інстанції Рябченко Л.А.Провадження №
22-ц/780/1731/14 Доповідач у 2
інстанції АнтоненкоКатегорія 43
УХВАЛА

Іменем України

25 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: : Березовенко Р.В., Білоконь О.В.,

за участю секретаря: Ромашини І.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 03 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням та
визначення порядку користування
житлом.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням та визначення
порядку користування житлом,
посилаючись на те, що 23 вересня 1999 року
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали у спадщину за
законом в рівних частинах спадкове
майно, а саме: 16/100 частин житлового
будинку з частиною господарських та
побутових будівель та споруд, що
розташований за адресою АДРЕСА_1. Отже,
позивачу на праві власності належить
8/100 частин вказаного домоволодіння.
Проте, відповідачі по справі
перешкоджають їй володіти та
користуватися своєю частиною житла та
не пускають до нього. ОСОБА_4 та ОСОБА_5
загородилися забором, біля будинку
тримають собак, змінили вхідні замки. У
зв'язку з викладеним позивач просила
визначити порядок користування
квартирою НОМЕР_1 вказаного будинку,
виділивши їй жилу кімнату площею 12,7 кв.
м та веранду - 7,5 кв. м, а у користуванні
ОСОБА_4 залишити жилу кімнату площею 8,3
кв. м. та зобов'язати відповідачів не
чинити їй перешкод у користуванні,
володінні, розпорядженні належними їй
8/100 часток даного будинку.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду від 03 січня 2014 року
позов задоволено частково. Зобов'язано
ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у
користуванні та володінні належними їй
8/100 часток будинку АДРЕСА_1. У
задоволенні решти позовних вимог
позивачу відмовлено. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат по
справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду та направити
справу на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що 23 вересня 1999
року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали у
спадщину за законом в рівних частинах
спадкове майно, а саме: 16/100 частин
житлового будинку з частиною
господарських та побутових будівель та
споруд, що розташований за адресою
АДРЕСА_1 (а. с. 6). У листопаді 2013 року
позивач зверталася до
Білоцерківського МВ ГУ МВС України в
Київській області з заявою на
неправомірні дії її рідного брата
ОСОБА_4, у зв'язку з чим їй 26 листопада 2013
року було надано висновок перевірки та
рекомендовано звернутися до суду (а. с.
37).

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд обгрунтовано
виходив з положень ст. ст. 63, 150, 155, 159 ЖК
України, ст. ст. 356, 358, 360, 382, 391 ЦК України
та прийшов до правильного висновку
проте, що відповідач ОСОБА_4 повинен
припинити чинити перешкоди ОСОБА_3,
оскільки вона в рівній частці з ним має
право на користування належними їй 8/100
спірного домоволодіння. Щодо
встановлення порядку користування
квартирою НОМЕР_1 вказаного будинку та
розподілу кімнат між позивачем та
ОСОБА_4, то суд обгрунтовано відмовив у
задоволенні цієї частини вимог,
оскільки в натурі розподілити будинок
неможливо, а клопотання про
призначення судової
будівельно-технічної експертизи
позивач до суду не подавала.

Відповідно до ст. ст. 21, 24, 41 Конституції
України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі
громадяни є рівними у своїх правах,
усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення цих прав, в тому числі
щодо захисту права спільної часткової
власності.

Виходячи із положень вказаних статтей,
правовий режим спільної часткової
власності визначається главою 26 ЦК
України з урахуванням інтересів усіх
її учасників. Володіння, користування і
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди -
спір вирішується судом.

Співвласники, незалежно від розміру
часток, при здійсненні зазначених
правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Отже, ОСОБА_3 в рівних правах з рідним
братом має право користуватися,
володіти та розпоряджатися своєю
часткою спірного майна та в силу вимог
ст. 391 ЦК України має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні нею
своїх прав на майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен
із співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

Статтею 364 ЦК України передбачено, що
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Відповідно до п. 1.4.4 Правил утримання
жилих будинків та прибудинкових
територій, затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України від 17
травня 2005 року № 76 та зареєстрованих у
Міністерстві юстиції України 25 серпня
2005 року за № 927/11207 (далі - Правила),
переобладнання і перепланування жилих
будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень, що призводять до
порушення тривкості або руйнації
несучих конструкцій будинку,
погіршення цілісності і зовнішнього
вигляду фасадів, порушення вимог
протипожежної безпеки та засобів
протипожежного захисту, не
допускається. Перепланування жилих
будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень, що погіршує умови
експлуатації і проживання всіх або
окремих громадян у будинку або
квартирі, не допускається.

Пункт 1.4.5 Правил, передбачає, що для
одержання дозволу на переобладнання
або перепланування жилих будинків,
жилих і нежилих у жилих будинках
приміщень їх власник або уповноважена
ним особа, наймач (орендар) приміщення
за згодою його власника подають до
органу місцевого самоврядування заяву
про надання дозволу на переобладнання
або перепланування та, у разі
необхідності, можуть подаватися такі
документи: копія свідоцтва на право
власності або договору найму (оренди)
приміщення; копія поповерхових планів,
завірених в установленому порядку;
проект переобладнання або
перепланування жилих будинків, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень,
погоджений в установленому порядку;
згода власників, співвласників
(наймачів) або уповноважених ними осіб
на переобладнання та перепланування
приміщень, що перебувають у їх спільній
власності.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач не вимагає від відповідачів
грошової компенсації за свою частку.
Також нею не наданого жодного
належного та допустимого доказу того,
що вона зверталася до уповноважених
органів з вимогою про надання дозволу
на переобладнання спірного
домоволодіння.

Суд першої інстанції вірно визначився
із правовідносинами, які виникли між
сторонами та застосував до них
відповідні норми права.

Висновки суду відповідають вимогам
закону та обставинам справи.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт у апеляційній скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 03 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: