Номер провадження № 22-ц/785/2864/14
Головуючий у першій інстанції Швець
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Фальчука В.П., Таварткіладзе
О.М.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

за участю: Приватного акціонерного
товариства «Українське Дунайське
пароплавство» - Яцевича О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом Приватного акціонерного
товариства «Українське Дунайське
пароплавство» до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної шкоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 22 жовтня 2013
року, -

встановила:

26.04.2012р. Приватне акціонерне товариство
«Українське Дунайське пароплавство»(
далі ПрАТ «Українське Дунайське
пароплавство») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної шкоди.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги,
посилаючись на те, що 12.07.1976р. ПрАТ
«Українське Дунайське пароплавство»
прийняло, відповідно до наказу №142, на
посаду матроса-моториста ОСОБА_3

02.09.2009р. відповідно до наказу ПрАТ
«Українське Дунайське пароплавство»
№99 відповідача було направлено на
баржу УДП -1707 - шкіпером.

22.08.2011р. інспектор національного
митно-фінансового відомства Угорщини
перевірив баржу УДП-1707, на якій
перебував відповідач ОСОБА_3 на посаді
шкіпера, та було виявлено і
конфісковано 250 літрів дизельного
палива. На час перевірки відповідачем
не було надано чітких пояснень митним
органам, звідки взялося вказане пальне,
тому воно було конфісковано.

04.10.2011р. на адресу пароплавства
надійшла пояснювальна записка, в якій
відповідач пояснив, що пальне дійсно
він отримав 03.08.2011р., але записав його до
лімітної книги заднім числом, а саме -
31.07.2011р., але такого розпорядження
пароплавство відповідачу не надавало.
Пароплавство припускає, що відповідач
навмисно це зробив, щоб у подальшому
використати паливо у власних цілях.

21.12.2011р. митні органи Угорщини
виставили ПрАТ «Українському
Дунайському пароплавству» рахунки у
розмірі 187940 форинтів штрафу та 127500
форинтів за проведення експертизи
пального, що становить загальну суму у
розмірі 315 440 форинтів, що на день
сплати за офіційним курсом НБУ
становить 1372,13 доларів США, що складає 10
949,60 грн. Оскільки вказане пальне було
конфісковано, як товар, який не
піддався оподаткуванню, тому що шкіпер
ОСОБА_3 вніс його до лімітної книжки
заднім числом, в зв'язку з чим ПрАТ
«Українське Дунайське пароплавство»
понесло витрати, а саме - 250 літрів
пального, за яке фактично
розрахувалося, тому сума збитків за
пальне склала 2365 грн., виходячи з того,
що вказане дизельне пальне
бункерувалось в Угорщині і ПрАТ
«Українське Дунайське пароплавство»
заплатило 670 Євро за тону, що на день
сплати за офіційним курсом НБУ
становить 9460 грн. за тону пального.

Враховуючи викладене, представник
позивача просив стягнути з відповідача
загальну суму збитку 13 314,60 грн. (10 949,60
грн. +2365 грн.), оскільки 18.01.2012р.
відповідач звільнився з ПрАТ
«Українське Дунайське пароплавство»
за власним бажанням та добровільно
шкоду не сплатив.

Відповідач в судове засідання
викликався належним чином, але не
з'явився, про причини неявки до суду не
повідомив, заяви про розгляд справи за
його відсутності не надходило.

Заочним рішенням Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 22 жовтня 2013р. позов позивача
задоволено.

Судом стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ
«Українське Дунайське пароплавство»
суму збитків у розмірі 13 314,60 грн. та
судові витрати в розмірі 214,60 грн.

13.11.2013р. ОСОБА_3 подав заяву про перегляд
заочного рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 22.10.2013р.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 19.12.2013р. заяву
ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 22.10.2013р. залишено
без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
заочне рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 22 жовтня 2013р. скасувати, ухвалити
нове рішення, яким відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
При цьому, ОСОБА_3 посилався на те, що
він не визнає вину у спричиненні шкоди,
що підтверджено відповіддю Дунайською
транспортною прокуратурою. Також
судом невірно стягнуто судовий збір.

В суді апеляційної інстанції
представник ПрАТ «Українське
Дунайське пароплавство» - Яцевич О.С.
просив апеляційну скаргу відхилити,
рішення суду залишити без змін. При
цьому Яцевич О.С. посилався на те, що
шкода позивачу спричинена
відповідачем при здійсненні ним
трудових обов'язків.

Відповідач ОСОБА_3 в судове
засідання не прибув, про час та місце
розгляду справи був сповіщений
належним чином, про що у справі є
докази(а.с.163,164). Зважаючи на вимоги ч. 2
ст. 305 ЦПК України така неявка сторін
не перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, мотиви і
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість заочного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, вислухавши пояснення
представника позивача, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково
з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковими для скасування рішення.

Зазначені обставини дають
підстави колегії суддів для скасування
рішення суду першої інстанції і
постановлення нового рішення,
відповідно до положень п.п. 3,4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України.

Задовольняючи позовні вимоги ПрАТ
«Українське Дунайське пароплавство»,
суд першої інстанції на підставі
ст.ст.22,1166 ЦК України посилався на те,
що відповідач ОСОБА_3 виконуючі свої
трудові обов'язки спричинив шкоду
ПрАТ «Українське Дунайське
пароплавство» в розмірі 13 314,60 грн., яка
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

Задовольняючи позов суд вважав, що
спірні відносини повинні регулюватися
нормами ст.ст.22,1166 ЦК України.

Відповідно до ч.1. ст. 130 КЗпП України,
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

Але судом були встановлені фактичні
обставини справи, за якими відповідач,
який перебував у трудових
правовідносинах з позивачем, під час
виконання трудових обов'язків
спричинив шкоду підприємству.

Зазначене надає право суду застосувати
відповідні норми законодавства, якими
передбачена відповідальність
працівників за шкоду, завдану ними у
зв'язку з виконанням трудових
обов'язків.

Передбачені статтею 1166 ЦК
України підстави відповідальності
особи за завдану майнову шкоду
застосовуються в разі перебування
сторонами спору в деліктних
зобов'язаннях. Оскільки судом було
встановлено і підтверджено
відповідними доказами наявність
трудових відносин, застосуванню
підлягають норми КЗпП України.

В суді апеляційної інстанції
встановлено, що відповідач ОСОБА_3
працював у позивача з 09.07.1976р.,
відповідно до наказу №142, на посаді
матроса-моториста.

15.02. 1995р. відповідно до наказу ПрАТ
«Українське Дунайське пароплавство»
№110-Р, відповідача було направлено на
баржу Б -1732 - шкіпером з 10.02.1995р.

02.09.2009р. відповідно до наказу ПрАТ
«Українське Дунайське пароплавство»
№156-Р, відповідача було направлено на
баржу УДП -1707 - шкіпером з 02.09.2009р.

18.01.2012р. відповідно до наказу № 13-Р
шкіпера ОСОБА_3 було звільнено з УДП -
1707 за ст.38 КЗОТ України з 18.01.2012р., за
власним бажанням.

Як вбачається з матеріалів справи,
оригіналів документу та їх перекладу,
відповідно до рішення про вилучення,
Інспектором національного митно -
фінансового відомства Гербст Золтаном,
22.08.2011р. була проведена незапланована
перевірка баржі УДП -1707, під час якої
було виявлено, що ОСОБА_3, є працівником
ВАТ Українського Дунайського
Пароплавства, має в розпорядженні
податковий товар, який відповідно до
Закону «Про оподаткування», і фактам,
викладеним в протоколі номер 2336/2011
підлягає вилученню. Рішення було
прийнято на підставі норм Закону СХХ11
від 2010р., положень викладених в
параграфі 119 Закону СХХУ11 від 2003р. «Про
оподаткування» , а також на підставі
параграфа 71-72 Закону СХL від 2004р. «Про
загальні правила адміністративної
процедури та послуг» Угорщини (а.с.11-12).

Як вбачається з описання справи,
яка надана Національному митно -
фінансовому відомству м. Будапешт,
інспектор Національного митно -
фінансового відомства 22.08.2011р. здійснив
перевірку української баржі під
номером УДП 1707, яка знаходилася на
правому березі Дунаю, на 1629 км., яка
належала ПрАТ «Українське Дунайське
пароплавство». Під час перевірки
шкіпер ОСОБА_3 зробив письмову заяву на
окремому бланку про кількість
дизельного палива, що є в наявності.
Також повідомив, що на задній частині
баржі, знаходиться 250 літрів з
дизельним паливом. Ці 250 літрів палива
були перевірені на тест «solvent yellow 124», в
ході якого було визначено, що дане
паливо містить речовину «solvent yellow 124» та
таким чином потрапляє під категорію
дизельного пального. Під час перевірки
ОСОБА_3 не зміг обґрунтовано пояснити
надлишок палива в розмірі 250 літрів.
Було визначено, що знайдені на
українській баржі УДП - 1707 250 літрів
палива, зберігалися поза тари для
зберігання палива і були отримані на
території Угорщини. Особа, яка брала
участь в огляді, не змогла, по суті
підтвердити походження даного палива,
тому це паливо було арештовано як
товар, що не піддався оподаткуванню
(а.с.9).

При цьому було складено протокол
вилучення зразків від 22.08.2011р., взято
зразки палива, яке знаходилися в
металевій бочці (а.с.18).

В зв'язку з указаними обставинами
було винесено рішення Національним
митно - фінансовим відомством Південно
- Дунайського регіону м. Будапешт на
підставі абз.(3) параграфа 29 Закону СХL
2004р. «Про правила адміністративної
процедури і надання послуг» про
відкриття 24 серпня 2011р.
адміністративної справи.

Як вбачається з пояснення
ОСОБА_3, 03 серпня 2011р. він отримав
дизельне паливо з теплоходу
«Челябінськ», але запис в лімітній
книзі була зроблена ним заднім
числом, а саме 31 липня 2011р. для
звітності за липень місяць(а.с.29).

Як вбачається з матеріалів
справи, ПрАТ «Українське Дунайське
пароплавство» по відкритій
адміністративній справі надало
Дирекції по фінансовим та митним
питанням Південно-Дунайського Регіону
м. Будапешт пояснення про те, що 22.08.2011р.
інспектор Національного митно -
фінансового відомства піддав
перевірці українську баржу під номером
«UDP - 1707». В ході перевірки на баржі було
виявлено 200 кг (250 л) пального. Вказане
пальне було перевірено на тест «solvent
yellow 124», в ході якого було визначено, що
дане паливо містить речовину «solvent yellow
124» та таким чином є дизельним пальним,
виробленим в ЕС. Відповідно з
лімітом витрат дизельного палива, які
затверджені судновласником і
застосовуються на належній йому
несамохідній баржі «UDP - 1707», норма
витрат дизельного палива складає 400 кг
на місяць. 13.06.2011р. баржею було отримано
дизельне паливо в кількості 400 кг, таким
чином на баржі був запас дизельного
палива як мінімум до середини липня.
При перетинанні кордону Угорщини 30
червня 2011р. відповідно до Книги обліку
палива, в наявності на баржі було 180 кг
(200 л), що відповідає нормам витрат.
Пізніше шкіпер баржі «UDP - 1707» ОСОБА_3
проінформував судновласника про те, що
паливо на борту баржі закінчується, що
може негативно позначитися на безпеці
судноплавства, оскільки запас
дизельного палива необхідний для
забезпечення роботи систем
електропостачання, пожежогасіння,
якірного пристрою. Судновласником було
прийнято екстрене рішення про
постачання палива на баржу. Теплохід
«Челябінськ» отримав вказівку про
передачу дизельного палива на баржу в
розмірі 200 кг. Вказане паливо було
придбане на території Угорщини та не є
контрабандою. 03.08.2011р. паливо було
передано з теплоходу «Челябінськ» на
баржу «UDP - 1707». Запис в Книзі обліку
палива за ініціативою шкіпера був
неправильно датований 31 липня 2011р. За
даним фактом проводиться службове
розслідування. Причини, за якими шкіпер
баржі «UDP - 1707» направив судновласнику
недостовірну інформацію відносно
залишку палива на баржі, приховав факт
наявності палива в бочках та каністрах,
а також вніс запис до Книги обліку
прийому палива іншою датою
встановлюються.(а.с.31).

