АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/907/2014
Головуючий в І інстанції
Решетов В.В. Категорія 24
Доповідач: Колісниченко А.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Колісниченка
А.Г.,суддів:Капітан І.А., Вадзінського
П.О.,при секретарі:Грицак А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Херсоні
цивільну справу за апеляційними
скаргами товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробничо -
комерційна фірма «Ізумруд та ОСОБА_9 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 03.02.2014 року у справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма «Ізумруд»
до ОСОБА_9 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року до суду із зазначеним
позовом звернулось товариство з
обмеженою відповідальністю «Виробничо
- комерційна фірма «Ізумруд» (далі - ТОВ
«ВКФ «Ізумруд»), обґрунтовуючи свої
позовні вимоги тим, що рішенням
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 08.04.2010 року, позов ТОВ «ВКФ
«Ізумруд» задоволено частково, та
стягнуто з відповідачки 26240 грн.
заборгованості по договору про надання
інформаційно-консультаційних
послуг з придбання об'єкта нерухомості
від 01.10.2007 року. При цьому вказаним
рішенням встановлено, що строк
виконання такого зобов'язання настав
01.10.2007 року. Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 20.07.2010 року
вказане рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову було
відмовлено. Ухвалою Верховного суду
України від 06.04.2011 року рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 20.07.2010 року скасовано та залишено в
силі рішення Дніпровського районного
суду від 08.04.2010 року. 06.11.2013 року
відповідачка погасила заборгованість
в порядку примусового виконання
рішення на рахунок ВДВС Дніпровського
РУЮ. 11.11.2013 року ВДВС Дніпровського РУЮ
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження погашенням
боргу в повному обсязі. В результаті
несвоєчасного погашення
заборгованості з 01.10.2007 року по 06.11.2013
року ТОВ «ВКФ «Ізумруд» зазнало
збитків, розмір яких встановлено ст. 625
ЦК України. У зв'язку з чим, ТОВ «ВКФ
«Ізумруд» просило стягнути з ОСОБА_9 на
їх користь інфляційні втрати та 3 %
річних з простроченої суми за період
прострочення в сумі 26311, 19 грн., а також
судовий збір у сумі 263, 11 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 03.02.2014 року позов ТОВ «ВКФ
«Ізумруд» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ТОВ «ВКФ
«Ізумруд» інфляційні втрати та 3 %
річних з простроченої суми за період
прострочення в межах строку позовної
давності в сумі 4278, 65 грн., а також
судовий збір у сумі 263, 11 грн. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
ТОВ «ВКФ «Ізумруд» та ОСОБА_9 подали
апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі ТОВ «ВКФ
«Ізумруд» зазначає, що незважаючи на
те, що обов'язок ОСОБА_9 сплатити на
користь ТОВ «ВКФ «Ізумруд» вартість
наданих послуг виникла з 01.10.2007 року (що
встановлено рішенням суду), враховуючи
приписи ст. 261 ЦК України, обчислення
строку позовної давності починається
фактично з 15.03.2013 року, оскільки до
цього часу ТОВ «ВКФ «Ізумруд» не знало,
що ухвалою ВСУ рішення апеляційного
суду скасовано та залишено в силі
рішення суду першої інстанції та
виходило з того, що у товариства
взагалі було відсутнє право на
стягнення навіть основного боргу, не
рахуючи стягнення збитків за
прострочення виконання зобов'язання на
підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. У зв'язку
з чим, просило рішення суду частково
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги ТОВ «ВКФ «Ізумруд»
задовольнити в повному обсязі, а також
додатково стягнути з ОСОБА_9 судовий
збір за подання апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9, зазначає,
що з часу укладання договору та
закінчення терміну його дії минуло
понад шість років, так як, позовну заяву
про стягнення основного боргу позивач
подав у березні 2008 року, тобто ТОВ «ВКФ
«Ізумруд» було відомо про його
порушене право на стягнення 3 % річних
та інфляційних витрат ще у 2008 році.
Однак, з 2008 року позивач не вживав
жодних заходів щодо стягнення 3 % річних
та інфляційних витрат. Відповідачкою
ОСОБА_9 не вчинювалося жодних дій на
визнання даного виду боргу. Тому,
вважає, що суд мав керуватися вимогами
ст.ст. 257, 261, 264, 267 ЦК України при
розгляді справи, а також з'ясувати - чи є
інфляційні витрати та три відсотки
річних від основної суми частиною
основної вимоги, додатковим видом
стягнення, або окремим видом майнових
вимог. На підставі чого, просила
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким у задоволенні позовних вимог
ТОВ «ВКФ «Ізумруд» відмовити.

Представники ТОВ «ВКФ «Ізумруд» -
Калусовський А.С., Романюк О.Я., у
судовому засіданні на задоволенні
своєї апеляції наполягали, з підстав
зазначених у скарзі, проти доводів
скарги ОСОБА_9 заперечували.

ОСОБА_9 та її представниця ОСОБА_8, у
судовому засіданні на задоволенні
своєї апеляції наполягали, проти
доводів скарги ТОВ «ВКФ «Ізумруд»
заперечували.

Заслухавши доповідача, учасників
процесу, які з'явилися до суду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у визначених
цивільно-процесуальним законом межах,
колегія суддів вважає, що скарга ТОВ
«ВКФ «Ізумруд» підлягає частковому
задоволенню, а скарга ОСОБА_9 підлягає
задоволенню у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що
01.10.2007 року між позивачем ТОВ «ВКФ
«Ізумруд» та відповідачкою ОСОБА_9
укладено договір про надання
інформаційно- консультаційних послуг
при придбанні об'єкта нерухомості
(а.с.6).

Згідно п. 4.1 Договору послуги виконавця,
передбаченої даним договором,
оплачуються замовником по
прейскуранту виконавця після обрання
об'єкта нерухомості і своєї згоди на
надання конкретних послуг по предмету
даного договору - один раз в розмірі 4 %
від ціни продавця.

Згідно п. 7.1 Договору за згодою сторін
сума оплати послуг виконавця
відповідно до п. 4.1 даного договору
складає 26240 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду
від 08.04.2010 року позов ТОВ «ВКФ «Ізумруд»
задоволено частково, та стягнуто з
відповідачки ОСОБА_9 26240 грн.
заборгованості по договору про надання
інформаційно-консультаційних послуг
по надбанню об'єкту нерухомості від
01.10.2007 року (а.с.6-9).

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 20.07.2010 року
вказане рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким у
задоволенні позову ТОВ «ВКФ «Ізумруд»
відмовлено (а.с.10-11).

Ухвалою ВСУ від 06.04.2011 року рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 20.07.2010 року скасовано та залишено в
силі рішення Дніпровського районного
суду м. Херсона від 08.04.2010 року (а.с. 12-13).

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно положень ч. 4 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи про
порушення свого права позивач ТОВ «ВКФ
Ізумруд» дізнався 01.10.2007 року. До суду
із позовом до ОСОБА_9 позивач звернувся
у березні 2008 року. При цьому предметом
позовних вимог товариства було лише
стягнення коштів за надані послуги.
Питання про застосування наслідків
порушення грошового зобов'язання,
передбачених ст.625 ЦК України позивачем
не ставилось, хоча будь-яких перешкод у
цьому не було.

Позов про стягнення коштів на підставі
ст.625 ЦК України було заявлено ТОВ «ВКФ
Ізумруд» лише у грудні 2013 року, тобто
після спливу встановленого законом
трирічного строку позовної давності.

При цьому колегія суддів не може взяти
до уваги посилання апелянта на факт
переривання строку позовної давності
внаслідок подання позову у березні 2008
року, оскільки і у цьому випадку строк
позовної даності станом на грудень 2013
року закінчився.

Посилання ТОВ «ВКФ Ізумруд» на
неможливість пред'явити позов про
застосування наслідків порушення
грошового зобов'язання з причини
тривалого розгляду судами позову про
стягнення основної суми боргу також до
уваги колегією суддів визнається
непереконливим, оскільки будь-яких
доказів наявності об'єктивних перешкод
заявити вищевказані позовні вимоги у
березні 2008 року позивачем надано не
було.

На наведені обставини суд першої
інстанції уваги не звернув і дійшов
помилкового висновку про можливість
стягнення грошових коштів за три роки,
що передували зверненню позивача до
суду. За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду в частині
задоволення позовних вимог ТОВ «ВКФ
Ізумруд» є незаконним та підлягає
скасуванню на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309
ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309,316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Виробничо
- комерційна фірма «Ізумруд»
задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити
у повному обсязі.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 03.02.2014 року в частині
стягнення з ОСОБА_9 на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробничо-
комерційна фірма «Ізумруд» 4278, 85 грн. в
рахунок 3 % річних та інфляційних
витрат, а також судових витрат у сумі 263,
11 грн. скасувати та ухвалити, у цій
частині, нове рішенням, яким товариству
з обмеженою відповідальністю
«Виробничо- комерційна фірма «Ізумруд»
у задоволенні позовних вимог відмовити
у повному обсязі.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає чинності з дня його
проголошення і може бути оскаржено
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги .

Головуючий:

Судді: