Провадження № 2/0182/106/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.04.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
судді Кобеляцької - Шаховал
І.О.

за участю
секретаря Скоробогатової
А.О.

представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2

ОСОБА_3

представників відповідачів ОСОБА_4

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Нікополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
позовом до відповідачів про стягнення
боргу.

На підтвердження своїх
позовних вимог позивач посилається на
наступне.

У вересні 2007 року до нього звернувся
відповідач ОСОБА_3 з проханням надати
йому у борг кошти для купівлі квартири
у кредит. Згідно їх домовленості
відповідач мав повернути взяті кошти
за першою його вимогою. Кошти частинами
він передавав його дружині ОСОБА_2 У
грудні 2011 року він дізнався, що
відповідачі розійшлись. У січні 2012 року
він звернувся з вимогою повернути йому
кошти, взяті в борг. Але відповідач
ОСОБА_3 йому пояснив, що кошти, взяті в
борг, повертати не буде. Так, за період з
01.09.2007 року по 12.02.2008 року, ним було
надано коштів на загальну суму 65 576, 00
грн. Це підтверджується наступними
розписками: розписка від 01.09.2007 року - 2
000,00 $ США (по курсу 7,993 ) - 15 986, 00 грн.;
розписка від 10.12.2007 року - 5 000,00 грн.;
розписка від 12.12.2007 року - 10 090, 00 грн.;
розписка від 12.01.2008 року - 1 000,00 грн.;
розписка від 12.02.2008 року - 4 000,00 грн.;
розписка від 14.03.2008 року - 1 000,00 грн.;
розписка від 14.04.2008 року - 4 000,00 грн.;
розписка від 14.05.2008 року - 1 000,00 грн.;
розписка від 17.06.2008 року - 4 000,00 грн.;
розписка від 14.07.2008 року - 1 000,00 грн.;
розписка від 29.07.2008 року - 18 500,00 грн. Дані
обставини можуть підтвердити свідки,
про яких він заявить клопотання
пізніше. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальнику) грошові кошти, а
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками. На підтвердження укладання
угоди позики та її умов у відповідності
до положення 1047 ЦК України, у день
передачі грошей відповідач ОСОБА_2
надавала йому розписку. У зв'язку з тим,
що відповідачі відмовляються
добровільно виконати взяті на себе
зобов'язання, змушений звернутися до
суду з позовом про захист свого
порушеного права. І просить суд
стягнути на його користь з ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 заборгованість за договором
позики на суму 65 576, 00 грн. солідарно. А
також стягнути на його користь
солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 витрати на
судовий збір. В зв"язку з неможливістю
вирішення питання про повернення боргу
добровільно вимушений звернутись до
суду.
В судовому
засіданні позивач ОСОБА_6 позов
підтримав і просив суд задовольнити
його в повному обсязі. Суду пояснив, що
його син зустрічався із сестрою
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7. Син
зареєстрував шлюб з нею 28.07.2008 року, а
весілля в них відбулось 02.08.2008 року.
Дату, коли вони засватали ОСОБА_7, не
пам"ятає, але це відбулось за
місяць-півтора до весілля. На сватанні
в них із сватами відбулась
домовленість про те, що вони дають
ОСОБА_3 гроші, а квартира залишається
його сестрі. А потім реєструється на
ОСОБА_7 та його сина. Гроші за
домовленістю він віддавав на вулиці
відповідачу ОСОБА_3 А потім зажадав
розписок. І заїжджав за розписками до
банку, де працювала відповідачка
ОСОБА_2., і вона писала йому розписки.
При написанні розписок відповідач
ОСОБА_3 присутнім не був. Всі розписки
писала відповідачка ОСОБА_2.,
відповідач ОСОБА_3 жодної розписки не
писав. Фактично всі гроші він завозив
до банку і передавав відповідачці
ОСОБА_2 Гроші давав тоді, коли вони в
нього з"являлись. Суму в 18 500 грн. він
віддав тоді, коли йому з Росії привезли
спадок. Зобов"язання сплатити за
половину квартири письмово не
оформлювалось, він взяв на себе це
зобов"язання усно. Він заплатив всі
гроші за половину квартири ще до
весілля його сина та сестри
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7, бо вони вже
9 років зустрічались і жили цивільним
шлюбом. Він на переоформленні половини
квартири на свого сина не наполягав, бо
не хотів, щоб свати звинуватили його в
тому, що він розлучає дітей сварками.
Він вірив сватам на слово. Однак, через
три роки після весілля його син та
ОСОБА_7 розійшлись. Після реєстрації
шлюбу відповідачів більше їм з
кредитом не допомагав, бо свою частку
виплатив. На теперішній час
відповідачка ОСОБА_2. є його невісткою,
оскільки вийшла заміж за його сина,
розлученого з сестрою відповідача
ОСОБА_3 Представник позивача
ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні
вимоги свого довірителя підтримала в
повному обсязі і суду пояснила
наступне. Між позивачем та батьками
відповідача ОСОБА_3, дійсно, була
домовленість про те, що позивач
виплатить половину суми кредиту, який
взяли на квартиру відповідачі, а
квартира по АДРЕСА_1, де відповідачі
жити не хотіли, залишиться його сину та
невістці - сестрі відповідача ОСОБА_3 А
потім цю квартиру свати позивача
зобов"язались переоформити на його
сина та свою доньку порівну.

Відповідачка ОСОБА_2.. в судових
засіданнях, які відбулись до судового
засідання 03.04.2014 року проти задоволення
позовних вимог заперечувала
категорично, позовні вимоги не визнала,
надала до суду відзив, в якому пояснила
наступне. 10.10.2007 року вона уклала шлюб з
ОСОБА_3., прожила з ним до 01.07.2011 року.
Після чого вони роз'їхались й з часом
розлучились. До укладання шлюбу вони
прийшли до того, що їм потрібне житло,
але для його придбання вони коштів не
мали. На спільній сімейній нараді вони
прийняли рішення, що квартиру
придбають у кредит, а кошти для сплати
візьмуть в борг у батьків. Для того, щоб
не було суперечок, хто більше вклав із
батьків в їх родину, вона та ОСОБА_3
домовились, що кошти вони будуть брати
в борг у батьків у рівних частинах. Їх
батьки не заперечували. 01.11.2007 року вони
придбали квартиру в кредит у Банку
„Форум" за адресою: АДРЕСА_2. На
завдаток, який вони передавали
продавцю квартири, у вересні місяці 2007
року, кошти їм надавав ОСОБА_6 у розмірі
2 000,00 доларів США та її мама ОСОБА_8 у
розмірі 1 500,00 доларів США. Її мама
ОСОБА_8 щомісячно надавала їй в борг
кошти для оплати кредиту, що у сумі
складали 50 % від вартості квартири.
Частину коштів, яку повинні були
надавати батьки її колишнього
чоловіка, їй надавав ОСОБА_6 на підставі
домовленості між ним та батьками її
колишнього чоловіка. Про цю обставину
знали всі: вона, її батьки, батьки її
колишнього чоловіка та він сам. Тому
вона брала кошти у ОСОБА_6 і в повному
розмірі вносила їх на кредитний
рахунок. І на першу вимогу вона
надавала розписки позивачу. Про цю
обставину також знали всі їх рідні і
ОСОБА_3 також. Заробітну плату, яку
отримував її колишній чоловік і вона,
та гроші, які подарували їм на весілля,
вони вкладали у переобладнання
квартири та капітальний ремонт. Так, за
період шлюбу вони перепланували
квартиру АДРЕСА_2, провели ремонт всієї
квартири (встановили індивідуальне
опалення з новими радіаторами для
обігріву, та двоконтурний котел,
пластикові вікна, грати на вікна,
броньовані двері, ванну обклали
кахелем, повністю замінили водопровід
та сантехніку, поклали теплу підлогу у
кухні, коридорі та ванній кімнаті,
поклали ламінат на підлогу, поклеїли
шпалери на стінах та стелях квартири,
встановили декоративний камін,
придбали нову побутову техніку (газову
поверхню, духову шафу, витяжку та інше).
Її родина виконувала взяті на себе
зобов'язання (навіть після того, як вони
роз'їхались, вона продовжувала на
протязі року, погашати платежі по
кредиту, незважаючи на те, що у квартирі
залишився проживати і живе
дотеперішнього часу її колишній
чоловік). На підставі вищевикладеного,
категорично заперечує щодо залучення
її до справи в якості відповідача,
оскільки кошти, які надавав їй ОСОБА_6, є
частиною коштів, які мав сплачувати
ОСОБА_3 В судовому засіданні
відповідачка ОСОБА_2. доповнила, що її
батьки, за домовленістю, повинні були
виплатити 50 % вартості кредитної
квартири. Її батьки свої зобов"язання
виконали в повному обсязі. Вона писала
розписки і своїй мамі, і позивачу -
своєму нинішньому свекру. Коли вона
пішла від відповідача ОСОБА_3, рік
сплачувала кредит сама. Вони з
відповідачем домовились, що квартиру
продадуть і гроші розділять. Однак,
відповідач вивіз всі речі. Вона пішла
жити на зйомну квартиру. В судовому
засіданні, яке відбулось 03.04.2014 року,
відповідачка ОСОБА_2. позовні вимоги
визнала в повному обсязі і на
заперечувала проти їх задоволення.
Доповнила, що поки що в суд з позовом
про поділ майна не зверталась, бо не
знає, яка в неї частка в спільному майні
подружжя. Планує звернутись. Для цього
їй необхідне рішення суду про
стягнення боргу, яке зараз й
розглядається.

Представник відповідачки ОСОБА_5 в
судовому засіданні показання своєї
довірительки підтримав і суду пояснив,
що, оскільки його довірителька визнала
позов, тобто фактично визнала, що брала
в борг гроші у позивача, то цей факт,
згідно чинного законодавства не
підлягає доказуванню, оскільки однією
із відповідачів цей факт вже визнано.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнав в повному обсязі, просив суд в
позові відмовити. Суду пояснив, що ні
про які розписки не знає, ніяких грошей
на купівлю квартири не брав, нікому
нічого не винен.

Представник відповідача ОСОБА_4 в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав і суду пояснив, що даний позов
викликаний тим, що позивачу просто
необхідно допомогти сім"ї свого сина, в
якій його невісткою вже є відповідачка
ОСОБА_2. Позивач не був знайомий з його
довірителем до самого весілля
відповідача з відповідачкою. На
весілля його довірителя позивача
запросили батьки ОСОБА_3. Ніякої
домовленості стосовно нібито виплати
половини кредиту позивачем не було. Це
вимисел. На весілля відповідачам
надарували близько 30 000 - 40 000 грн. Ці
гроші пішли на виплату кредиту по
квартирі. Крім того, його довіритель
працював на ПАТ „НЗФ" і отримував
непогану заробітну плату, якою теж
погашався кредит. Крім того, кредит
допомагали погашати й батьки його
довірителя, бо батько відповідача
ОСОБА_3 виступив поручителем перед
банком. Кредит погашався чітко згідно
із графіком. Коли відповідачі
перестали проживати разом, кредит
продовжувався погашатись його
довірителем та його батьком. Цей позов
подано до суду для того, щоб обібрати
його довірителя при поділі майна
подружжя. Якщо відповідачка брала в
борг гроші для себе, це її проблеми,
нехай свої борги погашає сама, а не
перекладає їх на його довірителя. Про
міфічний займ його довіритель дізнався
лише при отриманні позовної заяви. В
жодній з 11 розписок немає підпису його
довірителя. Зараз вияснилось, що і мамі
відповідачки відповідачкою писалась
розписка. Всі розписки датовані до
шлюбу сина позивача ОСОБА_6 із сестрою
його довірителя ОСОБА_3 Зараз
відповідачка є невісткою позивача і
виявляється, що розписки писались
нинішньою невісткою позивача. Тому
цілком припустимо, що вказані вище
розписки могли бути написані
відповідачкою під час подружнього
життя відповідачки з сином позивача.
Вважають, що розписки були підігнані
під дати зарахування грошей по кредиту,
бо відповідачка працювала в банку. Всі
документи по платежах знаходились
вдома. Відповідачка забирала свої речі
двічі. Позивач чудово знав, що з червня
2012 року його син вже проживав з
відповідачкою на зйомній квартирі.
Коли його довіритель прийшов додому і
побачив крадіжку речей, він викликав
міліцію. Потім вияснилось, що речі
забрала відповідачка ОСОБА_2. разом із
своїм теперішнім чоловіком. Тому, в
зв"язку з абсолютною надуманістю
позову, просять в задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

Вислухавши сторони, представника
позивача, представників відповідачів,
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.527 ЦК України, боржник
зобов"язаний виконати свій обов"язок, а
кредитор-прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у
зобов"язані встановлений строк (термін)
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.1046 ЦК
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов»язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст.1047 ЦК України,
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Ст.1049 ЦК України зобов»язує
позичальника повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалась, на його банківський
рахунок.

Згідно зі ст.625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов"язання.

Як встановлено в судовому
засіданні, 10.10.2007 року відділом
реєстрації актів цивільного стану по
місту Нікополю Нікопольського
міськрайонного управління юстиції
Дніпропетровської області було
зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, якій після реєстрації шлюбу
було присвоєно прізвище „ОСОБА_2"
(а.с.54). 20.06.2012 року даний шлюб було
розірвано за рішенням Нікопольського
міськрайонного суду і дружині
присвоєно прізвище „ОСОБА_2" (а.с.35). Під
час шлюбу 01.11.2007 року відповідачами
було придбано квартиру АДРЕСА_2, яка за
договором купівлі-продажу була
оформлена на відповідача по справі
ОСОБА_3 (а.с.40-43). Саме в цей день, 01.11.2007
року, відповідачами було оформлено
кредитний договір № 0359/07/03-N в
Акціонерному комерційному банку
„Форум", по якому поручителем виступив
свідок ОСОБА_9. (а.с.66-67). В даному
договорі зазначено, що банк надає
позичальнику кредит в сумі 90 900 грн. 00
коп. на придбання нерухомості. В справі
існують 11 розписок, написаних
відповідачкою на ім"я позивача, де
зазначається факт взяття в борг грошей
відповідачкою, а саме: розписка від
01.09.2007 року на 2 000,00 $ США, що
еквівалентно 10 100 грн. (а.с.15); розписка
від 10.12.2007 року на 5 000,00 грн. (а.с.16);
розписка від 12.12.2007 року на 10 090, 00 грн.
(а.с.17); розписка від 12.01.2008 року на 1 000,00
грн. (а.с.18); розписка від 12.02.2008 року на 4
000,00 грн. (а.с.19); розписка від 14.03.2008 року
на 1 000,00 грн. (а.с.20); розписка від 14.04.2008
року на 4 000,00 грн. (а.с.21); розписка від
14.05.2008 року на 1 000,00 грн. (а.с.22); розписка
від 17.06.2008 року на 4 000,00 грн. (а.с.23);
розписка від 14.07.2008 року на 1 000,00 грн.
(а.с.24); розписка від 29.07.2008 року на 18 500,00
грн. (а.с.25). В усіх розписках зазначено,
що гроші брались в борг на погашення
кредиту за квартиру. Однак, ні номера
кредиту чи дата його оформлення, ні
адреса квартири, на яку нібито брались
гроші, в розписках не зазначено. Крім
того, всі розписки підписані лише
відповідачкою. Жодного підпису
відповідача ОСОБА_3 в розписках немає.
Доказів того факту, що гроші брались
відповідачкою ОСОБА_2 саме на погашення
кредиту квартири АДРЕСА_2 і не
витрачались нею на інші потреби, які
жодного відношення до витрат на
потреби сім"ї ОСОБА_2 не мали, суду
надано не було. Крім того, у суду
викликають сумнів в правдивості
показань позивача ОСОБА_6 Так, в
позовній заяві позивач вказав, що до
нього з проханням надання боргу
звернувся саме відповідач ОСОБА_3 (а.с.2).
В судовому ж засіданні і позивач
ОСОБА_6, і відповідачка ОСОБА_2., і свідок
ОСОБА_8 пояснили, що домовленість про
купівлю квартири та виплату кредиту
відбулась між батьками відповідачів та
позивачем. Крім того, сам позивач в
судовому засіданні кілька разів
змінював свої показання. Спочатку
пояснивши суду, що гроші він віддавав
відповідачу ОСОБА_3 на вулиці, а потім
заїжджав за розписками в банк до
відповідачки ОСОБА_2 А потім пояснив, що
гроші завозив в банк і віддавав їх
відповідачці ОСОБА_2, яка йому одразу ж
писала розписки про отримання грошей.
Непереконливими також, на думку суду,
видаються й твердження позивача про те,
що, будучи фактично чужою людиною для
сім"ї відповідача ОСОБА_3, оскільки
його син ще лише зустрічався із сестрою
відповідача ОСОБА_3, не перебуваючи
з нею в шлюбі, позивач спромігся
фактично виплатити половину боргу за
кредитним договором від 01.11.2007 року,
оформленого на відповідачів. Крім того,
викликають сумнів і самі розписки
через те, що в них вказано, що
відповідачка зобов"язується повернути
нібито взяті у ОСОБА_6 гроші в борг за
його першою вимогою. Хоча в судовому
засіданні і позивач, і відповідачка
наполягали на нібито домовленості між
батьками відповідача та позивачем про
те, що він просто добровільно оплатить
половину вартості кредиту. Мови про
надання позивачем грошей в борг не
велось. Опитані в судовому засіданні
свідки також не підтвердили наявність
боргу відповідача ОСОБА_3 перед
позивачем ОСОБА_6

Так, свідок ОСОБА_10. суду
пояснила, що працює разом з
відповідачкою в банку. Сторони по
справі знає всі. Відносини нормальні як
з позивачем, так і з відповідачами.
Позивача бачила кілька разів, коли він
приходив до відповідачки ОСОБА_2 і
віддавав їй гроші, а ОСОБА_2 приходила
до неї за платіжкою. Вона виписувала
ОСОБА_2 платіжку, а відповідачка йшла до
каси. Пам"ятає, що спочатку гроші були
великі, а потім мати позивачки
приїжджала і погашала кредит по
графіку. Вона обслуговувала кредит,
робила акти звірки. Позивача ОСОБА_6
вона бачила до 2008 року і після 2008 року.
Думала, що ОСОБА_6 - свекор ОСОБА_2. Знала
від ОСОБА_2, що половину кредиту платять
батьки ОСОБА_3, а половину кредиту -
батьки ОСОБА_2. Батьки ОСОБА_3 погасили
свою половину швидко, а батьки ОСОБА_2 -
за графіком.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила,
що вона - мати відповідачки. Між ними та
сватами ОСОБА_2 була домовленість про
те, що вони купують квартиру дітям
пополам. Свою половину вони повинні
були виплатити самі, а за сватів
повинен був заплатити ОСОБА_6 20.07.2007
року в дітей були заручини. Через
тиждень вони зробили відповідний
візит. Під час цього візиту і була
домовленість про купівлю квартири. Під
час домовленості був присутній
позивач. ОСОБА_6 побачили в травні 2007
року на дні народження колишнього
свата. Діти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ходили
разом до школи. Знала, що ОСОБА_6
зустрічався з ОСОБА_7, але як довго, не
знає. Про те, що ОСОБА_6 платив кредит
замість ОСОБА_3 знає лише зі слів своєї
доньки.

Свідок ОСОБА_9. суду пояснив,
що він батько відповідача ОСОБА_3 та
колишній свекор відповідачки ОСОБА_2
Крім того, він - колишній сват позивача
ОСОБА_6 Свата ОСОБА_6 вперше побачив на
весіллі свого сина та колишньої
невістки - відповідачів по справі в 2007
році. До цього колишнього свата не
бачив. Однак, в зв"язку з тим, що його
донька кілька років вже зустрічалась
із сином позивача, вирішили його теж
запросити на сімейне свято. Після
весілля син з колишньої невісткою жили
в нього в квартирі. Діти вирішили
придбати квартиру, вони з дружиною їх
підтримали. Коли діти взяли в банку
кредит, він виступив їх поручителем.
Свати, батьки відповідачки сказали,
правда, що в них грошей на купівлю
квартири немає. Однак, в нього були
валютні депозити, якими він міг
допомогти, та й дітям на весілля
надарували близько 40 000 грн. Тому
перший внесок за квартиру діти зробили
з надарованих грошей. За кредит
відповідачі платили самі, але коли в
них грошей не вистачало, їм допомагав
він і як батько, і як поручитель.
Конкретно, він знімав зі свого
валютного рахунку 3 000 доларів США і
віддавав дітям на погашення кредиту.
Ніякої розписки не брав, бо допомагав
добровільно. Його теща теж давала онуку
- його сину - 10 000 грн. на індивідуальне
опалення в квартирі. В тещі та нині
покійного тестя є підсобне
господарство та можливість допомагати
дітям та онукам. В них взагалі ніколи не
було проблеми з грішми. І ніякої
домовленості з позивачем про нібито
якусь виплату за якусь квартиру ніколи
не було. Це все вимисел і неправда. І
його син з колишньої невісткою ніколи і
ні в кого ніяких грошей не брали. На
ювілеї в позивача, коли йому
виповнилось 50 років, не був. Повторює,
що вперше позивача побачив на весіллі
відповідачів. А вдруге з ним побачився
на заручинах своєї доньки ОСОБА_7 з його
сином ОСОБА_6 Його донька ОСОБА_7 та син
позивача ОСОБА_6 жили в його квартирі на
АДРЕСА_1. Цю квартиру ніхто і ніколи не
планував переоформлювати ні на дітей,
ні на когось іншого.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила,
що позивач - її колишній свекор,
відповідач - її рідний брат, а
відповідачка - її колишня невістка, а
нині - дружина її колишнього чоловіка.
Вперше її колишній свекор зустрівся з
її батьками на весіллі її брата -
відповідача по справі. Вдруге
зустрілись в неї на заручинах з сином
позивача. Гроші її брат з невісткою
ніколи ні в кого не займали. Перший
внесок за квартиру відповідачі зробили
з весільних грошей. Потім кредит
виплачували самостійно. Хоча їх батьки
теж допомагали і їм з чоловіком, і
братові з невісткою. Вони в грошах
ніколи не потребували. Ніколи ніяких
грошей ні в кого не займали. І в батьків
гроші були. І в Кірово в бабусі є велике
підсобне господарство. Після
розлучення брата з відповідачкою, в їх
квартирі сталась крадіжка, в якій
приймали участь її колишній чоловік,
відповідачка, і, думає, що й позивач по
справі.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила,
що вона - колишня невістка позивача.
Була раніше заміжня за старшим сином
позивача. В 2007 році ще була заміжня за
сином позивача і жила з ним однією
сім"єю. Знає, що її колишній свекор -
позивач по справі - познайомився з
батьками відповідача на весіллі
відповідачів. Вона була у відповідачів
на заручинах. При ній нічого стосовно
квартири чи грошей не вирішувалось. В
сім"ї її колишнього свекра був середній
достаток.

Крім того, в судовому
засіданні було встановлено, що 15.02.2013
року, тобто ще до подання позовної
заяви про стягнення боргу з
відповідачів на користь позивача до
суду, відповідачка ОСОБА_2.
зареєструвала шлюб із сином позивача
ОСОБА_6 (а.с.97).

За таких обставин суд вважає,
що позивачем не доведено наявність
боргу перед ним саме відповідача
ОСОБА_3

Однак, оскільки відповідачкою
ОСОБА_2 фактично визнано в судовому
засіданні той факт, що вона отримувала
від позивача ОСОБА_6 заявлений ним в
позовній заяві борг в сумі 65 676, 00 грн.,
що підтверджено як розписками
відповідачки ОСОБА_2, так і її
свідченнями в судовому засіданні, суд
вважає за можливе стягнути борг на
користь позивача ОСОБА_6 саме з
відповідачки ОСОБА_2 Однак, суд вважає
за необхідне за розпискою від 01.09.2007
року стягнути суму, еквівалентну
гривні саме на момент виникнення боргу,
а саме - 10 100 грн.

Суд також вважає за необхідне
задовольнити вимоги позивача і в
частині стягнення з відповідача
судових витрат.

На підставі викладеного,
керуючись ст.3-7, 10-11, 208-209, 212-215 ЦПК
України, суд , -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_6
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_6 борг на суму 60 500 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_6 в повернення судового збору 605
грн. 00 коп.

Рішення суду першої
інстанції може бути оскаржено протягом
десяти днів з дня проголошення рішення
до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал