АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22-ц/790/801/14 р.
Головуючий 1 інстанції Васильєва О.О.
Справа № 646/7713/13-ц
Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 березня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Овсяннікової А.І., Коровіна С.Г.

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Червонозаводського районного суду
м.Харкова від 05 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного
комерційного інноваційного банку
«УкрСиббанк», третя особа Приватний
нотаріус ХРНО Харківської області
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання кредитного
договору та додаткової угоди, договору
поруки та договору іпотеки недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А
:

В серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із позовом до Акціонерного
комерційного інноваційного банку
«УкрСиббанк», третя особа Приватний
нотаріус ХРНО Харківської області
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання кредитного
договору та додаткової угоди, договору
поруки та договору іпотеки недійсними,
а саме: кредитний договір №0 від 19
жовтня 2007 року, додаткову угоду №1 до
банківського рахунку №1800 (17.10.2007)
від 19 жовтня 2007 року; договір іпотеки
ВКА №469255, від 19 жовтня 2007 року
завірений приватним нотаріусом ХРНО
Харківської області ОСОБА_2; договір
поруки №П 1/0 від 19 жовтня 2007 року,
укладений між позивачем та АКІБ
"УкрСиббанк"; зобов'язати АКІБ
УкрСиббанк" виплатити позивачу суму у
розмірі 72824 гри. 30 коп.

В обґрунтування своїх вимог посилалась
на те, що надання та одержання кредиту в
іноземній валюті, використання
іноземної валюти, як засобу платежу
можливо при дотриманні суб'єктами
господарських відносин імперативних
вимог законодавства щодо одержання
відповідної індивідуальної ліцензії.
Грошові зобов'язання можуть бути
виражені в іноземній валюті лише у
випадках, якщо суб'єкти мають право
проводити розрахунки між собою в
іноземній валюті відповідно до
законодавства, положення, щодо
обов'язкового вираження зобов'язань в
грошовій одиниці України (гривні) також
передбачені статтею 524 Цивільного
кодексу України.

Крім того, на день укладання кредитного
Договору іноземний курс валюти
становив 1 доллар = 5,05 грн., та на
сьогоднішній день становить 1 доллар =
7,99 грн. Отже, існує істотна зміна
становища щодо виконання боргових
зобов'язань за кредитним Договором.
Тобто з підвищенням курсу іноземної
валюти, сума боргу значно зросла, яку їй
необхідно сплачувати, в зв'язку із чим
значно погіршився фінансовий стан.

Ухвалою суду від 19.11.2013 року до участі у
справі у якості третьої особи
залучений ОСОБА_3

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав і пояснив, що
оскільки позивач не має індивідуальної
ліцензії, то банк не мав права видавати
їй кредит у іноземній валюті. Також
вказав, що змінився значно курс долару
у відношенні до гривні у зв'язку зі
світовою фінансовою кризою. Кредитний
договір позивачем кладений
добровільно, однак під впливом обману,
оскільки позивач мала намір отримати
кредит саме у гривні, а їй надали у
іноземній валюті - доларах США. Також,
пояснив, що під час укладання
оскаржуваних договорів позивач
знаходилася у зареєстрованому шлюбу з
ОСОБА_3, останній своєї згоди не давав.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти позову,
просив відмовити у його задоволенні,
підтримавши раніше надані до суду
заперечення.

Третя особа - приватний нотаріус ХРНО
Харківської області ОСОБА_2 - у судове
не з'явився, надав до суду заяву про
розгляд справи його відсутності.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м.Харкова від 05 грудня 2013 року у
задоволені позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення посилаючись на те ,що судом
першої інстанції не застосовано ряд
законів і норм, які мають бути
застосовані, що вводять споживача
фінансових послуг в оману, при
виконанні якого є прояв агресивної
підприємницької практики.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
з?явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів.

Зобов'язання, згідно статті 526 ЦК
України, має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Як встановлено судом і не оспорюється
сторонами, між 19.10.2007 року між
Акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк» (Кредитором) та
ОСОБА_1 (Позичальником) укладено
договір про надання споживчого кредиту
№0 та додаткова угода №1.

Згідно до вказаного договору, зокрема,
п.1.1 Кредитор надає позичальнику у
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання грошові кошти в
сумі 42000,00 доларів США, що дорівнює
еквіваленту 212100,00 грн., зі сплатою 12,90
процентів річних з кінцевим терміном
повернення основної заборгованості до
19.10.2037року, на умовах визначених цим
Договором.

Цільове призначення кредиту - для
особистих потреб, а саме: покупка
3-кімнатної квартири.

Також, 19.10.2007 року між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» (Кредитором) та ОСОБА_4
укладено договір поруки №П1/0.

З метою виконання зобов'язань, 19.102007
року укладений договір іпотеки між
Акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк» (Кредитором) та
ОСОБА_1

Вказані договори підписані позивачем
особисто, що не заперечувалося у
судовому засіданні її представником,
без будь-яких застережень.

Доводи позивача щодо неправомірності
видачі кредиту в іноземній валюті
обґрунтовано не прийняті судом першої
інстанції і не приймаються колегією
суддів, виходячи з наступного.

Статтею 99 Конституції України
встановлено, що грошовою одиницею
України є гривня. При цьому Основний
закон держави не встановлює якихось
обмежень щодо можливості використання
в Україні грошових одиниць іноземних
держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і в порядку,
встановлених законом. Тобто відповідно
до законодавства, гривня має статус
універсального платіжного засобу, який
без обмежень приймається на всій
території України, однак у той же час
обіг іноземної валюти обумовлений
вимогами спеціального законодавства
України.

Основним законодавчим актом, який
регулює правовідносини у сфері
валютного регулювання і валютного
контролю є Декрет Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю».

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст. 2 Закону України
"Про банки і банківську діяльність"
кошти - це гроші у національній або
іноземній валюті чи їх еквівалент.
Статті 47 та 49 цього Закону визначають
операції банків із розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик як
кредитні операції, незалежно від виду
валюти, яка використовується. Вказані
операції здійснюються на підставі
банківської ліцензії та письмового
дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» операції з
валютними цінностями здійснюються на
підставі генеральних та
індивідуальних ліцензій Національного
банку України. Операції з валютними
цінностями банки мають право
здійснювати на підставі генеральної
ліцензії на здійснення операцій з
валютними цінностями відповідно до п. 2
ст. 5 цього ж Декрету.

Згідно п.2.3. Положення про порядок
видачі банкам банківських ліцензій,
письмових дозволів та ліцензій на
виконання окремих операцій, що
затверджене Постановою Правління НБУ
№ 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України від 21
серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності
банківської ліцензії та за умови
отримання письмового дозволу
Національного банку банки мають право
здійснювати операції з валютними
цінностями.

Отже, уповноважені банки на підставі
банківської ліцензії та письмового
дозволу на здійснення операцій з
валютними цінностями мають право
здійснювати операції з надання
кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету
КМУ, який передбачає наявність
індивідуальної ліцензії на надання і
одержання резидентами кредитів в
іноземній валюті, якщо терміни і суми
таких кредитів перевищують
встановлені законодавством межі, то на
сьогодні законодавець не визначив межі
термінів і сум надання або одержання
кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до п. 1.5 Положення про
порядок видачі НБУ індивідуальних
ліцензій на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу, затвердженого постановою
Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483,
використання іноземної валюти як
засобу платежу без індивідуальної
ліцензії дозволяється, якщо
ініціатором або отримувачем за
валютною операцією є уповноважений
банк (ця норма стосується лише тих
операцій уповноваженого банку на
здійснення яких Національний банк
видав банківську ліцензію та письмовий
дозвіл на здійснення операції з
валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності
нормативних умов для застосування
індивідуального ліцензування щодо
вказаних операцій, єдиною правовою
підставою для здійснення банками
кредитування в іноземній валюті згідно
з вимогами статті 5 Декрету КМУ є
наявність у банку генеральної ліцензії
на здійснення валютних операцій,
отриманої у встановленому порядку.

Акціонерний комерційний інноваційний
банк «УкрСиббанк» зареєстрований
Національним Банком України 28.10.1991 року
та має Банківську ліцензію № 75 від
24.12.2001 р. та письмовий дозвіл № 75-2
Національного банку України від 19.11.2002
р., з додатком до дозволу № 75-2 від 19.11.2002
р., що містить Перелік операцій, які має
право здійснювати Акціонерний
комерційний інноваційний банк
«УкрСиббанк» (а.с. 66-70).

Отже, Акціонерний комерційний
інноваційний банк «УкрСиббанк» у
встановленому порядку отримало
ліцензію та на здійснення валютних
операцій, здійснення кредитних
операцій у валюті не суперечить
вимогам чинного законодавства України.

Обґрунтовано не прийняті судом першої
інстанції і не приймаються колегією
суддів доводи позивача стосовно того,
що в порушення вимог ст. 18 Закону
України „Про захист прав споживачів",
використання банком долара США як
предмету кредитування за споживчим
кредитом є внесення в кредитний
договір пункту, що значно погіршує
становище позичальника порівняно з
банком у разі настання певних подій і
умови договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів», що регулює
визнання недійсними умов договорів, що
обмежують права споживача, продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Позивач, відповідно до вимог ст..60 ЦПК
України, не надав доказів і в цій
частині своїх позовних вимог.

Більш того, із тексту договору
вбачається, що позивачка просила про
видачу кредиту в сумі 42000 доларів США,
що свідчить про добровільність
волевиявлення позивача на укладання
договору (а.с. 11-17).

Крім того, відповідно до графіку
погашення кредиту від 19.10.2007 року, який
є додатком до вищезазначеного договору
, вбачається, що сума повернення
кредиту розрахована саме в доларах США.
(а.с.18-25), який також підписаний
позивачкою.

В той же день, 19.10.2007 року ОСОБА_1
отримала грошові кошти згідно
кредитного договору від 19.10.2007 р..

Крім того, згідно із ст. 36 Закону
України "Про Національний Банк України"
офіційний курс гривні до іноземних
валют встановлюється Національним
Банком України.

Валютні курси, як зазначено у ч. 1 ст. 8
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про систему валютного регулювання та
валютного контролю", встановлюються
Національним Банком України за
погодженням із Кабінетом Міністрів
України.

Разом з тим, відповідно до Положення
про встановлення офіційного курсу
гривні до іноземних валют та курсу
банківських металів, затвердженого
Постановою Правління Національного
Банку України від 12 листопада 2003 року №
496, офіційний курс гривні до іноземних
валют, зокрема до долару США,
установлюється щоденно. Для розрахунку
курсу гривні до іноземних валют
використовується інформація про
котирування іноземних валют за станом
на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до
іноземних валют законодавчо не
закріплена.

Таким чином, укладаючи спірний договір
про надання кредиту в іноземній валюті,
сторони приймали на себе певні ризики,
на випадок зміни валютного курсу та в
момент укладення договору не мали
будь-яких законних підстав вважати, що
зміна встановленого валютного курсу не
настане.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів вважає ,що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку
стосовно того, що відповідач мав право
надавати кредит позичальнику в
іноземній валюті - доларах США,
повідомив позичальника про правдиві
відомості щодо наявності у нього
відповідних дозволів на видачу та
обслуговування кредиту в іноземній
валюті та наддав позичальнику щодо
кредиту повну, доступну, достовірну та
своєчасну інформацію про умови
кредитування та можливі валютні
ризики.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду законне і
обґрунтоване, постановлено з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права і підстав для
його скасування або зміни не
вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись
п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного
суду м.Харкова від 05 грудня 2013 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -

Судді -