АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/1578/14
інстанції - Юдін Є.О.
Справа 2-1134/11
Доповідач - Пилипчук Н.П.
Категорія - право власності
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Пилипчук Н.П.,

суддів:
Трішкової І.Ю.,

Кірсанової Л.І.,

при секретарі -
Черепаха С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_2, яка
діє в інтересах ОСОБА_3, та ОСОБА_4, яка
діє в інтересах ОСОБА_5,

на рішення Харківського районного суду
Харківської області від 23 грудня 2013
року

по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5,
ОСОБА_8, ОСОБА_3 про визнання договорів
недійсними,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним
позовом посилаючись на те, що 28.05.2010
року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений
договір позики, умови якого ОСОБА_5 не
виконала, борг в установлений
договором строк не повернула. Позивач
звернувся до Московського районного
суду м. Харкова за захистом своїх
порушених прав. Ухвалою Московського
районного суду міста Харкова 02.09.2010
року були вжиті заходи забезпечення
позову та накладено арешт на житловий
будинок АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_5
згідно свідоцтва про право на спадщину.
Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 25.02.2011 року з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_6 була стягнута
заборгованість за договором позики
грошей у розмірі 3952751 грн. Рішенням
апеляційного суду Харківської області
від 09.06.2011 року вищевказане рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 25.02.2011 року було скасовано. Не
зважаючи на відкриття Вищим
спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ 14.07.2011 року касаційного
провадження, Московський районний суд
міста Харкова 02.08.2011 року своєю ухвалою
скасував вищенаведені заходи
забезпечення позову. Ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 05.12.2012 року ухвала Московського
районного суду м. Харкова від 02.08.2011
року про скасування заходів
забезпечення позову була скасована.
Позивач вказує, що ухвала Московського
районного суду міста Харкова від 02.09.2010
року є чинною, у період з 02.09.2010 року по
даний час діяв судовий арешт на
житловий будинок АДРЕСА_1. 01.02.2012 року
Вищим спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ було задоволено касаційну скаргу
ОСОБА_6, рішення Апеляційного суду
Харківської області від 09.06.2011 року
було скасовано, а рішення Московського
районного суду м. Харкова від 25.02.2011
року було залишено без змін. Не
зважаючи на зазначене, ОСОБА_5 з метою
ухилення від сплати боргу та
реалізації її майна Державною
виконавчою службою у встановлений
законом спосіб через проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого майна, всупереч судової
заборони відчуження арештованого
майна, перереєструвала право власності
на своє нерухоме майно. Позивач просив
визнати недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1, укладений 12.04.2012 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_8, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
районного нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_9,
зареєстрований в реєстрі за № 817;
визнати недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1, укладений 25.05.2012 року між
ОСОБА_8 та ОСОБА_3, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
районного нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_9,
зареєстрований в реєстрі за № 1102;
скасувати державну реєстрацію права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
за ОСОБА_3

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 23 грудня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.
Вирішено визнати недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1, укладений 12.04.2012 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_8, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
районного нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_9,
зареєстрований в реєстрі за №817;
визнати недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1, укладений 25.05.2012 року між
ОСОБА_8 та ОСОБА_3, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
районного нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_9,
зареєстрований в реєстрі за №1102;
скасувати державну реєстрацію права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
за ОСОБА_3;судові витрати залишити за
рахунок позивача.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_3, та ОСОБА_4, яка діє в
інтересах ОСОБА_5, просять скасувати
вказане рішення, відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу
посилається на неповне з*ясування
судом обставин справи, на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

У відповідності до статті 303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги. Вислухавши доповідь судді,
пояснення учасників процесу, що
з'явились, обговоривши доводи
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційні скарги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які торони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених
дослідженими в удовому засіданні
доказами.

Однак, у даному випадку ухвалене судом
першої інстанції у справі рішення не
відповідає зазначеним вимогам
процесуального закону.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6,
районний суд виходив з того, що ОСОБА_5
достовірно знала про те, що на спірне
нерухоме майно накладено арешт, однак
уклала оспорюваний договір
купівлі-продажу, в той час як
арештоване майно є таким, що обмежено у
цивільному обороті.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна оскільки він
дійшов його без повного й всебічного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав та обов'язків сторін у даних
правовідносинах, належної правової
оцінки зібраних у справі доказів.

Судовим розглядом встановлено, що
ухвалою Московського районного суду
міста Харкова від 02.09.2010 року, в межах
розгляду цивільної справи за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення боргу,
було задоволено заяву ОСОБА_6 про
забезпечення позову та накладено арешт
на житловий будинок АДРЕСА_1, який
належить ОСОБА_5

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 25.02.2011 року позовні
вимоги ОСОБА_6 задоволено та стягнуто з
ОСОБА_5 на його користь 3952751 грн., з яких
1975000 грн. - сума основної
заборгованості, 91626 грн. - сума
інфляційних нарахувань, 1886125 грн. -
передбачена договором пеня (неустойка),
а також 1820 грн. судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 09.06.2011 року
вказане рішення Московського
районного суду було скасовано та у
задоволенні позовних вимог було
відмовлено за безпідставністю.

Ухвалою Московського районного суду
міста Харкова від 02.08.2011 року заходи
забезпечення позову вжиті ухвалою
Московського районним судом міста
Харкова від 02.09.2010 року були скасовані.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01.02.2012 року,
рішення апеляційного суду Харківської
області від 09 06.2011 року було скасовано,
а рішення Московського районного суду
м. Харкова від 25.02.2011 року - залишено в
силі.

12.04.2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 був
укладений договір купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1, укладений
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського районного нотаріального
округу Харківської області ОСОБА_9,
зареєстрований в реєстрі за № 817.

25.05.2012 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 був
укладений договір купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1, укладений,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського районного нотаріального
округу Харківської області ОСОБА_9,
зареєстрований в реєстрі за № 1102.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 15.12.2012 року була скасована
ухвала Московського районного суду
міста Харкова від 02.08.2011 року про
скасування заходів забезпечення
позову.

Згідно ст. 215 ЦК України підставами
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами
першою-третьою, п*ятою та шостою ст. 203
ЦК України, а також якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Підставою недійсності правочинів суд
першої інстанції зазначив частину 1 ст.
203 ЦК України згідно якої зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Однак, матеріали справи не містять
належних та допустимих доказів того, що
укладені договори купівлі-продажу
суперечать ЦК та актам цивільного
законодавства.

Позивач вважає оспорювані договори
недійсними, з посиланням на ст. ст. 14, 153
ЦПК України, ст. 8, ч. 5 ст. 124 Конституції
України, оскільки угоди були укладені
під час дії ухвали суду про арешт
нерухомого майна.

Проте, з матеріалів справи вбачається,
що на час укладення оспорюваних угод
заходи забезпечення позову вжиті
ухвалою Московського районним судом
міста Харкова від 02.09.2010 року були
скасовані.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про
нотаріат» та п. 38 Інструкції про
порядок вчинення нотаріатьних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03-03.2004 року № 203 при посвідченні
угоди про відчуження майна
перевіряється відсутність заборони
відчуження або арешту майна.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 09.06.2011 року
ухваленим за результатами вирішення
спору між тими самими сторонами про
визнання недійсними договорів купівлі
- продажу від 12.04.2012 року та від 25.05.2012
року, дослідженням нотаріальної справи
щодо укладення між ОСОБА_5 та ОСОБА_8
договору купівлі - продажу від 12.04.2012
року було встановлено, що на час
укладення цього договору будь-яких
заборон щодо вчинення нотаріальної дії
не існувало. Зазначене рішення суду є
дійсним.

Безпідставними є доводи позивача та
висновок суду першої інстанції про те,
що, на час укладення оспорюваного
договору купівлі - продажу від 12.04.2012
року ОСОБА_5 діяла недобросовісно,
достовірно знала про те, що на спірне
нерухоме майно накладено арешт, умисно
зазначила в договорі купівлі - продажу
від 12.04.2012 року неправдиву інформацію
про те, що предмет договору в спорі і
під забороною (арештом) не перебуває.

Так, матеріалами справи підтверджено,
що житловий будинок АДРЕСА_1, на час
укладення оспорюваних договорів,
предметом судового спору не являвся. На
час укладення оспорюваної угоди ОСОБА_5
була обґрунтовано переконана в тому, що
заходи забезпечення позову вжиті
ухвалою Московського районним судом
міста Харкова від 02.09.2010 року за її
заявою були скасовані ухвалою
Московського районного суду міста
Харкова від 02.08.2011 року, у зв*язку з чим
запис про заборону відчуження цього
нерухомого майна вилучений з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна.

Суд першої інстанції вважав спірну
квартиру такою, що на час укладання
оспорюваних правочинів була обмежена у
цивільному обороті, однак в розумінні
ст. 178 ЦК України, зазначене майно
обмеженим в обороті не являється.

Позивач наполягає, що оспорювані
правочини є перешкодою для виконання
рішення суду про стягнення на його
користь суми боргу з ОСОБА_5, однак, ч. 1
ст. 203 ЦК України формулює вимоги тільки
до змісту правочину, поширювати це
положення на дії сторін та інші
обставини, що виходять за межі змісту
правочину, підстав не має.

Таким чином, суд першої інстанції
вважав встановленими обставини, які не
підтверджені належними доказами.

На підставі вищевикладеного, судова
колегія приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_5,
ОСОБА_8, ОСОБА_3 про визнання договорів
недійсними задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. З ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова
колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_3, та ОСОБА_4, яка діє в
інтересах ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 23 грудня 2013
року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5,
ОСОБА_8, ОСОБА_3 про визнання договорів
недійсними відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -