Справа № 249/572/14-ц
У Х В А Л А

іменем України

12 травня 2014 р.
м.Шахтарськ

Шахтарський міськрайонний суд
Донецької області в складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Грузновій О.М.,

за участю заявниці ОСОБА_1,
представника заявниці ОСОБА_2,
зацікавленої особи ОСОБА_3,
представника зацікавленої особи
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Шахтарського
міськрайонного суду із скаргою на дії
державного виконавця Артемівського
відділу ДВС Луганського міського
управління юстиції, мотивуючи свої
вимоги наступним. На примусовому
виконанні в Артемівському ВДВС
перебуває виконавчий лист, виданий 24
жовтня 2011 року Шахтарським
міськрайоним судом, про стягнення з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на
утримання двох неповнолітніх дітей в
розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку
(доходу). Заявниця звернулась до
відділу ДВС із заявою про надання
розрахунку сплати аліментів, 31 січня 2014
року отримала довідку від 27 січня 2014
року, згідно із якою переплата за
аліментами станом на 01 січня 2014 року
складає 10 042,48 грн. Вважає, що такої
переплати не існує, дії відповідача по
складанню довідки є неправомірними,
грубо порушують її права та права її
дітей. За період шлюбу вони з ОСОБА_3
набули спільне майно - гараж, який 01
грудня 2012 року було продано за 17 000 грн.
ОСОБА_5 Кошти від продажу гаража було
поділено наступним чином: 8 000 грн. -
ОСОБА_3, 9 000 грн. поштовим переказом було
переведено заявниці. Згідно із
довідкою від 27 січня 2012 року державним
виконавцем в графу «грудень 2012 року»
було включено кошти від реалізації
спільного майна без законних на це
підстав. Крім зазначеного, у
вищевказаній довідці зазначені
держвиконавцем сплачені суми не
відповідають фактично сплаченим сумам,
що підтверджується повідомленнями про
поштовий переказ. ОСОБА_3 працює в ТОВ
«Техснаб ЛЗКВ» в м. Луганську. У
відповідності з п. 7.4 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень відправлення аліментів повинно
було здійснюватися підприємством, а не
боржником. У держвиконавця не викликав
сумніву той факт, що суми аліментів
сплачувались не в м. Луганськ, а в м.
Шахтарськ. На теперішній час боржник
приховує свої доходи, а держвиконавець
не намагається здійснити будь-які
заходи щодо перевірки його доходів. В
грудні 2012 року ОСОБА_3 отримав дохід від
спільно придбаного майна, з якого
повинен сплатити аліменти в розмірі 2 400
грн. Вказані грошові кошти заявницею до
теперішнього часу не отримані. Просила
визнати неправомірними дії державного
виконавця Артемівського відділу ДВС
Луганського міського управління
юстиції по складанню довідки № 1036/07-50/18
від 27 січня 2014 року по розрахунку
сплати аліментів ОСОБА_3; визнати
бездіяльність держвиконавця щодо
відсутності контролю за правильним і
своєчасним відрахуванням із
заробітної плати платника аліментів
ОСОБА_3; зобов'язати держвиконавця
скласти відповідний розрахунок зі
сплати аліментів ОСОБА_3 без врахування
неправомірно сплачених сум з
повідомленням сторін виконавчого
провадження; визнати бездіяльність
держвиконавця щодо не нарахування
аліментів в розмірі 2 400 грн. з
отриманого доходу в розмірі 8 000 грн. в
грудні 2012 року; зобов'язати
держвиконавця провести відповідне
нарахування зі сплати аліментів в
розмірі 2 400 грн. з отриманого ОСОБА_3
доходу в розмірі 8 000 грн. в грудні 2012
року.

ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала та пояснила, що не
згодна із сумою заборгованості,
вказаною в довідці державним
виконавцем. Заявниця на підтвердження
того, що сума 9 000 грн. належить їй,
надавала держвиконавцю розписки. З
отриманого від продажу гаража доходу в
розмірі 8 000 грн. ОСОБА_3 повинен
сплатити на користь заявниці аліменти
в розмірі 1/3 частки, тобто 2 400 грн. В
листопаді 2012 року ОСОБА_3 звертався до
правоохоронних органів із заявою про
крадіжку майна в гаражі, надавав
розписку, згідно з якою вважав гараж їх
із заявницею спільною власністю.
Просила задовольнити скаргу в повному
обсязі.

Представник заявниці підтримав доводи
скарги та пояснив суду, що заявницею
під час розгляду справи надано
достатньо доказів в обґрунтування
скарги. У відповідності із Цивільним
кодексом України, якщо правочин не
визнано недійсним, він є дійсним. Під
час продажу гаражу ОСОБА_3 обманув
заявницю, не віддав їй належні від
продажу кошти, а перевів їх поштовим
переказом. Право власності на гараж
підтверджено розпискою, відповідно до
якої ОСОБА_1 придбала вказане майно в 2002
році. Вказане також встановлено
слідчим під час розгляду кримінальної
справи. Таким чином, 9 000 грн. - це сума,
отримана від спільного майна заявниці
та зацікавленої особи. Аліменти
повинні сплачуватися з усіх видів
доходів. ОСОБА_1 просила у відділі ДВС
звернути увагу на надані нею документи
та провести відповідні дії в інтересах
дітей. Боржник офіційно працює на
підприємстві, аліменти повинні
відраховуватися з його заробітної
плати, але боржник сплачував суми
аліментів на власний розсуд і надавав
фіскальні чеки. Заявниця зверталась до
відділу ДВС із заявою про перевірку
бухгалтерії підприємства, але
держвиконавець в порушення вимог
Закону України «Про виконавче
провадження» ніякі дії не проводив.
Дані дії розцінюються як відсутність
контролю за правильністю, своєчасністю
сплати аліментів, їх розміром. В
довідці різняться суми, до
теперішнього часу вона не виправлена.
Згідно із постановою КМУ від 26 лютого
1993 року № 146 утримання аліментів
повинно відраховуватись із всіх видів
доходу, тому аліменти повинні бути
стягнуті з 8 000 грн., отриманих ОСОБА_3
від продажу гаража. Просив скаргу
задовольнити.

Представник Артемівського відділу ДВС
Луганського міського управління
юстиції в судове засідання не з'явився,
надав заяву про розгляд справи без його
участі та заперечення, в яких зазначив
наступне. На виконанні в Артемівському
відділі ДВС Луганського міського
управління юстиції перебуває
виконавче провадження по примусовому
виконанню виконавчого листа № 2-1211,
виданого Шахтарським міськрайонний
судом 24 жовтня 2011 року, про стягнення з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на
утримання неповнолітніх дітей в
розмірі 1/3 частини всіх видів доходу до
повноліття старшої дитини, а потім - у
розмірі ? частини доходів. Виконавчий
лист надійшов на виконання за місцем
праці боржника - ТОВ «Техснаб»,
заборгованість станом на 14 серпня 2012
року складала 433,61 грн. Боржником надані
квитанції про сплату аліментів та
довідку з місця роботи. 14 січня 2013 року
заявниця зверталась до відділу ДВС із
заявою про її незгоду із нарахуванням в
якості сплати аліментів суми 9 000 грн.,
держвиконавцем переглянуто розписки,
які були додані до заяви стягувача, та
не знайдено підстав, щоб не вважати
поштовий переказ у розмірі 9 000 грн. як
сплату аліментів. ОСОБА_1 вже
зверталась до Шахтарського
міськрайонного суду із тотожною
скаргою, яку було залишено без
розгляду. Незважаючи на наявну
переплату ОСОБА_3 продовжує сплачувати
поточні платежі за аліментами.
Стягнення аліментів проводиться
тільки з офіційного доходу боржника,
оскільки інший дохід боржника
перевірити неможливо. Просив відмовити
в задоволенні заяви в повному обсязі.

ОСОБА_3 зазначив суду, що державним
виконавцем було надано правильну
довідку, з боку державного виконавця
відсутні незаконні дії. Зацікавлена
особа дійсно продавав гараж, але це був
гараж його матері, він позичив у матері
9 000 грн., отриманих від продажу гаражу,
для сплати аліментів, а 8 000 грн. віддав
матері. Документи про право власності
на гараж відсутні. Просив заявницю
прийняти участь у продажі гаражу, так
як сам перебував в м. Луганськ. З
вересня 2012 року по грудень 2013 року
ОСОБА_3 в зв'язку із тим, що є затримка
виплати заробітної плати, переводив
аліменти поштовими відправленнями по
довіреності від підприємства. Заявниця
знала, що отримує аліменти поштою,
ніяких заперечень з її боку не було.
Просив відмовити в задоволенні скарги.

Представник ОСОБА_3 заявлені вимоги не
визнала, виходячи з наступного.
Заявниця просить визнати
неправомірними дії по складанню
довідки. З її пояснень вбачається, що 9
000 грн. є її особистими коштами,
отриманими від продажу гаражу. Їй
раніше неодноразово надавались
довідки із зазначенням вказаної суми,
про що свідчать рішення суду, що є в
матеріалах справи. Тому строк
звернення до суду із заявою про
оскарження таких дій вже сплинув.
Заявницею не надано рішення суду про
визнання за нею та ОСОБА_3 права
власності на гараж, про розділ
вказаного майна, не надано доказів на
підтвердження належності їй 9 000 грн. В
оскаржуваній довідці є
невідповідності, але вони полягають
лише в тому, що суми здвинути на один
місяць, і цей факт не впливає на
загальні розрахунки і не свідчить про
неправомірність дій держвиконавця або
невиконання ним закону. Вимога щодо
відсутності контролю за нарахуванням
аліментів є безпідставною - заявницею
не надано доказів того, що нараховані
аліменти не відповідають нарахованій
заробітній платі. В судовому засіданні
ОСОБА_3 пояснював, що сплачував
аліменти самостійно, так як діяв від
імені підприємства. Вимоги щодо
складання розрахунку не є конкретними,
заявницею не надано доказів про
отримання ОСОБА_3 доходів в розмірі 8 000
грн. Просила відмовити в задоволенні
скарги.

Судом в межах заявлених вимог і на
підставі наданих доказів встановлено
наступні обставини та визначені
відповідно до них правовідносини.

На виконанні в Артемівському відділі
ДВС Луганського міського управління
юстиції перебуває виконавче
провадження по примусовому виконанню
виконавчого листа № 2-1211, виданого
Шахтарським міськрайонний судом 24
жовтня 2011 року, про стягнення з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1 аліментів на
утримання неповнолітніх дітей в
розмірі 1/3 частини всіх видів доходу до
повноліття старшої дитини, а потім - у
розмірі ? частини доходів.

Виконавчий лист надійшов на виконання
за місцем роботи боржника - ТОВ
«Техснаб», заборгованість станом на 14
серпня 2012 року складала 433,61 грн.

Відповідно до приписів Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до положень статті 74
Закону України «Про виконавче
провадження», у разі стягнення
аліментів у частці від заробітку
(доходу) боржника на підприємстві, в
установі, організації, у фізичної
особи, фізичної особи - підприємця
відрахування здійснюються з
фактичного заробітку (доходу) на
підставі постанови державного
виконавця. При цьому розмір аліментів у
разі їх стягнення у частці від
заробітку (доходу) не може бути менше
встановленого Сімейним кодексом
України. У разі якщо стягнути аліменти
в зазначеному розмірі неможливо,
адміністрація підприємства, установи,
організації, фізична особа, фізична
особа - підприємець, які проводили
відрахування, нараховують боржнику
заборгованість зі сплати аліментів -
пункт 7; розмір заборгованості із
сплати аліментів визначається
державним виконавцем за місцем
виконання рішення у порядку,
встановленому Сімейним кодексом
України.

ОСОБА_3 надавав до відділу ДВС копії
квитанцій про сплату аліментів, в тому
числі від 19 грудня 2012 року на суму 670
грн. та від 01 грудня 2012 року на суму 9 000
грн.

Державним виконавцем Артемівського
відділу ДВС Луганського міського
управління юстиції на вимогу ОСОБА_1
було видано довідку від 27 січня 2014 року
№ 1036/07-50/18 про розмір сплачених ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1 аліментів за період з
серпня 2012 року по грудень 2013 року
включно. У відповідності із вказаною
довідкою сума переплати за аліментами
станом на 01 січня 2014 року складає 10 042,48
грн., розмір сплачених аліментів в
грудні 2012 року - 9 718,2 грн.

Згідно із повідомленням центру
поштового зв'язку № 12 від 06 березня 2014
року № 07/341 на ім'я ОСОБА_1 надійшов та
був виплачений 01 грудня 2012 року
поштовий переказ № 8/2 з м. Шахтарськ на
суму 9 000 грн., надійшов 21 грудня 2012 року
та був виплачений 25 грудня 2012 року
поштовий переказ № 7/157 з м. Луганськ на
суму 686,60 грн.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
пояснив, що він придбав гараж по вул.
Суворова за 17 000 грн., про що було
складено розписку. Про вказану угоду
домовлялись його діти з ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 Мати ОСОБА_3 говорила, що вона є
хазяйкою гаража. Правовстановлюючі
документи на гараж відсутні, було
складено розписку. Гроші за гараж
свідок віддав ОСОБА_3, останній сказав,
що з метою запобігання непорозумінь
він перешле гроші ОСОБА_1 поштою.

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що про
купівлю-продаж гаражу спочатку він
домовлявся із ОСОБА_1, потім - з ОСОБА_3
Вказана угода відбулась 01 грудня 2012
року за 17 000 грн., про що було складено
розписку. Купував гараж тесть свідка,
ОСОБА_5, гроші були у свідка. Після
написання розписки свідок з дружиною,
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 поїхали до поштового
відділення. Там було передано 17 000 грн.,
з яких ОСОБА_3 9 000 грн. перевів на ім'я
ОСОБА_1, а 8 000 грн. залишив собі. Вважає,
що гараж належав ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
документів на гараж не було, хто є
офіційним власником, йому не відомо.

Звертаючись до суду із скаргою на дії
державного виконавця, заявниця просила
визнати неправомірними дії державного
виконавця Артемівського відділу ДВС
Луганського міського управління
юстиції по складанню довідки № 1036/07-50/18
від 27 січня 2014 року по розрахунку
сплати аліментів ОСОБА_3, зазначивши в
обґрунтування своєї вимоги, що суми в
графі «сплатив» не відповідають
фактично сплаченим за відповідний
місяць, в довідку необґрунтовано
включено суму 9 000 грн., яку вона
отримала від продажу спільно нажитого
майна, а також не включено суму 2 400 грн.,
тобто 1/3 частку від 8 000 грн., отриманих
боржником від продажу гаражу.

Згідно із ст. 74 Закону України «Про
виконавче провадження» за заявою
сторін виконавчого провадження
державний виконавець обчислює розмір
заборгованості із сплати аліментів,
складає відповідний розрахунок та
повідомляє про нього стягувачу і
боржнику.

27 січня 2014 року держвиконавцем було
складено відповідну довідку за період
з серпня 2012 року по грудень 2013 року
включно. Як вбачається із вказаної
довідки, станом на 14 серпня 2012 року,
тобто на час надходження виконавчого
листа до відділу ДВС Луганського
міського управління юстиції, боржник
мав заборгованість в сумі 433,61 грн., в
серпні 2012 року аліменти він не
сплачував, заборгованість почав
погашати у вересні 2012 року.

Судом встановлено, що суми, які
відповідно до повідомлень про
надходження поштового переказу,
наданих заявницею, надходили в певному
місяці, в довідці зазначені в графі
«сплатив» у наступному місяці. Вказане
свідчить про те, що сума аліментів,
сплачена в певному місяці,
зараховувалась як сплата аліментів за
попередній місяць.

Відповідно до вимог ст. 10 Цивільного
процесуального кодексу України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно із ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами та іншими учасниками процесу
доказів.

У відповідності із ч. 1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
зазначила, що в грудні 2012 року нею та
ОСОБА_3 був проданий гараж, який є їх
спільно нажитим за період шлюбу майном.
На підтвердження купівлі-продажу
гаражу заявницею було надано копії
розписок про отримання відповідних сум
за вказане майно. Оригіналів розписок
суду надано не було, тому ці копії в
силу ст.ст. 59, 64 ЦПК України не можуть
бути прийняті судом в якості доказів.
Правовстановлюючі документи на гараж,
які би підтверджували право власності
на нього, у сторін відсутні.

Судом встановлено, що між сторонами є
спір щодо суми в розмірі 9 000 грн., яку
ОСОБА_1 вважає за суму, отриману від
продажу спільно нажитого майна, а
ОСОБА_3 - за суму сплачених аліментів.
Таким чином, між сторонами виник спір
щодо визначення заборгованості за
аліментами.

У справах за скаргами на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи інших посадових осіб
державної виконавчої служби предметом
судового розгляду можуть бути рішення,
дії або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи ДВС,
розгляд яких здійснюється за правилами
розділу VI ЦПК України в рамках судового
контролю за виконанням судових рішень.
Тоді як, у разі виникнення спору щодо
визначення заборгованості, такі вимоги
підлягають вирішенню в порядку
позовного провадження і
заінтересована особа має право
звернутись до суду з відповідним
позовом відповідно до вимог статті 195
СК України.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що дії державного виконавця
по складанню довідки № 1036/07-50/18 від 27
січня 2014 року вчинені відповідно до
вимог Закону України «Про виконавче
провадження», в межах повноважень
державного виконавця, права заявниці
порушено не було, а вирішення питання
щодо розрахунку суми боргу та
сплачених аліментів повинно
вирішуватись в іншому порядку.

Звертаючись із вимогою про визнання
бездіяльності держвиконавця щодо
відсутності контролю за правильним і
своєчасним відрахуванням із
заробітної плати ОСОБА_3, заявниця не
надала доказів на підтвердження
відсутності такого контролю - згідно із
оскаржуваною довідкою сума сплачених
боржником аліментів не є меншою
нарахованої суми, тому такі вимоги є
безпідставними.

Переліком видів доходів, які
враховуються при визначенні розміру
аліментів на одного із подружжя, дітей,
батьків, інших осіб, затвердженим
постановою КМУ від 26 лютого 1993 року №
146, чітко визначені доходи, з яких
стягуються аліменти. Доход, отриманий
від купівлі-продажу майна, є доходом,
отриманим внаслідок укладення
цивільно-правової угоди, тому з такого
доходу аліменти не нараховуються.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що дії державного виконавця були
здійснені у відповідності із Законом
України «Про виконавче провадження»,
тому скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 383 ЦПК України, ст.ст. 11, 74
Закону України «Про виконавче
провадження», суд

ухвалив:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення.

Суддя
О.М. Вірченко