АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
20 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів:
Пікуль А.А., Головачова Я.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою Бондар Олени
Вячеславівни в інтересах Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» на ухвалу
Дніпровського районного суду м. Києва
від 03 лютого 2014 року у цивільній справі
за заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна», заінтересована особа: ОСОБА_2,
про поновлення строку для пред'явлення
виконавчого листа до виконання,
У січні 2014 року ТОВ «ОТП
Факторинг України» звернулось до суду
з заявою про поновлення строку для
пред'явлення виконавчого листа до
В обґрунтування заяви про
поновлення строку для пред'явлення
виконавчого листа до виконання ТОВ
«ОТП Факторинг України» посилалось на
те, що 27.12.2011 року Дніпровським районним
судом м. Києва ухвалено рішення, яким
задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та стягнення судових витрат на
загальну суму786 587, 29 грн. 05 вересня 2012
року ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
отримано виконавчий лист №2-5488/11.
Враховуючи те, що рішення набрало
законної сили 09.01.2012 року, а строк
пред'явлення виконавчого листа до
виконання становить один рік, це
позбавило ТОВ «ОТП Факторинг Україна»,
як стягувача, пред'явити виконавчий
лист до виконання. Крім того, протягом
дії даного виконавчого листа, в межах
виконавчого провадження по
виконавчому напису №4014, що виданий
03.07.2008 року, за кредитним договором
№CL-006/1213/2006 від 16.08.2006 року, проводилась
реалізація заставного майна, а тому з
метою уникнення подвійного стягнення
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не
пред'являвся до виконання виконавчий
року. 25.12.2013 року державним виконавцем
винесено постанову про повернення
виконавчого напису №4014, виданого 03.07.2008
Ухвалою Дніпровського районного
суду м. Києва від 03 лютого 2014 року у
задоволенні заяви ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» про поновлення строку для
пред'явлення виконавчого листа до
виконання відмовлено.
№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/4513/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Марфіна Н.В.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
Не погодившись із такою ухвалою
суду, Бондар О.В. в інтересах ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» подала апеляційну
скаргу, в якій посилається на
неправильне застосування судом першої
інстанції норм процесуального права,
просила скасувати ухвалу суду першої
інстанціїта постановити нову, якою
визнати поважною причину пропуску
строку для пред'явлення виконавчого
листа до виконання та поновити
пропущений строк для пред'явлення до
виконання виконавчого листа за
рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 27.12.2011 року у цивільній
справі №2-5488/11 про стягнення
заборгованості. Зазначає, що судом
першої інстанції не враховано, що
позивачем було отримано виконавчий
лист значно пізніше, а саме через вісім
місяців з дати набрання рішенням
законної сили, а отже залишилось менше
часу для пред'явлення виконавчого
листа до виконання. Крім того, судом не
враховано, що протягом дії виконавчого
листа, в межах виконавчого провадження
по виконавчому напису №4013, що виданий
03.07.2008р., за одним і тим же кредитним
договором № CL-006/1213/2006 від 16.08.2006 року,
проводилась реалізація заставного
майна, а тому з метою уникнення
подвійного стягнення позивачем не
пред'являвся до виконання виконавчий
лист у справі №2-5488/11, який видано 05.09.2012
року.

Представник позивача Бондар О.В. в суді
апеляційної інстанції підтримала
апеляційну скаргу з наведених в ній
підстав.

В судове засідання ОСОБА_2 не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, у зв'язку
з чим колегія суддів вважала за можливе
розглядати справу у його відсутності
відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в суд
апеляційної інстанції, з'ясувавши
обставини справи та оговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваної ухвали, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні заяви про
поновлення строку для пред'явлення
виконавчого листа до виконання, суд
першої інстанції виходив з того, що
наведені заявником причини пропуску
встановленого законом терміну не
можуть бути визнані судом поважними,
оскільки заявник жодним чином не був
позбавлений можливості звернутись до
відповідного відділу державної
виконавчої служби для примусового
виконання виконавчого листа у
встановлений законом строк і судом не
встановлено незалежних від заявника
обставин, які б перешкоджали йому
пред'явити виконавчий документ до
виконання.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Статтею 22 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлений
строк пред'явлення виконавчих
документів протягом року з наступного
дня після набрання рішенням законної
сили чи закінчення строку,
встановленого у разі відстрочки чи
розстрочки виконання рішення.

Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
стягувач, який пропустив строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання, має право звернутися із
заявою про поновлення строку
пред'явлення до суду, який видав
виконавчий документ, або до суду за
місцем виконання.

Згідно ст. 368 ЦПК України, за кожним
судовим рішенням, яке набрало законної
сили, за заявою осіб, на користь яких
воно ухвалено, видається один
виконавчий лист.

Відповідно до ст. 371 ЦПК України,
стягувачам, які пропустили строк для
пред'явлення виконавчого документа до
виконання з причин, визнаних судом
поважними, пропущений строк може бути
поновлено.

Виходячи з аналізу зазначених норм
права, суд при вирішенні відповідно до
ст. 371 ЦПК України, питання про
поновлення строку для пред'явлення до
виконання виконавчого документа,
виданого на підставі судового рішення,
повинен з'ясувати питання щодо причин
пропуску цього строку та залежно від
характеру цих причин зробити висновок
про їх поважність чи неповажність, а
відтак дійти висновку про наявність чи
відсутність підстав для поновлення
строку для пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, заочним рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
від 27.12.2011 задоволено позов ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором. Стягнуто заборгованість за
кредитним договором та судові витрати
на загальну суму 786 587, 29 грн.

Виконавчий лист за вищезазначеним
рішенням отримано позивачем 05 вересня
2012 року, тобто в межах встановленого
чинним законодавством строку для
пред'явлення його до виконання.

Однак стягувач, отримавши виконавчий
лист та діючи на власний розсуд, не
пред'явив його до виконання.

З заявою про поновлення строку для
пред'явлення до виконання виконавчого
документа стягувач звернувся до суду в
січні 2014 року (а.с.58-59). При цьому
будь-яких незалежних від заявника
обставин, які б перешкоджали йому
пред'явити виконавчий документ до
виконання заява не містить. Не
зазначені такі обставини і суду
апеляційної інстанції.

Таким чином, встановивши, що строк для
пред'явлення виконавчого документу до
виконання пропущений заявником з
неповажних причин, суд першої
інстанції правомірно відмовив у
задоволенні заяви ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» про поновлення пропущеного
строку для пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

Колегією суддів відхиляються, як
безпідставні посилання апелянта на
непред'явлення виконавчого листа у
справі №2-5488/11, який видано 05.09.2012 року, у
зв'язку з перебуванням в межах
виконавчого провадження виконавчого
напису №4013, що виданий 03.07.2008р., за одним
і тим же кредитним договором №
CL-006/1213/2006 від 16.08.2006 року, оскільки такі
дії були вчиненні стягувачем на
власний розсуд та він не був
позбавлений можливості пред'явити
виконавчий лист до виконання. Питання
ж уникнення подвійного стягнення
належить до повноважень державного
виконавця, який здійснює функції щодо
примусового виконання, і жодним чином
не покладається на стягувача.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що
судом неповно досліджено обставини
справи, що мають значення для
правильного її вирішення та з приводу
невідповідності висновків суду
обставинам справи не знайшли свого
підтвердження при апеляційному
розгляді справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Оскільки ухвалу постановлено з
дотриманням норм процесуального
права, колегія суддів приходить до
висновку про відсутність підстав для
її скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Бондар Олени
Вячеславівни в інтересах Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 03 лютого 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А. Пікуль

Я.В. Головачов