АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/436/14
Головуючий 1 інстанції
Справа № 2012/2-405/11
Категорія - спадкові
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Пилипчук Н.П.,

суддів:
Трішкової І.Ю.,

Кірсанової Л.І.,

при секретарі -
Черепаха С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 12 листопада 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - Харківська
міська рада, приватні нотаріуси
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ПАТ
«Дельта Банк», АКІБ «Укрсиббанк» про
визнання права власності на спадкове
майно у порядку спадкування за законом
та визнання договорів купівлі-продажу
будинку недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулася до суду з позовом
посилаючись на те, що вона є єдиним
спадкоємцем за законом після смерті
свого батька, ОСОБА_9, який являється
спадкоємцем спірного будинку АДРЕСА_1
після смерті свого батька, ОСОБА_10.
Після смерті ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 року
його частину домоволодіння
успадкували ОСОБА_9 та мати померлого,
прабабка позивачки ОСОБА_11 Після
смерті ОСОБА_11 спадкоємцями були її
онуки, а саме ОСОБА_9, ОСОБА_12 та ОСОБА_13
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько
позивачки ОСОБА_9 В установлений
законом строк вона подала заяву про
прийняття спадщини як спадкоємець
першої черги. Крім того вона фактично
прийняла спадщину, оскільки
користувалась цим домоволодінням,
проводила поточні ремонти, сплачувала
необхідні податки та комунальні
витрати. ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер
ОСОБА_12, після його смерті вона подала
заяву про прийняття спадщини. Окрім
неї, ніхто з спадкоємців заяв про
прийняття спадщини не подавав,
спадковим майном не користувався,
тобто фактично відмовились від
прийняття спадщини. Їй стало відомо, що
рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 25.02.2008 р. за ОСОБА_12 було
визнано право власності на спірний
будинок, після чого 29 березня 2008 року
ОСОБА_12 уклав договір купівлі-продажу з
ОСОБА_3, який не маючи на меті створення
майнових прав на будинок, 12.04.2008 року
уклав договір купівлі-продажу будинку
з ОСОБА_4, який в свою чергу, з тих же
підстав 20.05.2008 року уклав договір
купівлі-продажу на теж саме майно з
ОСОБА_5 Зазначені договори
купівлі-продажу спірного будинку
позивач просила визнати недійсними, як
такі що укладені в результаті
зловмисної домовленості. Також просила
визнати за нею право власності на
спірний житловий будинок в порядку
спадкування.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 12 листопада 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
скасувати, ухвалити нове рішення в
частині визнання за нею права
власності на житловий будинок з
надвірними будівлями АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за правом представлення
після смерті ОСОБА_9, який є спадкоємцем
ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року;
визнати недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку з
надвірними будівлями АДРЕСА_1 між
ОСОБА_12 та ОСОБА_3 В обґрунтування
апеляційної скарги посилається на ті
самі доводи, якими обґрунтовувала свої
позовні вимоги.

У відповідності до статті 303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги. Вислухавши доповідь судді,
пояснення учасників процесу, що
з'явились, обговоривши доводи
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених
дослідженими в удовому засіданні
доказами.

Однак, у даному випадку ухвалене судом
першої інстанції у справі рішення не
відповідає зазначеним вимогам
процесуального закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 районний суд виходив з
того, що на час відчуження спірного
нерухомого майна продавці за
договорами купівлі-продажу були його
належними власниками, мали
волевиявлення на укладання
оспорюваних угод; позивач не довела що
спірний будинок вибув з володіння
попереднього власника не за його волею,
що вона постійно користувалась спірним
будинком, здійснювала поточні витрати
та сплачувала відповідні комунальні
послуги, що за змістом ч.2 ст.1299 ЦК
України позивач не набула права
власності на спірне нерухоме майно.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна оскільки він
дійшов його з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що
спірним є житловий будинок АДРЕСА_1, яке
в цілому належав на праві власності
ОСОБА_10, якому позивач ОСОБА_2
доводиться онукою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 помер. Згідно
довідки п*ятої Харківської державної
нотаріальної контори після померлого
ОСОБА_10 надійшли заяви про прийняття
спадщини від дружини спадкодавця
ОСОБА_14, від сина спадкодавця ОСОБА_9,
від матері спадкодавця - ОСОБА_11. Крім
того заяву про прийняття спадщини за
заповітом подав племінник спадкодавця
ОСОБА_12.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 30 листопада 1990 року заповіт
від 26 листопада 1987 року складений від
імені ОСОБА_10 на ім.*я ОСОБА_12 був
визнаний недійсним.

Спадкоємці померлого - дружина ОСОБА_14,
син ОСОБА_9, матір ОСОБА_11 спадщину
після ОСОБА_10 прийняли, однак належним
чином не оформили.

Судова колегія вважає, що відсутність
реєстрації права власності за ОСОБА_14,
ОСОБА_9, ОСОБА_11 на спірне
домоволодіння, яке набуто ними в період
дії Закону України «Про власність» та
ЦК України в редакції 1963 року, не є
підставою вважати, що вони не були
співвласниками спірного спадкового
будинку.

ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Згідно
довідки п*ятої Харківської державної
нотаріальної контори після його смерті
заява про прийняття спадщини надійшла
від доньки ОСОБА_2.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 25 лютого 2008 року право
власності на спірне домоволодіння було
визнано за ОСОБА_12 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_16.

29 березня 2008 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_3
був укладений договір купівлі-продажу
спірного домоволодіння нотаріально
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі під №
1353.

12 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
був укладений договір купівлі-продажу
спірного житлового будинку
нотаріально посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_6, зареєстрований в
реєстрі під № 2447.

20 травня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
був укладений договір купівлі-продажу
спірного житлового будинку
нотаріально посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_7 зареєстрований в
реєстрі під № 307.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Харкова від 23 лютого 2009 року за
нововиявленими обставинами було
скасовано рішення Жовтневого
районного суду м. Харкова від 25 лютого
2008 року, а ухвалою Жовтневого районного
суду м. Харкова від 18 серпня 2010 року
позов ОСОБА_19 в інтересах ОСОБА_12 до
Харківської міської ради про визнання
права власності в порядку спадкування
був залишений без розгляду.

Згідно ст. 215 ЦК України підставами
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами
першою-третьою, п*ятою та шостою ст. 203
ЦК України, а також якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем, із посиланням на ст. 232 ЦК
України, заявлені вимоги про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу
спірного нерухомого майна, з тих
підстав, що вони укладені в результаті
зловмисної домовленості.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача заявлені вимоги
підтримала, наполягала, що оспорювані
договори є недійсними оскільки
укладені в результаті зловмисної
домовленості ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, які мали на меті не настання
реальних наслідків угод, а зловмисно
домовились щоб позбавити позивача
права власності на належне їй спадкове
майно.

Відповідно до ст. 232 ЦК України
правочин, який вчинено внаслідок
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною,
визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним на
підставі статті 232 ЦК необхідним є
встановлення умислу в діях
представника: представник усвідомлює,
що вчиняє правочин всупереч інтересам
довірителя та бажає (або свідомо
допускає) їх настання, а також
наявність домовленості представника
однієї сторони з іншою стороною і
виникнення через це несприятливих
наслідків для довірителя.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони в оспорюваних угодах діяли від
свого імені особисто, а не через
представників, таким чином, підстав для
визнання оспорюваних угод недійсними
на підставі ст. 232 ЦК України судова
колегія не вбачає.

Вимоги про визнання правочинів
недійсними з інших підстав, а також
вимоги про витребування майна з чужого
незаконного володіння позивач не
заявляла, тому висновки суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення таких вимог, про наявність
підстав вважати набувачів за угодами
добросовісними - є передчасними,
зазначені обставини позивачем не
доводились, належним чином судом не
перевірялись.

Крім того, позивач просить визнати за
нею право власності в порядку
спадкування на спірний будинок в
цілому в порядку представлення після
смерті ОСОБА_10, однак до участі у справі
не залучені спадкоємці останнього -
ОСОБА_14 та спадкоємці померлої ОСОБА_11.

Позивач просить визнати недійсним
договір купівлі-продажу від 29.03.2008 року
укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_3,
водночас матеріали справи не містять
доказів того, що після смерті ОСОБА_12
відсутні спадкоємці, які прийняли
спадщину в порядку ч. 3, ч. 4 ст. 1268 ЦК
України.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне скасувати рішення
суду першої інстанції підставою для
чого, згідно п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права. Необхідно
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову із наведених вище
підстав.

Керуючись ст. 203, 215, 232, 1268 ЦК України,
ст.ст. 303, 304, п. З ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 316, 317,
319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 12 листопада 2013 року
скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - Харківська
міська рада, приватні нотаріуси
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ПАТ
«Дельта Банк», АКІБ «Укрсиббанк» про
визнання права власності на спадкове
майно у порядку спадкування за законом
та визнання договорів купівлі-продажу
будинку недійсними - відмовити

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -