Справа № 0907/3357/2012
Провадження № 2/344/261/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
м.
Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Ковалюк І.П.

секретаря Гречун Т.Б.

за участі сторін та їх представників:
ОСОБА_1. ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Івано-Франківську цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про
визнання права власності на частину
квартири та зустрічним позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_6 про усунення перешкод в
користуванні квартирою та вселення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 звернувся з позовом до ОСОБА_2
та ОСОБА_5 про визнання права власності
на 4/6 частини квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 звернувся із зустрічним позовом
про усунення перешкод в користуванні
квартирою та вселення.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_1 позов підтримав
і пояснив, що ОСОБА_6 зареєстрував шлюб
з ОСОБА_7 у відповідності із законами
штату Іллінойс 17.02.2001р. в суді округу
Кук по укладенню шлюбів, про що їм
видано свідоцтво про шлюб за №НОМЕР_1.
Відповідно до ст.292 СК України в Україні
визнаються акти цивільного стану
зареєстровані за законами іноземних
держав. В них це другий шлюб, а від
першого шлюбу в них є дорослі діти.
Будучи в шлюбі ОСОБА_6 з дружиною за
спільні кошти придбали в АДРЕСА_1.
Кошти на придбання квартири він
надсилав сину дружини - ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина ОСОБА_7 померла.
Після її смерті відкрилась спадщина,
зокрема на спадкове майно
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Спадкоємцями першої черги згідно ст.1261
ЦК України є ОСОБА_6 та діти
спадкодавця, які подали заяву в
нотаріальну контору про прийняття
спадщини. ОСОБА_6 як переживший супруг
має право власності на 1/2 частини
даного майна, як спільної сумісної
власності пережившого подружжя та 1/6
частини нарівні із спадкоємцями
першої черги. Просить первинний позов
задоволити, в зустрічному - відмовити.

ОСОБА_2, яка також представляє інтереси
ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_3 позов
не визнали, зустрічний підтримали та
пояснили, що покійна матір та позивач
ОСОБА_6 підтримували дружні зв'язки,
однак в зареєстрованому шлюбі не
перебували. Кожен з них придбав за
власні кошти окремо квартири в
м.Івано-Франківську і кожен отримав
свідоцтво про право власності на
квартири по вул.Сахарова в
м.Івано-Франківську 4.12.2004р.: ОСОБА_6 на
квартиру АДРЕСА_2, а їхня матір на
квартиру АДРЕСА_1. Квартири як для її
матері, так і для ОСОБА_6 на його
прохання підшуковував її чоловік,
ОСОБА_8. Він же і допомагав в оформлення
договорів купівлі. Згодом ОСОБА_6
продав свою квартиру по вул.Сахарова і
придбав трьохкімнатну квартиру
АДРЕСА_3, яку відчужив своїй сестрі по
договору купівлі-продажу в 2009 році і не
може претендувати на спадкове майно,
оскільки не є спадкоємцем першої черги.

Позов щодо усунення перешкод і
вселення підтримує, оскільки ОСОБА_5
має право на квартиру як спадкоємець
першої черги після смерті матері,
зареєстрований в даній квартирі і може
вимагати усунення перешкод в
користуванні власністю.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, які надані
суду сторонами та заперечень,
з'ясувавши фактичні обставини справи
суд прийшов до висновку про відмову в
задоволенні як первинних позовних
вимог, так і зустрічного позову,
виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_7. Після її смерті
відкрилась спадщина, зокрема на
спадкове майно трьохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1 загальною площею 89,4кв.м.
житловою площею 50,4кв.м.

Спадкоємцями першої черги згідно ст.1261
ЦК України є діти спадкодавця - ОСОБА_2
та ОСОБА_5, які подали заяву в
нотаріальну контору про прийняття
спадщини.

ОСОБА_6 звернувся до суду про визнання
права власності на 1/2 частини даного
майна, як спільної сумісної власності
пережившого подружжя та 1/6 частини
нарівні із спадкоємцями першої черги.
На підтвердження вказаних вимог
представив свідоцтво про шлюб
зареєстроване між ним та померлою
ОСОБА_7 17 лютого 2001р зареєстрованого в
окрузі Кук штат Іллінойс за законами
США, Апостиль від 02 грудня 2010р. (а.с.75-77).

Суд вважає, що дана реєстрація шлюбу не
може бути беззаперечним доказом щодо
права на майно, яке належало померлій
ОСОБА_7, оскільки відповідно до ст.196
КпШС України 1969р. (який діяв на момент
укладення шлюбу) шлюб між громадянами
України, які проживали за межами
України, підлягав реєстрації в
консульській установі або
дипломатичних представництвах України
за кордоном.

Позивач в своїй позовній заяві
посилається на норму ст. 292 СК України,
згідно якої в Україні визнаються акти
цивільного стану, зареєстровані за
законами іноземних держав.

Однак дана норма виключена на підставі
Закону №2709-ІУ (2709-15) від 23.06.2005року.

Відповідно до Правил реєстрації актів
громадянського стану в Україні
затверджені наказом Міністерства
юстиції України від 18 жовтня 2000р. №5215,
які діяли на момент укладення шлюбу
зазначено, що реєстрація одруження
громадян України, які проживають за
кордоном, проводять консульські
установи і дипломатичні
представництва України. Документи,
видані компетентними органами
іноземних держав на посвідчення актів
громадянського стану, здійснених поза
межами України за законами відповідних
держав щодо громадян, іноземців і осіб
без громадянства, визнаються дійсними
в Україні за наявності консульської
легалізації, а згідно Закону України
„Про міжнародне право" від 2005р. (ВВР
№32) ст.57 встановлено, що шлюб між
громадянами України, якщо хоча б один з
них проживає за межами України, може
укладатися в консульській установі
або дипломатичному представництві
України згідно з правом України.

Позивач не представив доказів
легалізації даного акту Консульським
управлінням. В паспорті також відсутня
відмітка про укладення шлюбу.
Будь-яких інших доказів, які б
вказували на наявність фактичних
подружніх відносин між ОСОБА_7 та
ОСОБА_6, чи проживання ними однією
сім'єю суду не надано.

В матеріалах справи є дані, що 4.12.2004р.
видано свідоцтво про право власності
на квартиру АДРЕСА_1 на ОСОБА_7 (а.с.8) та
на ім'я ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.
8 зворот). Тобто, одночасно було
оформлено право власності на різні
квартири, що свідчить на думку суду,
про особисту власність кожного з
набувачів житла.

Також, з цього приводу суд приймає до
уваги власноручний підпис ОСОБА_6 в
договорі купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_3 посвідченого 06.03.2009р. про те, що
на момент придбання квартири (тобто в
серпні 2005р.) він в зареєстрованому
шлюбі чи фактичних шлюбних відносинах
не перебував та не перебуває (а.с.237) при
цьому не вказує, що він вдівець і не
представляє свідоцтво про смерть
ОСОБА_7.

При вказаних обставинах суд вважає, що
квартира АДРЕСА_1 належала на праві
особистої власності ОСОБА_7, а доказів
щодо спільної сумісної власності
позивачем не надано, тому в позові про
визнання права власності за ним на 4/6
частини квартири АДРЕСА_1 слід
відмовити за недоведеністю позовних
вимог.

Не підлягають до задоволення позовні
вимоги ОСОБА_5 про усунення перешкод в
користуванні квартирою АДРЕСА_1 та
вселення в дане житло, оскільки ним не
надано належних доказів з приводу
порушення його прав користування
вказаним житлом, а відповідно до ч.1 ст.11
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених позовних
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Окрім того, як встановлено в судовому
засіданні, на момент розгляду справи
ОСОБА_5 перебуває в місцях позбавлення
волі, а тому встановити наявність
перешкод в користуванні квартирою не
являється можливим.

З огляду на викладене суд прийшов до
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 про визнання права власності на
4/6 частини квартири АДРЕСА_1 так і
позовних вимог ОСОБА_5 про усунення
перешкод в користуванні квартирою
АДРЕСА_1 та вселення.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч. 1 ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх позовних вимог і заперечень.

На підставі наведеного , керуючись
ст.ст.328,1216, 1223, 1261, 1264, 1267, 1276, 1278, 1279 ЦК
України, ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_5 про визнання права власності на
частину квартири - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6
про усунення перешкод в користуванні
квартирою та вселення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подачі
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
І.П. Ковалюк