Провадження № 2/461/795/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року
м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді
Мисько Х.М.

при секретарі
Коружинець Н.В.

з участю представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача та третіх
осіб Єзерського Д.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Винника Віктора Григоровича, треті
особи: Центральна філія Публічного
акціонерного товариства «Кредобанк»,
Публічне акціонерне товариство
«Кредобанк» про визнання кредитного
договору укладеним між позивачем та
відповідачем та про визнання
кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із
позовом до Винника В.Г., третя особа:
Перша філія ПАТ «Кредобанк», в якому
просить визнати, що сторонами в
кредитному договорі № А430005 від 17
червня 2008 року про надання їй кредиту в
розмірі 94000,00 доларів США до 17 червня 2028
року є ОСОБА_3 та Винник В.Г.; визнати
вищевказаний кредитний договір
недійсним.

В подальшому представник позивача
уточнив позовні вимоги, зазначивши
третьою особою Центральну філію ПАТ
«Кредобанк».

Ухвалою суду від 20 березня 2014 року
судом залучено в якості третьої особи
ПАТ «Кредобанк».

В обґрунтування внесеного позову
покликається на те, що 17 червня 2008 року
нею був укладений кредитний договір №
А430005. Про те, що вона є стороною у
договорі посвідчено записом у такому
та її підписами. Вважає, що той факт, що
Винник В.Г. є іншою стороною в договорі
підтверджується відтиском печатки з
написом «Відкрите акціонерне
товариство «Кредобанк». Перша
львівська філія «Кредобанк». 22360822» та
підписом Винника В.Г. В договорі
зазначається, що відповідач на час
укладення такого перебував на посаді
заступника директора Першої
Львівської філії ВАТ «Кредобанк».
Вказує, що до договору не надається
копія довіреності, якою б Винник В.Г.
уповноважувався укласти кредитний
договір, тому вважає, що сторонами у
кредитному договорі є вона та
відповідач Винник В.Г. Стосовно
недійсності кредитного договору,
позивач покликається на те, що
предметом такого є кредит у доларах
США, які є іноземною валютою, для
здійснення операцій з якою необхідно
мати ліцензію, якої вона не мала та
невідомо чи Винник В.Г. мав такий
спеціальний дозвіл. Вказує, що договір
укладено фізичними особами, які не
можуть відповідно до законодавства
бути сторонами в кредитному договорі.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, надав пояснення, аналогічні
до викладених у позовній заяві та
просив таку задоволити.

Представник відповідача та третіх осіб
в судовому засіданні проти задоволення
позову заперечив, подав письмове
заперечення проти позову, в якому
вказує, що сторонами у оспорюваному
кредитному договорі є Банк та позивач.
На підставі кредитного договору у
сторін виникли взаємні права та
зобов'язання. Відповідач Винник В.Г.,
підписуючи кредитний договір, діяв від
імені Банку за виданою Банком
довіреністю. Стосовно валюти договору
зазначає, що у Банку на момент
укладення договору була наявна
Банківська ліцензія та відповідний
письмовий дозвіл і в силу дії
законодавства, ліцензування позивача
не було необхідним. Просить в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, з'ясувавши дійсні обставини
справи, права, обов'язки сторін та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до висновку, що у задоволенні позову
слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 червня 2008 року
між ВАТ «Кредобанк» в особі заступника
директора Першої Львівської філії ВАТ
«Кредобанк» Винника В.Г., який діє на
підставі Положення про філію та
довіреності від 24 січня 2008 року,
посвідченої приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрованої в
реєстрі №186, з однієї сторони та ОСОБА_3,
яка проживає та зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1 був укладений
Кредитний договір №А430005, що
стверджується підписами вказаних осіб
на примірнику договору та печаткою ВАТ
«Кредобанк» (а.с.7-8).

Статтею 203 ЦК України встановлено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
відповідно до яких: зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не приймає до уваги покликання
позивача на той факт, що відповідач
Винник В.Г. є стороною у Кредитному
договорі №А430005, виходячи із
наступного.

Як вбачається із оскаржуваного
Кредитного договору, Винник В.Г.,
укладаючи договір, діяв на підставі
Положення про філію та довіреності від
24 січня 2008 року, посвідченої приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрованої в реєстрі №186 (а.с.7).

Відповідно до ч.4 ст.95 ЦК України,
керівники філій та представництв
призначаються юридичною особою і діють
на підставі виданої нею довіреності.

Згідно з наявною в матеріалах справи
довіреністю, виданою 24 січня 2008 року,
ВАТ «Кредобанк» в особі голови
правління Кубіва С.І., уповноважує
заступника директора Першої
Львівської філії Банку Винника Віктора
Григоровича, укладати від імені Банку
договори на здійснення операцій (а.с.23).

Відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України,
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Згідно з ч.3 ст.244 ЦК України,
довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами. Довіреність на вчинення
правочину представником може бути
надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач Винник В.Г., укладаючи
Кредитний договір №А430005 від 17 червня
2008 року, діяв від імені ВАТ «Кредобанк»
за виданою ВАТ «Кредобанк»
довіреністю.

З приводу покликання позивача на
необхідність визнання кредитного
договору недійсним у зв'язку із його
валютою, суд не приймає такі до уваги,
виходячи із наступного.

Згідно з п.1 ч.2 ст.47 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»
(чинного на дату укладення кредитного
договору), банк, має право здійснювати
операції з валютними цінностями.

Відповідно до п. 5.3. Положення про
порядок видачі банкам банківських
ліцензій, письмових дозволів та
ліцензій на виконання окремих
операцій, затвердженого Постановою
Правління НБУ № 275 від 17 липня 2001 року
(чинним на дату укладення кредитного
договору), письмовий дозвіл на
здійснення операцій з валютними
цінностями є генеральною ліцензією на
здійснення валютних операцій згідно з
Декретом Кабінету Міністрів України
"Про систему валютного регулювання і
валютного контролю" від 19.02.93 за N 15-93 (
15-93 ) та може видаватися за умови
дотримання банком відповідних
спеціальних вимог щодо одного чи
кількох напрямів діяльності, зокрема
таких: неторговельні операції з
валютними цінностями; ведення рахунків
клієнтів (резидентів та нерезидентів) в
іноземній валюті та
клієнтів-нерезидентів у грошовій
одиниці України; ведення
кореспондентських рахунків банків
(резидентів і нерезидентів) в іноземній
валюті; ведення кореспондентських
рахунків банків (нерезидентів) у
грошовій одиниці України; відкриття
кореспондентських рахунків в
уповноважених банках України в
іноземній валюті та здійснення
операцій за ними; відкриття
кореспондентських рахунків у банках
(нерезидентах) в іноземній валюті та
здійснення операцій за ними; залучення
та розміщення іноземної валюти на
валютному ринку України; залучення та
розміщення іноземної валюти на
міжнародних ринках; операції з
банківськими металами на валютному
ринку України; операції з банківськими
металами на міжнародних ринках; інші
операції з валютними цінностями на
міжнародних ринках.

Як вбачається із матеріалів справи, 27
січня 2006 року Національним банком
України було видано ВАТ «Кредобанк»
Банківську ліцензію №43, на право
здійснювати банківські операції,
визначені ч.1 та п.п.5-11 ч.2 ст.47 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність» (а.с.33).

Крім цього, 27 січня 2006 року
Національним банком України ВАТ
«Кредобанк» було надано Дозвіл №43-2 на
право здійснення операцій, визначених
п.п.1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» згідно
з додатком до цього дозволу (а.с.34).

Відповідно до п.5 ст.5 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю» (чинною на дату укладення
кредитного договору), одержання
індивідуальної ліцензії однією із
сторін валютної операції означає також
дозвіл на її здійснення іншою стороною
або третьою особою,яка має відношення
до цієї операції, якщо інше не
передбачено умовами індивідуальної
ліцензії.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
суд вважає вимоги позивача
безпідставними, так як такі не знайшли
свого підтвердження в судовому
засіданні, а тому приходить до
переконання, що у задоволенні позову
слід відмовити.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 61, 79, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 95, 237, 244, 1054, 1055 ЦК України,
п.5 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю» (в
редакції станом на 24 березня 2006 року), п.
5.3. Положення про порядок видачі
банкам банківських ліцензій, письмових
дозволів та ліцензій на виконання
окремих операцій, затвердженого
Постановою Правління НБУ № 275 від 17
липня 2001 року (в редакції станом на 01
листопада 2006 року), п.1 ч.2 ст.47 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність» (в редакції станом на 16
травня 2008 року), суд,

в и р і ш и в:

в задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, а у разі
якщо рішення було проголошено без
участі особи, яка його оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий суддя
Мисько Х.М.