справа № 2/489/765/14
рішення

Іменем україни

14 травня 2014 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

представника позивача Поліщука
А.М.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні
ініціативи») до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки

встановив:

У січні 2014 року ТОВ «Кредитні
ініціативи» звернулося до суду з
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка
належить відповідачу на праві
власності, в рахунок погашення
заборгованості по кредитному договору
№ 1401/0507/88-014 від 03.05.2007 в сумі 580425,84 грн.

У позові вказано, що 03.05.2007 між
Акціонерним комерційним банком
«ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ
«ТАС-Комерцбанк»), правонаступником
якого було Публічне акціонерне
товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ
«Сведбанк»), від якого право вимоги
перейшло до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ ФК
«Вектор Плюс»), а від нього до ТОВ
«Кредитні ініціативи», та ОСОБА_3
укладено кредитний договір №
1401/0507/88-014.

Відповідно до умов цього договору
відповідач отримала кредит у розмірі
40000,00 дол. США на строк до 03.05.2017 зі
сплатою 14 процентів річних.

У забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором 03.05.2007 між
сторонами був укладений договір
іпотеки, за яким ОСОБА_3 передала в
іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, що
належить їй на праві власності.

Через невиконання позичальником
грошових зобов'язання, станом на 01.01.2014
утворилася заборгованість в сумі 580425,84
грн., яка складається із 287476,24 грн.
заборгованості за кредитом, 223401,71 грн.
процентів та 69547,89 грн. пені. В рахунок
погашення цієї заборгованості позивач
просить звернути стягнення на іпотечне
майно шляхом його продажу з прилюдних
торгів за початковою ціною,
встановленою на рівні не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна,
визначеною на підставі оцінки
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та просив
задовольнити.

Представник відповідача в задоволенні
позову просила відмовити через пропуск
позивачем строку позовної давності,
перебіг якого розпочався з дати
внесення відповідачем в рахунок
погашення заборгованості останнього
платежу, недотримання вимог статті 35
Закону України «Про іпотеку»,
недостовірність розрахунку
заборгованості та відсутність підстав
для звернення стягнення на іпотечне
майно.

Суд, заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи і оцінивши
зібрані в ній докази, вважає позов
таким, що підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 03.05.2007 між АКБ
«ТАС-Комерцбанк», правонаступником
якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3
укладено кредитний договір №
1401/0507/88-014, за умовами якого Банк надав
кредит у розмірі 40000,00 доларів США, які
позичальник зобов'язалася повертати
частинами в строк до 03.05.2017 з оплатою 14
процентів річних за користування
кредитом (пункти 1.1, 1.3 кредитного
договору).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
03.05.2007 між Банком (іпотекодержатель) та
ОСОБА_3 (іпотекодавець) укладено
нотаріально посвідчений договір
іпотеки, за яким остання передала в
іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1, яка
належить їй на праві власності на
підставі рішення Ленінського
районного суду м.Миколаєва від 08.12.2006 у
справі № 2-5686/06.

28.12.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ ВК
«Вектор Плюс» укладено договір
факторингу, відповідно до пунктів 2.1, 2.2
якого ПАТ «Сведбанк» відступає фактору
свої права вимоги заборгованості по
кредитних договорах та договорах
забезпечення, укладених з боржниками, в
тому числі відносно ОСОБА_3

28.11.2012 між ТОВ ФК «Вектор Плюс» та ТОВ
«Кредитні ініціативи» укладено
договір факторингу, внаслідок якого
позивач набув право вимоги
заборгованості до ОСОБА_3

Одночасно, з укладенням договір
факторингу, між сторонами таких
договорів були укладені нотаріально
посвідчені договори про відступлення
права за іпотечними договорами, згідно
яких до нового іпотекодержателя - ТОВ
«Кредитні ініціативи» перейшли права
за іпотечним договором від 03.05.2007,
укладеним з ОСОБА_3

Як визначено частиною першою статті
1077 ЦК України за договором факторингу
(фінансування під відступлення права
грошової вимоги) одна сторона (фактор)
передає або зобов'язується передати
грошові кошти в розпорядження другої
сторони (клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Частиною першою статті 1078 ЦК України
передбачено, що предметом договору
факторингу може бути право грошової
вимоги, строк платежу за якою настав
(наявна вимога), а також право вимоги,
яке виникне в майбутньому (майбутня
вимога).

Згідно частини першої статті 513 ЦК
України правочин щодо заміни
кредитора у зобов'язанні вчиняється у
такій самій формі, що і правочин, на
підставі якого виникло зобов'язання,
право вимоги за яким передається
новому кредиторові.

Таким чином, враховуючи викладені
обставини справи, які підтверджені
наявними у справі доказами, до позивача
перейшли права та обов'язки кредитора
за кредитним договором від 03.05.2007,
укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та
позичальником ОСОБА_3, а також права
іпотекодержателя за договором іпотеки,
укладеним в забезпечення виконання
кредитного договору.

За такого, доводи представника
відповідача про недоведеність
позивачем права вимоги за договором
іпотеки є безпідставними та
спростовуються матеріалами справи.

Як зазначено в позові, через порушення
грошових зобов'язань станом на 01.01.2014
за ОСОБА_3 рахується заборгованість в
сумі 580425,84 грн., яка складається із 287476,24
грн. заборгованості за кредитом, 223401,71
грн. процентів та 69547,89 грн. пені,
розрахунок якої надано представником
позивача.

Представник відповідача
заборгованість не визнала, в т.ч. з
підстав пропуску позивачем строку
позовної давності, перебіг якого на
думку вказаного представника
закінчився по збігу трирічного строку
після внесення останнього платежу,
який відповідач здійснила 23.10.2008.

З такими доводами представника
відповідача, а також з розрахунком
представника позивача, суд не в повній
мірі погоджується.

У пункті 31 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснено,
що Цивільний кодекс України (далі - ЦК
України) не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням строку позовної давності,
при вирішенні таких спорів, суди
повинні враховувати положення ЦК
України про позовну давність.

Відповідно до статті 526, частин першої
статті 530 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому законодавством визначено
різні поняття як «строк дії договору»,
так і «строк (термін) виконання
зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події
(частина 1 статті 530 ЦК України).

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутись до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено
відповідачкою, є підставою для відмови
у позові (частина четверта статті 267 ЦК
України). Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності
починається заново (стаття 264 ЦК
України).

Загальна позовна давність встановлена
тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК
України). Позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки - штрафу, пені ( частина друга
статті 258 ЦК України).

Частиною п'ятою статті 261 ЦК України
передбачено, що за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з частиною 3 статті
254 ЦК України спливає у відповідне
число останнього місяця строку.

Відповідно до умов пункту 3.1
кредитного договору позичальник
зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом шляхом
внесення коштів на позичковий рахунок
щомісяця згідно додатку № 1, що є
невід'ємною частиною цього договору.

Проценти за користування кредитом
підлягають сплаті позичальником в
період з « 01» по « 10» число включно за
попередній місяць (пункт 3.3 кредитного
договору).

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору (кредитного ліміту) сторони
встановили і строки виконання
боржником окремих зобов'язань
(внесення обов'язкових щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Таким чином, право позивача вважається
порушеним з моменту недотримання
позичальником строку погашення
кожного місячного платежу, а відтак і
початок перебігу позовної давності за
кожний черговий платіж починається з
моменту порушення строку його
погашення.

Така правова позиція міститься у
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року (справа № 6-116цс13) і є
обов'язковою для застосування судами
України.

За таких обставин, з урахуванням заяви
представника відповідача про
застосування строку позовної давності
і дати звернення позивача до суду -
21.01.2014 (підтверджується відміткою
штемпеля на поштовому конверті), ТОВ
«Кредитні ініціативи» має право на
стягнення заборгованості по кредиту і
процентам з 21.01.2011, а пені з 21.01.2013.

Із матеріалів справи встановлено, що
останнє погашення заборгованості
відповідач здійснила 23.10.2008.

Згідно графіку погашення кредиту, який
є додатком № 1 до кредитного договору,
розмір щомісячного платежу, погашення
якого визначено сторонами до 10 числа
наступного місяця, складає 333,00 дол. США.

З урахуванням вказаних у графіку
платежів, за розрахунком суду
заборгованість по кредиту за період з
21.01.2011 по 03.05.2017 складатиме 25466,16 дол.США,
що за офіційним курсом НБУ (1 долар США =
7,993 грн.) в гривневому еквіваленті
становить 203551,01 грн.

За умовами пункту 3.2 кредитного
договору проценти за користування
кредитом нараховуються виходячи з
фактичної кількості днів користування
кредитом, на суму щоденного залишку
заборгованості за кредитом, починаючи
з дати видачі кредиту до моменту його
повернення. Кількість днів у році
приймається - 360. Сума нарахованих
процентів і пені за визначений період
є тільки округленим число, без
десяткових знаків. Округлення
процентів і пені відбувається у такий
спосіб: до 44 центів - округлення до 0
доларів, понад 44 центів - до 1 долара.

Виходячи із заборгованості по кредиту,
яка утворилася в межах позовної
давності, заборгованість по процентам
станом на 01.01.2014 складає 2358,00 дол. США,
що еквівалентно 18847,49 грн. (118,16х14%/360х1056;
333,00х14%/360х1028; 333,00х14%/360х997; 333,00х14%/360х967;
333,00х14%/360х936; 333,00х14%/360х906; 333,00х14%/360х875;
333,00х14%/360х844; 333,00х14%/360х814; 333,00х14%/360х783;
333,00х14%/360х753; 333,00х14%/360х722; 333,00х14%/360х691;
333,00х14%/360х662; 333,00х14%/360х631; 333,00х14%/360х601;
333,00х14%/360х570; 333,00х14%/360х540; 333,00х14%/360х509;
333,00х14%/360х478; 333,00х14%/360х448; 333,00х14%/360х417;
333,00х14%/360х387; 333,00х14%/360х356; 333,00х14%/360х325;
333,00х14%/360х297; 333,00х14%/360х266; 333,00х14%/360х236;
333,00х14%/360х205; 333,00х14%/360х175; 333,00х14%/360х144;
333,00х14%/360х113; 333,00х14%/360х83; 333,00х14%/360х52;
333,00х14%/360х22; 333,00х14%/360х83).

Відповідно до пункту 8.1 кредитного
договору сторони визначили, що за
порушення строків погашення
заборгованості за кредитом та/або
строків сплати процентів за
користування кредитом Позичальник
сплачує пеню за кожний день
прострочення в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
простроченої заборгованості.
Кількість днів у році приймається - 360.

Таким чином, за порушення відповідачем
зобов'язань з погашення кредиту і
сплати процентів, розмір
заборгованості по яким визначено
судом, виходячи з гривневого
еквівалента такої заборгованості, так
як нарахування пені в договорі
встановлено виходячи з облікової
ставки НБУ (за період прострочення з
21.01.2013 по 09.06.2013 облікова ставка НБУ
складала 7.5000 %; з 10.06.2013 по 12.08.2013 - 7.0000 %; з
13.08.2013 по 01.01.2014 - 6.5000 %), за період з
21.01.2013 по 01.01.2014, в межах визначеної
пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК
України спеціальної позовної
давності, розмір пені складає 2056,61 грн.

Так, за 11 днів заборгованості по
кредиту і процентам січня 2013 року, пеня
складає 371,76 грн. (нараховується з
наступного дня після останньої дати
погашення кредиту і процентів), за
лютий 2013 року - 333,67 грн., березень 2013
року - 292,70 грн., квітень 2013 року - 254,44
грн., травень 2013 року - 215,06 грн., червень
2013 року - 179,93 грн., липень 2013 року - 144,45
грн., серпень 2013 року - 111,95 грн., вересень
2013 року - 81,28 грн., жовтень 2013 року - 50,33
грн., листопад 2013 року - 21,04 грн. За
грудень 2013 року пеня не нараховувалася,
оскільки останнім днем погашення
кредиту і процентів є 10.01.2014, тобто за
межами позовних вимог.

Отже, з урахування строку позовної
давності заборгованість відповідача
по кредитному договору в гривневому
еквіваленті становить 224455,11 грн., яка
складається із 203551,01 грн.
заборгованості по кредиту, 18847,49 грн. -
процентам та 2056,61 грн. - пені.

Право дострокового звернення
стягнення на предмет іпотеки, у разі
невиконання позичальником грошових
зобов'язань за кредитним договором,
передбачено пунктом 11 іпотечного
договору.

Як зазначено в статті 572 ЦК України, в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Відповідно статті 20 Закону України
«Про заставу» заставодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет застави в разі, якщо в момент
настання терміну виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
воно не буде виконано, якщо інше не
передбачено законом чи договором.

У силу положень частини першої статті 33
Закону України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Частиною першою статті 35 Закону
України «Про іпотеку» визначено, що у
разі порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Положення частини першої цієї статті
не є перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у встановленому
законом порядку.

У пункті 42 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснено,
що резолютивна частина рішення суду в
разі задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як статті 39
Закону України «Про іпотеку», так і
положенням пункту 4 частини першої
статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

За таких обставин та з урахуванням
положень статтей 572, 1050, 1054 ЦК України,
статті 20 «Про заставу», статтей 12, 33, 35,
39 Закону України «Про іпотеку» вимога
про звернення стягнення на іпотечне
майно відповідача є правомірною, а
відтак позов підлягає частковому
задоволенню шляхом звернення в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором, яка станом на 01.01.2014 складає
224455,11 грн., із яких 203551,01 грн. -
заборгованість за кредитом, 18847,49 грн. -
заборгованість по процентам, та 2056,61
грн. пені, стягнення на предмет іпотеки
- квартиру АДРЕСА_1, яка належить
на праві власності відповідачу,
шляхом її продажу з публічних торгів за
початковою ціною, встановленою на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

Доводи представника відповідача щодо
невірно обраного позивачем способу
захисту порушеного права та
недотримання вимог статті 35 Закону
України «Про іпотеку» є
безпідставними.

Так, в пунктах 9, 37 наведеної вище
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ зазначено, що право вибору
способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
належить виключно позивачеві (частина
перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4
ЦПК України), а невиконання вимог
частини першої статті 35 Закону України
«Про іпотеку» про надіслання
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушення
зобов'язання не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду, оскільки
іпотекодавець у судовому засіданні має
можливість заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням статті 124 Конституції
України.

Так як позов задоволено частково,
відповідно до статті 88 ЦПК України
пропорційно задоволеним вимогам з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 2244,55 грн. судового
збору.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212-214 ЦПК
України, суд -

вирішив:

Позовну заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» - задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_3 (іден. номер НОМЕР_1) за
кредитним договором № 1401/0507/88-014 від
03.05.2007, яка станом на 01.01.2014 складає 224455,12
грн., із яких 203551,01 грн. заборгованості
за кредитом, 18847,49 грн. - процентам, та
2056,61 грн. - пені, звернути стягнення на
предмет іпотеки за іпотечним договором
від 03.05.2007, а саме- квартиру АДРЕСА_1,
яка належить на праві власності
ОСОБА_3, шляхом продажу нерухомого
майна з публічних торгів за початковою
ціною, встановленою на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_3 (іден. номер НОМЕР_1)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» 2244,55 грн. (дві тисячі
двісті сорок чотири грн. 55 коп.)
судового збору.

У іншій частині вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до апеляційного суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

суддя

Повний текст рішення

підписано 19.05.2014.