Справа № 466/476/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31 березня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Свірідової В.В.

при секретарі Піцик
О.В.

з участю відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зобов"язання до
вчинення дій та вселення у жиле
приміщення,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом 23 січня 2014 р. до ОСОБА_1 про
зобов"язання до вчинення дій та
вселення у жиле приміщення.

Мотивуючи позовні вимоги зазначила,
що вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_1,
який зареєстрований 12.12.2003 р. у
Заболотівській сільській раді
Бродівського району Львівської
області. 04 жовтня 2013 року шлюб між
сторонами було розірвано. В період
шлюбу, тобто 03.05.2007 р., за спільні кошти
нею та відповідачем на підставі
договору купівлі-продажу набуто
майно-квартиру АДРЕСА_1, вартість якої
становила 247 450 грн. Вказана квартира
являється об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.
Відповідно звертається до суду
згідно вимог ст.ст.60,70СК
України,ст.155ЖК України, ст.ст.319,386 ЦК
України, оскільки відповідач замінив
замки до вхідних дверей та чинить їй
перешкоди у користуванні власністю,
просить суд постановити рішення, яким
зобов'язати відповідача не чинити їй
перешкод у користуванні власністю, а
саме зазначеною вище квартирою та
вселити її у дане помешкання.

В судове засідання позивачка ОСОБА_3
не з»явилась, надала доручення на
представлення своїх інтересів в суді
представнику ОСОБА_4

В судове засідання представник
позивача ОСОБА_4 31.03.14р. не з»явилась,
хоча належним чином про час та місце
розгляду справи була повідомлена
судом під розписку.

В судовому засіданні 13 березня 2014
року представник позивача ОСОБА_4
позовні вимоги не визнала, однак не
представила суду жодного доказу у
підтвердження позовних вимог своєї
довірительки.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому
засіданні позов не визнав та
зазначив, що право власності на
зазначену спірну квартиру оформлено
на нього, він є єдиним власником
спірного майна, відповідачці ніхто в
користування помешканням не чинить
перешкоди, замки на вхідних дверях
ніхто не міняв, відповідачка має
ключі від помешкання та вивозить
речі з квартири без його згоди.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов
не визнала, підтримала пояснення
відповідача по справі. Просить у
задоволенні позову відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Заслухавши сторони по справі, їх
представників, вивчивши та
дослідивши об»єктивні докази у
справі, суд вважає, що позов не
підлягає до задоволення.

Стаття 15 ЦК України зазначає, що
кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 куплена ОСОБА_1 03
травня 2007 року на підставі договору
купівлі-продажу квартири, який
посвідчено приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_5

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від
07.05.2007 року власником зазначеної
вище квартири є ОСОБА_1.

Відповідно до технічного паспорту на
квартиру АДРЕСА_1 квартира
складається з 2-х кімнат, кухні,
комунальних вигод, загальною площею
57,7 кв.м., житлова площа 33,1 кв.м.

Як вбачається з довідки ЛКУП Тополя-406
від 27.03.2014 р. в квартирі
зареєстрований та проживає ОСОБА_1 з 25
березня 2014 року.

З свідоцтва про розірвання шлюбу
вбачається, що сторони зареєстрували
розірвання шлюбу 04.10.2013 року.

Статтею 3 ч.1 ЦПК України передбачено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав,свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України закріплено право
кожної особи на захист свого права у
разі його порушення, невизнання або
оспорювання, а також на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам.

Відповідно до вимог ст.10 ч.3 ЦПК
України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Частина 4 даної статті зазначає, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

В судовому засіданні представником
позивача не представлено жодних
доказів у підтвердження своїх
позовних вимог, зокрема щодо
порушення відповідачем права
власності позивачки на жиле
приміщення, оскільки власником
спірного приміщення є відповідач по
справі згідно представлених
правовстановлюючих документів.

Крім того, щодо позовних вимог про
те, що відповідачем чиняться
перешкоди позивачу у користуванні
квартирою, поміняні замки в дверях,
жодного доказу позивачем та його
представником суду не представлено.

Відтак, захисту в судовому порядку
підлягає виключно порушене право
особи. Факт порушення такого права
повинен підтверджуватись допустимими
доказами.

На підставі наведеного вище, суд
вважає, що позов до задоволення не
підлягає та вважає його
безпідставним, необґрунтованим, не
підтвердженим жодними допустимими
доказами.

Керуючись ст.ст.3,10, 11, 60,88, 169, 209, 212, 213- 215,
218 ЦПК України, ст.ст.15,16 ЦК України,
суд ,

ВИРІШИВ
:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
до ОСОБА_1 про зобов'язання ОСОБА_1 не
чинити перешкод ОСОБА_3 в користуванні
власністю-квартирою АДРЕСА_1 та
вселення ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1
відмовити за безпідставністю
позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до
апеляційного суду Львівської області
через Шевченківський районний суд
м.Львова шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя: В. В. Свірідова