ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м.
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
__________________________________________
Справа №201/3416/14-ц
Провадження №2/201/1239/2014
УХВАЛА

21 березня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Суддя Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська Федоріщева С.С.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову у цивільній справі
за його позовом до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» та Національного
банку України про захист прав
споживача та стягнення коштів в
рахунок відшкодування моральної шкоди,
-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним
позовом та просить:

1. Визнати дії Відповідача № 1
стосовно порушення права на захист
особистого життя як такі, що свідомо
порушують Закон України «Про захист
персональних даних» та, як наслідок,
порушують Закон України «Про захист
прав споживачів».

2. Визнати дії Відповідача № 1 по
підтвердженому речовими доказами
факту розголошення банківської
таємниці шляхом розголошення
персональних даних Позивача, як
споживача послуги кредитування за
договором споживчого кредитування №
АN2ІRХ33700058 від 05.05.2011 року, у місцях
громадського користування - як
порушення Закону України «Про захист
прав споживачів».

3. Визнати дії Відповідача № 1 по
підтвердженому речовими доказами
факту розголошення банківської
таємниці шляхом розголошення
персональних даних Позивача, як
споживача послуги кредитування за
договором споживчого кредитування №
АN2ІRХ33700058 від 05.05.2011 року, у місцях
громадського користування - як
порушення Відповідачем №1 прямої
заборони Законом України «Про захист
прав споживачів» вчиняти дії, що
вважаються нечесною підприємницькою
практикою.

4. Визнати дії Відповідача № 1 по
підтвердженому речовими доказами
факту нечесної підприємницької
практики відносно Позивача, як
споживача послуги кредитування за
договором споживчого кредитування
NАN2ІRХ33700058 від 05.05.2011 року - небезпечною
послугою.

5. Визнати дії Відповідача № 1 по
підтвердженому речовими доказами
факту надання Позивачу небезпечної
послуги - протиправними та
протизаконними.

6. Розірвати в судовому порядку
договір споживчого кредитування №
АN2ІRХ33700058 від 05.05.2011 року як такий, що
надає Позивачу небезпечну послугу, та
всі зобов'язання з боку Позивача по
ньому визнати не чинними.

7. Стягнути солідарно з
Відповідача №1 та Відповідача №2
відшкодування (компенсацію) моральної
(немайнової) шкоди на користь Позивача
у розмірі 166 807 грн. (сто шістдесят шість
тисяч вісімсот сім гривень 00 копійок).

В обґрунтування позовних вимог Позивач
посилається на те, що станом на 28.02.2014
року, невідомі йому особи наклеїли на
вхідні двері його помешкання (квартири)
яскраву жовто-червону листівку зі
словами, яка мимоволі привертала до
себе увагу тих, хто проходив повз його
помешкання. А саме, на цій листівці було
написано крупним шрифтом наступне:
«ПриватБанк. Вас разыскивает кредитор!
Уважаемый клиент! Пожалуйста, срочно
перезвоните по указаному номеру:
НОМЕР_1». Тобто, невідомі Позивачу
особи, що наклеїли на вхідні двері його
помешкання (квартири) яскраву
жовто-червону листівку, діяли від імені
Відповідача N1 та мали на меті
привернути до інформації, яка
містилася у листівці, не тільки його
увагу, а й увагу випадкових перехожих,
які мали можливість вільно отримати
інформацію щодо прізвища Позивача,
його імені, по батькові, його
ідентифікаційного номеру, адреси,
розміру його кредитних зобов'язань. Тим
самим, невідомі Позивачу особи, що
наклеїли на вхідні двері його
помешкання (квартири) яскраву
жовто-червону листівку та які діяли від
імені Відповідача №1, грубо порушили
Закону України "Про захист
персональних даних" в частині
ідентифікації Позивача, надаючи усім
охочим доступ до його прізвища, ім'я, по
батькові, місця проживання,
ідентифікаційного номеру, тощо.

На думку Позивача, відшкодування
моральної (немайнової) шкоди на його
користь потрібно стягнути солідарно з
Відповідача №1 та Відповідача №2. Адже,
Відповідач №1 особисто вчинив
порушення прав Позивача, як споживача
послуг банку, але дозвіл на надання
банківських послуг, в тому числі, на
порушення прав Позивача, як споживача
таких послуг, надав Відповідачеві №1
Відповідач №2, та надав цій дозвіл він
за допомогою видачі ліцензії НБУ: № 22
від 04.12.2001 р.

Тому, на думку Позивача, Відповідач №1
та Відповідач №2 обидва у рівній
ступені винні у порушенні його прав
споживача їхніх, банківських, послуг,
одним із різновидів якого, є споживче
кредитування, а тому й нести
відповідальність вони повинні
солідарно. Відповідач №1 - як
безпосередній порушник, а Відповідач
№2 - як той, хто Відповідача №1 на таке
порушення «благословив» фактом видачі
ліцензії НБУ: № 22 від 04.12.2001 р., але не
здійснював контроль за роботою
Відповідача N1 в сенсі - не перевіряв
відповідність дій Відповідача №1
наданій тому довірі у вигляді наданої
ліцензії НБУ: № 22 від 04.12.2001 р.

Походячи із обставин справи,
Відповідачем №1, який діяв на підставі
ліцензії НБУ: № 22 від 04.12.2001, яку, у свою
чергу, йому видав Відповідач №2, було
вчинено порушення прав Позивача: (А)
громадянських та (Б) споживача послуг
банку. Внаслідок якого порушення, у
свою чергу, Позивачу було вчинено
моральну шкоду (немайнову). Тобто,
захистити його порушені права можливо
за допомогою накладання із
Відповідачів солідарно відшкодування
на його користь морального зиску, право
вимоги на який, у нього виникло
внаслідок порушення Відповідачем №1
його прав (А) громадянських та (Б)
споживача послуг банку.

До позовної заяви Позивач додав заяву
про забезпечення позову, в якій просить
зобов'язати Відповідача №1 зупинити
будь-які дії на розрахунковому рахунку
№ 6239 за договором споживчого
кредитування №АN2ІRХ33700058 від 05.05.2011 року
до вирішення справи по суті предмета
спору.

Розглянувши заяву про забезпечення
позову, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити передбачені цим
Кодексом заходи забезпечення позову.

Перелік заходів забезпечення позову
визначено в ст.152 ЦПК України.

Відповідно до частини 3 статті 152 ЦПК
України види забезпечення позову мають
бути співмірними заявленим позивачем
вимогам.

Розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову.

Відповідно до ч.3 п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 22
грудня 2006 року «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

В даному випадку, з наданих матеріалів
та характеру позовних вимог,
доведеності вимог Позивача щодо
необхідності вжиття наведеного заходу
забезпечення позову, не вбачається,
адже ним не вказано, у чому полягає
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову у
разі невжиття такого заходу
забезпечення позову.

За таких обставин в задоволенні заяви
про забезпечення позову має бути
відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.151-153, 208-210 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову у цивільній справі
за його позовом до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» та Національного
банку України про захист прав
споживача та стягнення коштів в
рахунок відшкодування моральної шкоди
- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подання до
суду першої інстанції апеляційної
скарги протягом 5 днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя:
С.С. Федоріщев