РІШЕННЯ

іменем України

24 січня 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі: головуючого - судді Тішко Д.А.,
при секретарі - Шугай Г.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Миколаєві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільно нажитого майна подружжя, -

встановив:

В жовтні 2013 року позивач звернулась до
суду з вказаною позовною заявою, та
посилаючись на те, що у період
подружніх відносин з відповідачем, які
на теперішній час припинено, їх
спільними зусиллями було нажито
земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1,
та житловий будинок на ній, просила суд
провести поділ вказаного майна та
визнати на нею 1/2 його частину.

В подальшому позивач звернулась до
суду з заявою про уточнення позовних
вимог шляхом зменшення їх розміру, та
просила суд визнати за нею право
власності на 1/2 частину житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1.

В судове засідання сторони не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином.
Позивач звернулась до суду з заявою про
розгляд справи за її відсутності,
уточнені позовні вимоги підтримала.
Відповідач звернувся до суду з заявою
про розгляд справи за його відсутності,
позовні вимоги підтримав.

Ухвалою суду справу розглянуто за
відсутності сторін.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у
разі, коли відповідач визнає заявлені
до нього вимоги, суд, за наявності на те
правових підстав, ухвалює рішення про
задоволення таких вимог.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Частина друга
зазначеної статті і передбачає, що
кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України: об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу
(серії НОМЕР_1) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
було укладено 14 серпня 1981 року.
Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1,
що є об'єктом спору, було набуто у
власність відповідачем на підставі
свідоцтва про право особистої
власності на житловий будинок,
виданого виконкомом Матвіївської
селищної ради народних депутатів 17.06.1993
року на підставі рішення тієї ж ради
№408 від 28.04.1993 року. Виходячи з того, що
на момент набуття відповідачем права
власності на спірний будинок сторони
перебували у шлюбі та вели подружнє
життя, що в свою чергу визнано
сторонами, підтверджено належними
доказами, та в силу положень ч.1 ст. 61 ЦПК
України додаткового доведення не
потребують.

Враховуючи викладені правові
положення та фактичні обставини
справи, зважаючи на відсутність у суду
відомостей про обставини, які б
перешкоджали зміні власника на 1/2
частину спірного житлового будинку,
суд доходить висновку про необхідність
задоволення уточнених позовних вимог в
повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України,
суд -

встановив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільно нажитого майна подружжя -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 1/2 частину житлового будинку за
адресою АДРЕСА_1, як таке, що набуте нею
в результаті поділу спільно нажитого
майна подружжя.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя
Д.А. Тішко