АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1145/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 645/722/13-ц
Категорія: договірна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого - судді Яцини В.Б.

суддів колегії -
Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

при секретарі
Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 10 грудня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
ОСОБА_4, ОСОБА_7 про стягнення боргу за
договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

31 січня 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із позовом про стягнення
заборгованості за договором позики,
посилаючись на те, що 22 березня 2012 року
був укладений договір позики з ОСОБА_4
на суму 10000 дол. США, що еквівалентно
79900,00 грн. На підтвердження укладення
договору позики послався на письму
розписку, яку відповідач надав йому,
про отримання вказаної суми грошових
коштів на строк до 15 червня 2012 року.
Однак в зазначений термін відповідач
отриману суму не повернув, тому
заборгував йому 79900,00 грн., а також з
передбачених ст. 625 ЦК України підстав -
3 % річних від суми боргу, що складає 1484,17
грн.

01.10.2012 року позивач уклав з ОСОБА_7
договір поруки, за яким вона у
солідарному порядку відповідає перед
кредитором за невиконання ОСОБА_5
вказаного договору позики.

28 лютого 2012 року позивач уклав два
договори позики з ОСОБА_6 на суму 3400 дол.
США та на 4000 дол. США, кожний на строк 6
місяців. У забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за вказаними
догодами позивач 01 жовтня 2012 року уклав
договір поруки з ОСОБА_7, за яким вона у
солідарному порядку відповідає перед
ним за позичальника. Згідно до ст. 625 ЦК
України позивач також просив стягнути 3
% річних, що складає відповідно 339,39 грн.
та 399,29 грн., а також - відшкодувати
понесені судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов
не визнала, посилаючись на те, що надана
позивачем розписка від 22.03.2012 року, яка
має підпис лише ОСОБА_4, не замінює
письмового договору позики, який між
сторонами не укладався. Крім того,
відповідачу нічого не відомо про
укладення договору поруки, який був
укладений після спливу строку діє
договору поруки, відповідач не має
даних про особу поручителя та про
виконання ним своїх обов'язків за цим
договором поруки і тому цей договір
поруки є фіктивний.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 10 грудня 2013 року позов
був задоволений.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7
на користь ОСОБА_5 заборгованість за
договором позики у розмірі 59 126,00 грн. і
3 % річних у розмірі 738,68 грн.

Стягнуто з солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_7
на користь ОСОБА_5 заборгованість за
договором позики у розмірі 79900,00 грн. та
3% річних у розмірі 1484,17 грн. Вирішено
питання про відшкодування судових
витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням в
частині стягнення з ОСОБА_4 боргу, він в
апеляційній скарзі просить його в цій
частині скасувати і ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
цього позову, посилаючись на те, що суд
неправильно встановив обставини у
справі, неправильно дослідив та оцінив
наявні у справі докази, порушив норми
процесуального права. При цьому
апелянт вказав на те, що районний суд
безпідставно відхилив його
заперечення проти позову про
відсутність двостороннього договору
позики та фіктивність договору поруки,
суд порушив норми процесуального права
щодо територіальної підсудності
розгляду цієї справи та щодо зупинення
її розгляду до вирішення його позову по
іншій справі про визнання недійсним
договором поруки.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення апелянта
та його представника, що з'явились у
судове засідання, відповідно до ст. 303
ЦПК України перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в частині вирішення позову
до ОСОБА_4, в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції до цього відповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що вона підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей.
Стаття 1047 ЦК України вимагає письмової
форми укладення договору позики, а за
змістом ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої
статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, при цьому він також є
одностороннім договором, оскільки
після його укладення всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

Виходячи з наведених норм
матеріального права за своєю суттю
розписка про отримання в борг грошових
коштів є документом, який видається
боржником кредитору за договором
позики, засвідчуючи отримання
боржником від кредитора певної
грошової суми або речей. При наявності
у розписці передбачених наведеною
нормою ст. 1046 ЦК України обов?язків
позичальника повернути позичену суму -
розписка також підтверджує як факт
укладення договору позики, так і його
умови.

На підтвердження укладення договору
позики ОСОБА_5 надав до суду оригінал
письмової розписки від 22 березня 2012
року, за якою ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_5 10
000 доларів США, які зобов'язався
повернути до 15 липня 2012 року (а.с. 7) і ці
обставини обґрунтовано встановлені
районним судом. Відповідно до наявного
у справі письмового договору від 01.10.2012
року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7,
остання зобов'язалася у солідарному
порядку і у повному обсязі відповідати
перед кредитором за належне виконання
ОСОБА_4 своїх зобов'язань по поверненню
у строк запозичених у ОСОБА_5 коштів,
підтверджених розпискою від 22 березня
2012 року та відповідає перед кредитором
за порушення боржником вказаних
обов?язків (а.с. 8).

Передбачена ст. 625 ЦК України
відповідальність за порушення
грошового зобов?язання передбачає, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Статті 553, 554 ЦК України визначають , що
поручитель має солідарний, якщо інше не
зазначено в договорі, обов?язок перед
кредитором божника за виконання ним
свого основного обов?язку перед
кредитором і відповідає перед
кредитором за порушення зобов?язання
боржником у тому ж обсязі, що і боржник,
включаючи сплату основного боргу,
процентів, неустойки, відшкодування
збитків, якщо інше не встановлено у
договорі поруки, у тому числі
відповідає за правилами ст. 625 ЦК
України про сплату 3% річних від
простроченої суми боргу.

Відповідно до ст. 559 ЦК України порука
припиняється з припинення
забезпеченого нею основного
зобов?язання кредитора, яке на день
укладення договору поруки, 01 жовтня 2012
року, і на день розгляду справи
районним судом, не припинилося і було
дійсним, тому судова колегія відхиляє
доводи апеляційного скарги з цього
приводу, за їх безпідставністю.

Під час апеляційного розгляду скарги
ОСОБА_4 визнав факт написання цієї
розписки і наявність цього боргу перед
позивачем, однак всупереч нормі ст. 625
ЦК України безпідставно заперечував
проти сплати 3% річних. При цьому ОСОБА_4
при наявності процесуальної
можливості не надав до суду, у тому
числі під час апеляційного
провадження, належних та допустимих в
розумінні вимог ч. 2 ст. 218 ЦК України та
положень ч.ч. 1 ст.ст. 60, 143 ЦПК України
доказів, які б спростували зміст
вказаної розписки, яка належним чином
підтверджує укладення між сторонами
договору позики, а також - доказів про
фіктивний характер договору поруки,
внаслідок чого не спростував
передбачену ст. 204 ЦПК України
презумпцію правомірності цього
правочину.

Оскільки таким чином рішення суду є
законним і обґрунтованим, відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України, а доводи
апеляційної скарги цього висновку не
спростовують, то судова колегія з
передбачених ст. 308 ЦПК України підстав
їх відхиляє і залишає рішення
районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 315, 319-323, 325, 327 ЦПК України,
судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 10 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак на протязі 20 днів після набрання
законної сили може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: