УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Гримич
М.К.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до Білокуракинської
районної державної адміністрації
Луганської області про визнання
договору поновленим на той самий строк
і на тих самих умовах, за зустрічним
позовом прокурора Білокуракинського
району в інтересах держави в особі
Білокуракинської районної державної
адміністрації Луганської області до
ОСОБА_4 про повернення земельної
ділянки власнику, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Білокуракинського районного суду
Луганської області від 21
жовтня 2013 року, ухвалу апеляційного
суду Луганської області від 20 січня 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, в якому просив визнати
договір оренди земель водного фонду
від 28 липня 2008 року,
зареєстрований в Білокуракинському
районному реєстраційному окрузі
Луганської регіональної філії ДП
«Центр державного земельного
кадастру» 29 липня 2008 року за реєстровим
№209551/73, поновленим на той самий
строк і на тих самих умовах, які
передбачені договором.

Позов мотивовано тим, що 28 липня 2008
року між позивачем та відповідачем
було укладено договір оренди земель
водного фонду, згідно якого
орендодавець передав, а орендар
прийняв у строкове платне користування
земельну ділянку із земель водного
фонду (водосховище) державної
власності для риборозведення,
загальною площею 94,8084 га, в тому числі
під водою (водне дзеркало) - 88,5387 га, під
гідротехнічною спорудою - 6,2697 га. Строк
дії договору встановлено до 11 лютого
2013 року, п.2.2. передбачена
можливість його поновлення на новий
термін та умови такого поновлення. На
виконання умов договору позивач своєю
заявою від 1 лютого 2013 року повідомив
Білокуракинську районну державну
адміністрацію про бажання укласти
зазначений договір на новий строк. У
відповіді Білокуракинської
райдержадміністрації від 8 лютого 2013
року та 11 квітня 2013 року не містилося
інформації про поновлення або про
відмову у поновленні зазначеного
договору. Крім того, договором
передбачено, що об'єкт оренди
передається орендарю за актом
прийому-передачі з моменту вступу в
силу договору, а також передається
орендодавцю за актом прийому-передачі
по закінченні строку дії договору.
Разом з тим, жодних звернень до
позивача з боку відповідача щодо
відмови у поновленні договору або
вимог про необхідність повернення
об'єкта оренди, у зв'язку із закінченням
строку договору, не було. Позивач
використовує об'єкт оренди на умовах
договору оренди земель водного фонду
від 28 липня 2008 року, акт
прийому-передачі об'єкта оренди від
орендаря орендодавцю сторонами
договору не складався. Зазначене
свідчить про поновлення договору
оренди земель водного фонду від
28 липня 2008 року на строк, раніше
встановлений договором, тобто, на п'ять
років, і про продовження дії договору
до 11 лютого 2018 року. Оскільки,
Білокуракинська районна державна
адміністрація не надала відповіді про
погодження або про відмову у
погодженні поновлення договору, тобто
фактично відмовляється документально
оформити поновлення строку договору,
позивач звернувся з до суду з
відповідним позовом.

У жовтні 2013 року прокурор
Білокуракинського району в інтересах
держави в особі Білокуракинської
районної державної адміністрації
подав зустрічний позов, в якому просив
зобов'язати ОСОБА_4 повернути
Білокуракинській районній державній
адміністрації земельну ділянку
водного фонду загальною площею 94,8084 га,
яку раніше використовував на підставі
договору оренди від 28 липня 2008 року, у
стані не гіршому порівняно з тим, у
якому він її одержав, за актом про
передачу та прийом земель водного
фонду.

Рішенням Білокуракинського
районного суду Луганської області
від 21 жовтня 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Луганської області від 20 січня 2014 року,
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено. Зустрічний позов
задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4
повернути Білокуракинській районній
державній адміністрації земельну
ділянку водного фонду загальною площею
94,8084 га, яку раніше використовував на
підставі договору оренди від 29 липня 2008
року, та яка розташована на землях
державної власності, у стані не гіршому
порівняно з тим, у якому він її одержав
за актом про передачу та прийом земель
водного фонду.

Позивач за первісним позовом, не
погоджуючись з даними рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій подав
касаційну скаргу, в якій посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права просить їх
скасувати з направленням справи до
місцевого суду на новий розгляд.

Дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій повно
встановлені фактичні обставини справи
на основі об'єктивної оцінки наданих
сторонами доказів та вірно застосовані
норми матеріального права до спірних
правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку
законності та обґрунтованості рішення
суду першої інстанції. Належним чином
перевірив встановлені судом фактичні
обставини справи з урахуванням
зібраних доказів та дійшов правильного
висновку щодо відсутності правових
підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальних частинах
оскаржуваних рішень.

За таких обставин, правові підстави
для скасування оскаржуваних рішень
відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Білокуракинського районного
суду Луганської області від 21
жовтня 2013 року, ухвалу апеляційного
суду Луганської області від 20 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Умнова О.В. Висоцька В.С. Гримич
М.К.