21.12.2011р. митні органи Угорщини
виставили ПрАТ «Українське Дунайське
пароплавство» рахунки у розмірі 187 940,
00 форинтів штрафу та 127 500, 00 форинтів за
проведення експертизи пального, а
загалом 315 440,00 форинтів, що на день
сплати за офіційним курсом НБУ
становило 1372,13 доларів США, що складає 10
949,60грн. на день сплати по курсу НБУ.
Вказане пальне, було конфісковано, як
товар, який не піддався оподаткуванню,
оскільки шкіпер ОСОБА_3 з невідомих
обставин вніс його до лімітної книжки
заднім числом, ПрАТ «Українське
Дунайське пароплавство» понесло
втрати, а саме 250 літрів пального, за яке
фактично розрахувалось. Сума збитків
за пальне склала 2 365 грн., виходячи з
того, що вказане дизельне пальне
бункерувалось в Угорщині і ПрАТ
«Українське Дунайське пароплавство»
заплатило 670 Євро за тону, що на день
сплати за офіційним курсом НБУ
становить 9 460 грн. за тону пального.
Загальна сума збитку, яку наніс
відповідач ПрАТ «Українське Дунайське
пароплавство» склала 13314,60грн.(10949,60грн.
+2365 грн.)

Підстави, умови, порядок, межі й розмір
матеріальної відповідальності
працівників за шкоду, заподіяну ними
підприємству, установі організації
встановлені Главою ІХ КЗпП України.

Відповідно до частин першої та
другої статті 130 КЗпП України,
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

Згідно ст. 134 п. 1-7 КЗпП України,
відповідно до законодавства
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли:

1) між працівником і підприємством,
установою, організацією відповідно до
статті 135-1 цього Кодексу укладено
письмовий договір про взяття на себе
працівником повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення
цілості майна та інших цінностей,
переданих йому для зберігання або для
інших цілей;

2) майно та інші цінності були
одержані працівником під звіт за
разовою довіреністю або за іншими
разовими документами;

3) шкоди завдано діями
працівника, які мають ознаки діянь,
переслідуваних у кримінальному
порядку;

4) шкоди завдано працівником,
який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним
знищенням або умисним зіпсуттям
матеріалів, напівфабрикатів, виробів
(продукції), в тому числі при їх
виготовленні, а також інструментів,
вимірювальних приладів, спеціального
одягу та інших предметів, виданих
підприємством, установою, організацією
працівникові в користування;

6) відповідно до
законодавства на працівника покладено
повну матеріальну відповідальність за
шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації при виконанні
трудових обов'язків;

7) шкоди завдано не при виконанні
трудових обов'язків.

Правовідносини між позивачем та
відповідачем регулюються Положенням
про екіпаж несамохідного судна №
Б/К-1-06-РФ-01, затвердженого Президентом
ВАТ «Українського Дунайського
пароплавства» П.С. Суворовим від
15.09.2006р.

Згідно п.2.1, п.2.2 Положення про екіпаж
несамохідного судна № Б/К-1-06-РФ-01,
затвердженого Президентом ВАТ
«Українського Дунайського
пароплавства» П.С. Суворовим від
15.09.2006р.(далі Положення ), екіпаж
несамохідного судна складається з
шкіпера, помічника шкіпера, матроса. До
командного складу відносяться шкіпер,
помічник шкіпера, а також особи, які
поєднують ці посади; до рядового складу
- всі інші члени екіпажа.

За п.2.18.1 Положення, шкіпер є
єдиноначальником і керівником
ввіреного йому екіпажа несамохідного
судна; відповідає за збереження судна
і перевезених вантажів, за життя людей,
які перебувають на судні, стан
дисципліни членів екіпажа.

Відповідно до п.2.18.2 Положення,
шкіпер призначається та звільняється
наказом ПАТ «Українського Дунайського
пароплавства». Всі накази, які
відносяться до діяльності судна,
передаються шкіперу, який відповідає
за їх виконання.

Згідно п.2.18.7.19 Положення, шкіпер
зобов'язаний вести всю документацію та
звітність по технічній частині згідно
з інструкціями і вказівками
пароплавства.

За п. 2.18.7.24 Положення, шкіпер
зобов'язаний щоквартально здавати в
групу бункерування звіти по
паливовикористанню на судні.

Згідно п.2.18.7.25 Положення, шкіпер
зобов'язаний при доставці на судно
палива, запасних частин, інвентарю і
матеріалів особисто приймати їх за
кількістю і відповідати за економію,
правильне витрачання і використання.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3, який
був шкіпером на баржі «UDP - 1707» був
єдиноначальником і керівником
ввіреного йому екіпажа несамохідного
судна, відповідав за збереження судна
і перевезених вантажів, за доставку
палива та його правильне витрачання і
використання.

Між тим, 22.08.2011р. інспектором
Національного митно - фінансового
відомства Угорщини було здійснено
перевірку української баржі під
номером УДП - 1707, під час якої митними
органами Угорщини було виявлено та
конфісковано 250 літрів дизельного
палива, як товар який не піддався
оподаткуванню, що привело до збитків
які були спричинені позивачу під час
виконання відповідачем трудових
обовязків.

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що відповідно до вимог
ст. 134 п. 6 КЗпП України, відповідач
ОСОБА_3, як працівник, що знаходився в
трудових відносинах з підприємством
несе матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з
його вини підприємству, а тому суд
першої інстанції правильно дійшов до
висновку про стягнення з відповідача
на користь позивача шкоди в розмірі 13
314, 60 грн., але правовідносини, які
виникли між сторонами не є деліктними
(позадоговірними), а регулюються
нормами трудового законодавства, а суд
на зазначене не звернув увагу, тому
рішення суду підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення про
задоволення позовних вимог, виходячи з
норм КЗпП України.

Доводи відповідача про те, що його
вина відсутня у спричиненні шкоди
підприємству є необґрунтованими,
оскільки спростовуються його
поясненнями, де він зазначив, що він 03
серпня 2011р. отримав дизельне паливо,
але записав його до лімітної книги
заднім числом, а саме - 31.07.2011р., що
привело до того, що 22.08.2011р. інспектором
митно - фінансового відомства Угорщини
при перевірці баржі УДП - 1707, на якій
ОСОБА_3 був шкіпером було виявлено та
конфісковано 250 літрів дизельного
палива, як товар, який не піддавався
оподаткуванню.

Доводи апелянта про те, що його вина
не встановлена Дунайською
транспортною прокуратурою, яка
займалася перевіркою вищевказаних
обставин до уваги не приймаються,
оскільки відповідь прокуратури , яка
надіслана позивачу не є підставою для
звільнення відповідача від
відповідальності за причинену шкоду.

Як в суді першої, так і апеляційної
інстанції відповідач ОСОБА_3 не
спростував вищевказані обставини
належними та допустимими доказами .

Доводи апелянта про те, що з нього не
правильно стягнуто судовий збір є
необґрунтованими з наступних підстав.

Судом правильно стягнуто судовий збір
по справі в розмірі 214,60 грн. на користь
позивача, виходячи із задоволення
позовних вимог, відповідно до Закону
України « Про судовий збір». Частиною 1
ст. 4 Закону України «Про судовий збір»
(далі - Закон) визначено, що судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону, при
поданні до суду позовної заяви
майнового характеру ставка судового
збору складає 1 відсоток ціни позову,
але не менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 3
розмірів мінімальної заробітної плати.

На час звернення позивача до суду
мінімальна заробітна плата складала
1073грн., де 0,2 % складає 214,60 грн., кошти в
бюджет зараховано 30 березня 2012р. в сумі
214,60 грн., а тому позивачем при
зверненні до суду правильно сплачено
на користь держави судовий збір в
розмірі 214,60 грн.

Керуючись ст.ст. 209,303,307 ч.1
п.2,309,314,316,317,319 ЦПК України, колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Заочне рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 22 жовтня 2013 року - скасувати.

Позов Приватного акціонерного
товариства «Українське Дунайське
пароплавство» до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної шкоди -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Приватного акціонерного товариства
«Українське Дунайське пароплавство» у
відшкодування матеріальної шкоди 13 314
(тринадцять тисяч триста чотирнадцять)
грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Приватного акціонерного товариства
«Українське Дунайське пароплавство»
судові витрати за подачу позову в
сумі 133 (сто тридцять три) грн. 14 коп.

Рішення набирає законної сили
негайно з моменту проголошення, але
може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.М.Кварталова

В.П. Фальчук

О.М. Таварткіладзе