Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Головуючий у 1 інстанції: Ярош С.О.
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів
Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі:
Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Гуляйпільського районного суду м.
Запоріжжя від 13 січня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року ОСОБА_1
звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, який уточнювала
під час розгляду справи.

В обґрунтування позову зазначала, що
володіє ? частиною житлового будинку
АДРЕСА_1. По сусідству з нею мешкає
відповідач, яка зацементувала свій
двір, внаслідок чого вода збігає під її
будинок та в двір, утворюються калюжі,
руйнується фундамент будинку.

Згідно рішення виконавчого комітету
Гуляйпільської міської ради
Запорізької області встановлено
спільний проїзд до будинків АДРЕСА_1,
АДРЕСА_2, АДРЕСА_5 від межі житлового
будинку АДРЕСА_4, який належить ОСОБА_3,
при цьому колишній власник будинку
АДРЕСА_2 згідно цього рішення повинен
був знести два примітивні сараї, які
частково стоять на землі, де буде
проїзд.

Будинок АДРЕСА_2 був проданий ОСОБА_4
ОСОБА_5, а сараями заволоділа ОСОБА_6,
06.09.2012 року вона звернулася до
Гуляйпільської міської ради
Запорізької області, після обстеження
земельних ділянок ОСОБА_6
рекомендовано прибрати водовідвід, але
рекомендація останньою не виконана,

Посилаючись на вказані обставини,
просила суд усунути перешкоди в
користуванні її земельною ділянкою
шляхом зобов'язання ОСОБА_2 зробити
водовідвід у своєму дворі, зобов'язати
ОСОБА_2 виконати рішення виконавчого
комітету Гуляйпільської міської ради
Запорізької області від 21.08.1969 року,
стягнути з відповідача судові витрати.

16.07.2013 року ухвалою Гуляйпільського
районного суду Запорізької області
відповідача у справі ОСОБА_6 замінено
належним відповідачем: ОСОБА_2.

05.11.2013 року до суду звернулася позивач з
заявою про відмову від позовних вимог
про усунення перешкоди в користуванні
її земельною ділянкою шляхом
зобов'язання ОСОБА_2 зробити водовідвід
у своєму дворі, так як останній зробив
водовідвід самостійно, прохала закрити
провадження у цій частині.

05.11.2013 року ухвалою Гуляйпільського
районного суду Запорізької області
провадження у справі в частині
позовних вимог про усунення перешкоди
в користуванні її земельною ділянкою
шляхом зобов'язання ОСОБА_2 зробити
водовідвід у своєму дворі закрито в
зв'язку з відмовою позивача від цієї
частини позовних вимог і прийняттям
відмови судом.

Рішенням Гуляйпільського районного
суду м. Запоріжжя від 13 січня 2014 року
позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи, рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому просить
його скасувати та задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі. В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 заявила клопотання про
витребування доказів, у задоволенні
якого судом першої інстанції на її
думку було безпідставно відмовлено.

В засіданні суду апеляційної інстанції
вказане клопотання ОСОБА_1 не
підтримала, оскільки представником
відповідача надано акт № 000002 від 15
січня 2014 року перевірки дотримання
вимог земельного законодавства
зробленого Державною інспекцією
сільського господарства в Запорізькій
області.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
установленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК
України цивільні права та обов"язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства. Кожна
особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб"єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Право вибору способу захисту,
передбаченого законом, належить особі,
яка звернулася за захистом свого права.

Згідно із ч.2 ст. 31 ЦПК України
позивачеві належить й право визначення
предмета та підстав позову.

