АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2242/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Черновськой Г. В. Доповідач -
Калиновський А.Б. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Гайдук В.І., Свистунової О.В.

При секретарі - Півненко С.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 16 січня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Мегабанк»,
треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання договору іпотеки недійсним,

встановила:

Рішенням Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 16 січня 2014 року
у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ
«Мегабанк» про визнання договору
іпотеки недійсним

відмовлено.

В апеляцiйнiй скарзi, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, представник
позивачки просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове про
задоволення позовних вимог.

Перевiривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегiя суддiв вважає, що скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін з наступних пiдстав.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2007
року між ВАТ «Мегабанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Мегабанк» та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір № 113-03П/2007, за умовами
якого ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі
200000 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 17,7% та
строком до 29 жовтня 2017 року (а. с. 6-8).

В забезпечення виконання вимог
вказаного кредитного договору між
банком, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений
іпотечний договір № 113-03П/2007-З від 30
жовтня 2007 року, посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
та зареєстрований в реєстрі за № 49, за
умовами якого в іпотеку банку була
передана квартира АДРЕСА_1, а також було
накладено заборону на її відчуження
(а.с.13-15). Згідно даного іпотечного
договору вартість предмета іпотеки
становить 408656 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 02 квітня 2012
року по цивільній справі № 2-10303/11
позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ
«Мегабанк», ОСОБА_4 і ОСОБА_5, третя
особа приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання недійсним іпотечного
договору і договору про внесення змін
та доповнень до договору, в
обґрунтування яких позивачка
посилалась на необізнаність щодо
укладання іпотечного договору
№113-03П/2007-З від 30 жовтня 2007 року, були
залишені без задоволення. Ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 31 липня 2012 року вказане
рішення суду першої інстанції було
залишено без змін та вступило в законну
силу (а.с.37-39, 40-41).

Згідно ст.11 Закону України «Про
іпотеку», майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки.

У разі задоволення вимог
іпотекодержателя за рахунок предмета
іпотеки майновий поручитель набуває
права кредитора за основним
зобов'язанням.

Відповідно до ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

У відповідності зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК
України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
закону, одностороння відмова від
виконання зобов'язань не допускається.

Згідно з п. 5.1 іпотечного договору, у
разі невиконання або неналежного
виконання основного зобов'язання,
іпотекодержатель має право
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
іпотеку», у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», відповідно до
забезпечувального обтяження обтяжувач
має право в разі порушення боржником
забезпеченого обтяженням зобов'язання
або договору, на підставі якого виникло
забезпечувальне обтяження, одержати
задоволення своєї вимоги за рахунок
предмета обтяження в черговості згідно
із встановленим пріоритетом.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду
в порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно із цим
Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою (іпотекою),
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Відповідно до ст. 590 ЦК України,
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотеко держателя.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні
позову, суд правильно виходив з того, що
вона не надала суду доказів наявності
підстав, передбачених статтею 203 ЦК
України для визнання договору іпотеки
недійсним.

Доводи апеляційної скарги позивачки
про те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи, суд
неправильно застосував норми
матеріального права, не врахував, що за
договором іпотеки майновий поручитель
несе відповідальність за виконання
основного зобов'язання вище межі,
встановленої законом, в тому ж об'ємі,
що і боржник, тобто солідарно з ним - є
безпідставними та такими, що
спростовуються як положеннями ст.11
Закону України «Про іпотеку», так і
умовами п.п.1.1, 1.3, 1.4, 4.1, 4.2, 4.3, 5.1, за якими
майновий поручитель несе
відповідальність у межах вартості
предмета іпотеки.

Рішення суду відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Підстав для його зміни чи скасування
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 16 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: