АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 596/1219/13-ц Головуючий у 1-й
інстанції Римар Г.М. Провадження №
22-ц/789/387/14 Доповідач - Гірський
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2014 р. Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

суддів - Бахметової В. Х., Ткач О. І.,

при секретарі - Майка Р.Ю.

з участю - позивача ОСОБА_1 та його

представників

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Гусятинського районного суду
Тернопільського області від 30 липня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання недійсним
договору, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом про визнання
недійсним укладеного між ним та ОСОБА_2
договору дарування від 20.03.1996 року,
посилаючись на мнимість даної угоди та
її невідповідність вимогам закону,
оскільки на час її укладення було
ущемлено права та інтереси
малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
там проживав.

Заочним рішенням Гусятинського
районного суду Тернопільської області
від 30 липня 2013 року продовжено ОСОБА_1
строк звернення до суду, оскільки він
пропущений з поважних причин.

Скасовано захід забезпечення
позову - арешт на житловий будинок з
надвірними будівлями, який знаходиться
по АДРЕСА_1

Визнано недійсним договір
дарування житлового будинку з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1, який
укладено 20 березня 1996 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 та посвідчено нотаріусом
Копичинецької державної нотаріальної
контори 20.03.1996 року і зареєстрований в
реєстрі за №274, і дане нерухоме майно
повернуто ОСОБА_1.

Ухвалою цього ж суду від 20
листопада 2013 року заяву ОСОБА_2 про
перегляд вказаного заочного рішення
залишено без задоволення.

Додатковим рішенням
Гусятинського районного суду від 06.03.2014
року стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 витрати по сплаті судового
збору в розмірі 230 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати заочне рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на
його незаконність та порушення норм
матеріального права.

Крім того вказує, що ОСОБА_1
звернувся до суду з пропуском без
поважних причин строку позовної
давності (про застосування якого вона
клопотала в своїх запереченнях на
позов) і в суду не було підстав для його
поновлення.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача, учасників
цивільного процесу, перевіривши доводи
апеляційної скарги за матеріалами
справи, приходить до висновку, що
апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається,
що 20.03.1996 року між сторонами укладено
договір дарування, згідно якого ОСОБА_1
(батько) подарував, а ОСОБА_2 (дочка)
прийняла житловий будинок з
господарською будівлею по АДРЕСА_1

В травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом про визнання вказаної
угоди недійсною з підстав її мнимості
та невідповідності вимогам закону на
час укладення.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 суд
першої інстанції виходив лише з однієї
підстави заявленого ним позову, а саме
з того, що договір дарування був
укладений без наміру створити юридичні
наслідки, а тому є недійсним (дане
рішення позивачем не оскаржувалось).

Проте такий висновок суду не є
обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦК України
(в редакції 1963 року), недійсною є угода,
укладена лише про людське око, без
наміру створити юридичні наслідки
(мнима угода).

Зі змісту ст. 243 цього ж Кодексу
випливає, що за договором дарування
одна сторона передає безоплатно другій
стороні майно у власність і договір
дарування вважається укладеним з
моменту передачі майна обдарованому.

Діюче на момент його укладення
законодавство не передбачало
обов'язкової реєстрації такої угоди,
обдарована прийняла дар та до 2003 року
постійно проживала в спірному
житловому будинку (що не
заперечувалось сторонами), тому в суду
першої інстанції були відсутні
підстави для визнання недійсним
договору дарування, який укладено
20.03.1996 року.

Крім того, суд першої інстанції з
надуманих підстав поновив позивачу
строк позовної давності для звернення
з таким позовом до суду, оскільки в
матеріалах справи відсутні докази
поважності його пропуску з 1996 року по
час звернення до суду.

Наявні ж в матеріалах справи
довідки з медичних установ датовані
лише, починаючи з 2005 року, а тому не
можуть бути підставою для поновлення
трьох річного строку позовної давності
для визнання недійсною угода, яка
укладена в 1996 році.

Виходячи з вищенаведеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що судом
першої інстанції неправильно
застосовано норми матеріального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, а тому ухвалене ним
рішення слід скасувати та постановити
нове, яким відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Тернопільської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Гусятинського районного
суду Тернопільської області від
30 липня 2013 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання недійсним договору -
відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і з того дня може бути
оскаржене протягом двадцяти днів в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Б.О. Гірський