Розглядаючи спір, суд, у відповідності
до вимог ст. 212-214 ЦПК України повно та
всебічно з'ясував обставини справи на
які посилалися сторони, дослідив
надані ними докази і відповідно їх
оцінив, дав належну правову оцінку
правовідносинам, які склалися між
учасниками процесу, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 21 серпня 1969 року
рішенням виконавчого комітету
Гуляйпільської міської Ради депутатів
трудящихся Гуляйпільського району
Запорізької області „Про виріз
проїзду до будинку АДРЕСА_3, який раніше
належав громадянину ОСОБА_4 виділено
із земельної ділянки, що знаходилась у
користуванні ОСОБА_7 після збирання
врожаю 168 кв.м. довжиною 42 м від межі
житлового будинку АДРЕСА_3 для
встановлення спільного проїзду
громадянам ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_5,
після зносу громадянином ОСОБА_4 двох
примітивних сараїв, які частково
стоять на землі, де буде проїзд,
попередити жителів, що на цій
земельній ділянці нічого не будувалось
і був завжди належний порядок ( копія
рішення а.с. 10)

Відповідач ОСОБА_2 є власником будинку
АДРЕСА_4 на підставі договорів
дарування від 13.07.1982 року та від 23.09.1994
року.

Позивач є власником ? частини будинку
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом після
смерті ОСОБА_8 (а.с.3)

Згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється шляхом: визнання
прав; відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення
прав, і запобігання вчиненню дій, що
порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 7 від 16
квітня 2004 року „Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ" , виходячи з положень статей 8,12
Конституції України, ст.
ст.26,30,87-90,97,100,102,118,123,128,143-146,149,151,153-158,161,210,
212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, ст.
15 ЦПК України, ст. 12 ГПК України судам
підвідомчі (підсудні) справи за
заявами, зокрема, з приводу володіння,
користування, розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян чи юридичних осіб, і
визнання недійсними державних актів
право власності та право постійного
користування земельними ділянками.

Звертаючись до суду за захистом
порушеного права позивач просила суд
зобов'язати відповідача виконати
рішення виконавчого комітету
Гуляйпільської міської Ради депутатів
трудящихся Гуляйпільського району
Запорізької області „Про виріз
проїзду до будинку АДРЕСА_3 від 21 серпня
1969 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 суд обґрунтовано виходив
з того, що відповідно до ч.2 ст. 161 ЗК
України виконання рішення щодо
земельних спорів здійснюється органом,
який прийняв це рішення. Тобто спір,
щодо порядку користування проїздом не
вирішується судом за позовом
позивачки, оскільки відноситься до
компетенції виконавчого комітету
Гуляйпільської міської ради.

Відповідно до ст.158 ЗК України
земельні спори вирішуються судами,
органами місцевого самоврядування та
органами виконавчої влади з питань
земельних ресурсів.

Виключно судом вирішуються земельні
спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб, а
також спори щодо розмежування
територій сіл, селищ, міст, районів та
областей.

Органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства, а
також спори щодо розмежування меж
районів у містах.

У разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування, органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів спір вирішується судом.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ від 16 квітня 2004 року № 7, згідно зі
ст. 158 ЗК суди розглядають справи за
спорами про межі земельних ділянок, що
перебувають у власності чи
користуванні громадян-заявників, які
не погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
влади с питань земельних ресурсів.

Відповідно до ст.ст. 116, 158 ЗК України
Гуляйпільська міська рада вирішує
питання щодо впорядкування розміру
земельних ділянок і узгодження меж з
урахуванням процедури, передбаченої
ст. 158 Земельного Кодексу.

Питання встановлення порядку
користування земельної ділянки, яка
знаходиться у комунальній власності (
проїзду), щодо якого фактично сторони
не можуть дійти згоди, є компетенцією
землевпорядної організації, а не суду.

Зважаючи на викладене, суд прийшов
обґрунтованого висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

За таких обставин, судова колегія
приходить до висновку, що судом першої
інстанції з'ясовані всі обставини
справи, які мають істотне значення для
правильного вирішення спору, дана
належна оцінка письмовим доказам у
сукупності з доводами сторін, висновки
суду відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
не спростовують висновки суду першої
інстанції, тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Гуляйпільського районного
суду м. Запоріжжя від 13 січня 2014 року в
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: