У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2014 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Кадєтова О.В.,
розглянувши касаційну скаргу
ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 18 листопада 2013 року та
рішення апеляційного суду Донецької
області від 21 січня 2014 року у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми
заборгованості за кредитним договором,
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк» про захист прав
споживачів, визнання недійсним
кредитного договору та договору
застави, зобов'язання вчинити певні
дії, за зустрічними позовами ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 до публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк», третя особа
- ОСОБА_2, про визнання договорів поруки
припиненими,

в с т а н о в и в :

У травні 2013 року ПАТ «Родовід Банк»
звернулося до Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення суми
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилався на те, що 1 лютого 2007
року між ВАТ «Родовід банк»,
правонаступником якого є позивач, та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№ Д150/АА-012.07.1, відповідно до умов якого
відповідач отримав кредит у сумі 10 277,33
доларів США для придбання автомобіля
зі сплатою 12,5% річних за користування
кредитними коштами в розмірі, та
кінцевим терміном повернення до 31
січня 2012 року. 01 жовтня 2008 року між
Відкритим акціонерним товариством
«Родовід банк» та ОСОБА_2 було укладено
Додаткову угоду № 1 до кредитного
договору Д150/АА-012.07.1 від 01 лютого 2007
року. Відповідно до умов Додаткової
угоди збільшилася процентна ставка по
кредиту, внесено зміни до п.3.8
Кредитного договору, та змінено розмір
пені за кожен день прострочення
заборгованості.

З метою забезпечення зобов'язань
ОСОБА_2 за вищезазначеним кредитним
договором 01 лютого 2007 року між Банком
та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
укладено договори поруки №
Д150/АА-012/2.07.1, відповідно до умов яких
останні зобов'язалися солідарно
відповідати перед банком у повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
зобов'язань ОСОБА_2 за вказаним
кредитним договором.

Крім того, для забезпечення
зобов'язання за кредитним договором
між Банком та ОСОБА_2 01 лютого 2007 року
було укладено договір застави
транспортного засобу № Д150/АА-012/1.07.1.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_2 своїх зобов'язань за
вищевказаним кредитним договором у
нього виникла заборгованість, яка
станом на станом на 29 квітня 2013 року
складала: заборгованість за кредитом в
сумі 6714,24 доларів США, заборгованість
за процентами в розмірі 596,10 доларів
США, пеня за прострочення виконання
грошових зобов'язань в розмірі 1 112 412,74
грн, які позивач просить стягнути в
солідарному порядку з відповідачів.
Також на підставі ст. 625 ЦК України,
позивач просить стягнути з
відповідачів суму індексу інфляції в
розмірі 5 725,13 грн, та судові витрати.

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ПАТ
«Родовід банк» про захист прав
споживачів, визнання недійсним
кредитного договору та договору
застави, зобов'язання вчинити певні
дії, посилаючись на те, що під час
укладання кредитного договору банк не
виконав умови ст. 11 ЗУ « Про захист прав
споживачів», а саме не повідомив про
всі суттєві умови договору, сукупну
вартість кредитних коштів, яку він
повинен буде сплатити за весь час дії
кредитного договору, а тому ввів його в
оману з метою спонукання до укладання
кредитного договору на невигідних для
нього умовах. Також під час укладання
додаткової угоди № 1 від 01 жовтня 2008
року, Банком було встановлено пеню у
розмірі 1,6% від суми простроченої
заборгованості таким чином розмір
неустойки в десятки разів перевищує
суму кредиту, що теж є не справедливими
умовами та підставою для визнання
недійсності кредитного договору.

Крім того, у липні 2013 року ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 звернулися до суду із
зустрічним позовом до ПАТ «Родовід
Банк» про визнання припиненим
договорів поруки від 01 лютого 2007 року,
посилаючись на те, що Банк в
односторонньому порядку змінив умови
кредитного договору, уклавши з ОСОБА_2
Додаткову угоду від 01 жовтня 2008 року,
чим збільшив обсяг відповідальності
поручителів та письмово не повідомив
про зміну умов договору.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 18 листопада 2013 року позов
ПАТ задоволено частково. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
Позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Родовід банк» заборгованість за
кредитом у сумі 6 714,24 доларів США,
заборгованість за процентами у сумі
596,10 доларів США, пеня за прострочення
виконання грошових зобов'язань у сумі 29
215,78 грн. В іншій частині позовних вимог
Публічного Акціонерного Товариства
«Родовід Банк» - відмовлено.

Визнано припиненими договори поруки
від 01 лютого 2007 року укладені між
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ПАТ «Родовід Банк».

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 21 січня 2014 року рішення
суду першої інстанції в частині
розміру пені та судового збору,
стягнутих з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Родовід банк» змінено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Родовід банк» пеню за кредитним
договором від 01 лютого 2007 року у сумі 10
000,00 грн та судовий збір у сумі 684,32 грн.
Виключено з резолютивної частини
рішення суду першої інстанції вказівку
про стягнення 30 092,26 грн.

В іншій частині Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 18 листопада 2013 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує
питання про скасування судових рішень
судів попередніх інстанцій, з
ухваленням нового рішення, яким
задовольнити його зустрічний позов у
повному обсязі та відмовити у
задоволенні позову ПАТ «Родовід банк»,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами попередніх інстанцій норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження у
справі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені в ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановленні в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку, що судами
попередніх інстанцій при розгляді
справи допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
порушення норм процесуального права,
які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК
України як підстави для скасування
рішень.

На підставі наведеного та керуючись п.
5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми
заборгованості за кредитним договором,
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк» про захист прав
споживачів, визнання недійсним
кредитного договору та договору
застави, зобов'язання вчинити певні
дії, за зустрічними позовами ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 до публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк», третя особа
- ОСОБА_2, про визнання договорів поруки
припиненими.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.В.
Кадєтова