове
виконання договору, але одна із сторін
ухилилася від його нотаріального
посвідчення. Вимоги про визнання
дійсними угод з інших підстав
задоволенню не підлягають через
невідповідність таких вимог
встановленим законом способам захисту
прав.

В даному випадку, виходячи з правового
аналізу приписів статті 392 Цивільного
кодексу України, яка регламентує
визнання права власності, апеляційний
суд вважає за необхідне зазначити, що
обраний позивачем спосіб захисту -
визнання дійсним договору дарування, є
неналежним, такий спосіб захисту своїх
прав не відповідає вимогам чинного
законодавства, яке регламентує спірні
правовідносини.

За даних обставин рішення Козелецького
районного суду Чернігівської області
від 21.03. 2014 року про визнання договору
дарування дійсним підлягає
скасуванню, з ухваленням апеляційним
судом нового рішення по суті заявлених
позовних вимог, яким необхідно
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_7 до ОСОБА_5, - третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору-Козелецька державна
нотаріальна контора, про визнання
правочину дійсним.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за
необхідне зазначити, що в позовній
заяві ОСОБА_7 також ставила питання про
визнання за нею права власності на
житловий будинок з надвірними
будівлями, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1(а.с.2-4). В подальшому, 11.03.2014року
від позивача до суду першої інстанції
надійшла заява про зменшення позовних
вимог (а.с.25), в якій ОСОБА_7 просила суд
визнати дійсним договір дарування
житлового будинку АДРЕСА_1, укладений
25.02.2005 року між ОСОБА_9 та нею. В іншій
частині ОСОБА_7 просила її позовні
вимоги залишити без розгляду. Як
вбачається з оскаржуваного рішення
суду першої інстанції (а.с.39-40),
предметом судового розгляду була
тільки позовна вимога ОСОБА_7 про
визнання дійсним договору дарування.
Позовні вимоги ОСОБА_7 про визнання за
нею права власності на житловий
будинок з надвірними будівлями, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
предметом розгляду суду першої
інстанції не були. Враховуючи
вищенаведене, апеляційний суд вважає
за необхідне зазначити, що позивач
ОСОБА_7 в подальшому не позбавлена
права відносно захисту своїх прав та
охоронюваних законом інтересів щодо
розгляду питання про визнання за нею
права власності на житловий будинок з
надвірними будівлями, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 статі 7
Закону України ''Про судовий збір''
сплачена сума судового збору
повертається судом при внесенні
судового збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом. Приймаючи до
уваги вказану норму права, апеляційний
суд вважає за необхідне повернути
ОСОБА_5Г.з державного бюджета
м.Чернігова документально
підтверджені надмірно сплачені нею
кошти на оплату судового збору за
подачу апеляційної скарги в сумі 121 (сто
двадцять одна) грн. 80 коп. ( а.с. 42).

Керуючись статтею 392 Цивільного
кодексу України, статтями: 303, 304, 307; п.4ч.1
статті 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Козелецького районного суду
Чернігівської області від 21 березня 2014
року скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_7 до ОСОБА_5, - третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - Козелецька державна
нотаріальна контора, про визнання
правочину дійсним.

Повернути ОСОБА_5 з державного бюджета
м.Чернігова надмірно сплачені нею
кошти на оплату судового збору за
подачу апеляційної скарги в сумі 121 (сто
двадцять одна) грн. 80 коп. за такими
реквізитами:

отримувач - УК у м. Чернігові /
м.Чернігів / 22030001,

р/р 0002,

код отримувача 38054398,

банк отримувача ГУДКСУ у
Чернігівській області

код банку отримувача 853592,

код бюджетної класифікації доходів
22030001 „Судовий збір",

адреса платника: 1,

сплачені у ВАТ „Ощадбанк", філія -
Чернігівське облуправління ВАТ
„Ощадбанк", згідно квитанції № 39/39 від
29.03.2014 року.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: