Номер провадження № 22-ц/785/3102/14
Головуючий у першій інстанції Салтан
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого: Артеменка І.А.,

суддів: Сватаненка В.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на
ухвалу Київського районного суду м.
Одеси від 13 листопада 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_3
про визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу,-

встановила:

У листопаді 2013 року позивачі
звернулися до суду з зазначеним
позовом та просили визнати частково
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_2.

12 листопада 2013 року представником
позивачів - ОСОБА_7 було надано
клопотання про забезпечення позову
шляхом накладення арешту на квартиру
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 13 листопада 2013 року заяву про
забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_3.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою,
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала до
суду апеляційну скаргу, в якій просить
ухвалу суду скасувати, у задоволенні
заяви про забезпечення позову
відмовити, посилаючись на порушення
судом норм права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст ухвали, яка оскаржена,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
ухвали, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів приходить до висновку про
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

За правилами ч. 2 п. 2 ст. 307 ЦПК України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд має право скасувати
ухвалу і постановити нову ухвалу.

Задовольняючи заяву представника
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про
забезпечення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що невжиття
заходів забезпечення позову, може в
подальшому ускладнити виконання
рішення суду.

Але колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1 та 3 ст. 151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити, передбачені цим Кодексом,
заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд має з урахуванням доказів
пересвідчитися, що між сторонами
дійсно виник спір та існує реальна
загроза невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду про
задоволення позову.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в п. 1 та п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 22
грудня 2006 року «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», за змістом п. 1 ст. 151 ЦПК
України єдиною підставою для
забезпечення позову є відповідне
клопотання у формі мотивованої заяви
будь-якої з осіб, котрі беруть участь у
справі. При цьому, розглядаючи заяву
про забезпечення позову, суд має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. Також, вирішуючи
питання про забезпечення позову, суд
має брати до уваги інтереси не тільки
позивача, а й інших осіб, права яких
можуть бути порушені у зв'язку із
застосуванням відповідних заходів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
позивачі звернулися до суду з позовом
до ОСОБА_3 про визнання частково
недійсним договору купівлі-продажу від
19.12.2012 року, який був укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ОСОБА_6 в частині,
зазначеної у п. 2 договору вартості
квартири, та просили визначити, що
вартість квартири за договором
становить 95000 доларів США, що
еквівалентно 760000 грн., а не 35000 доларів
США, що еквівалентно 239329 грн., як
зазначено у договорі.

Колегія суддів звертає увагу, що
позивачі у своїй заві посилаються на ч.
1 ст. 217 ЦК України, якою передбачено, що
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», згідно зі
статтею 217 ЦК України правочин не може
бути визнаний недійсним у цілому, якщо
закону не відповідають лише його
окремі частини й обставини справи
свідчать про те, що він був би вчинений
і без включення недійсної частини. У
цьому разі відповідно до статті 217 ЦК
України суд може визнати недійсною
частину правочину, з'ясувавши думку
сторін правочину. Якщо у недійсній
частині правочин був виконаний однією
зі сторін, суд визначає наслідки його
недійсності залежно від підстав, яких
він визнаний недійсним.

У зазначеному пункті Постанови, у
випадку визнання частково недійсним
правочину, не передбачено такого
наслідку як реституція.

Крім того, квартира АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_3 та на яку накладено
арешт, не є предметом спору по цій
справі.

Також, суд першої інстанції,
постановляючи ухвалу про забезпечення
позову, не зазначив, яким чином не
застосування заходів забезпечення
позову, може утруднити чи унеможливити
виконання рішення суду про визнання
частково недійсним договору
купівлі-продажу.

Тобто суд першої інстанції, не
пересвідчившись у наявності реальної
загрози невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду,
постановив необґрунтовану ухвалу, яка
підлягає скасуванню.

На підставі викладеного колегія суддів
приходить до висновку, що вимоги
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, а ухвала
скасуванню, з постановленням по справі
нової ухвали, про відмову у задоволенні
заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 312, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м.
Одеси від 13 листопада 2013 року
скасувати. Постановити нову ухвалу,
якою у задоволенні заяви представника
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про
забезпечення позову відмовити.

Ухвала колегії суддів набирає законної
сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів оскарженню не
підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.І. Сватаненко