Справа № 192/50/14-ц
Провадження № 2/192/189/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2014 рокуСолонянський районний
суд Дніпропетровської області в
судді Омелюх В.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у смт. Солоне
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про
звернення стягнення на предмет
застави, вилучення предмета застави з
приналежностями та передачі його в
Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про звернення стягнення на
предмет застави, вилучення предмета
застави з приналежностями та передачі
На обґрунтування своїх позовних вимог
посилається на те, що між ним та
відповідачем ОСОБА_1 25 вересня 2007 року
було укладено кредитний договір
№DNU0АU00275094, відповідно до якого
відповідач отримав кредит у розмірі 12
717,18 доларів США для купівлі автомобіля
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 24 вересня
В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором позивачем з
відповідачем 25 вересня 2007 року було
укладено договір застави рухомого
майна, згідно з яким останній надав у
заставу належний йому на праві
власності автомобіль DAEWOO Lanos, 2007 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та
яким передбачено, що у випадку
порушення відповідачем зобов'язань за
кредитним договором або договором
застави, він зобов'язується передати
предмет застави заставодержателю в
В порушення умов кредитного договору
відповідач зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконував,
в зв'язку з чим станом на 20 серпня 2013
року утворилася заборгованість за
кредитом в сумі 5260,98 доларів США,
заборгованість по відсоткам - 3377,21
доларів США, заборгованість по комісії
за користування кредитом 258,85 доларів
США та нарахована пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором -
доларів США, але не дивлячись на ці
обставини заставодавець предмет
застави в заклад банку не передав, в
зв'язку з чим в разі не виконання у
визначені строки умов договору
боржником, заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги за договором
в повному обсязі на момент фактичного
задоволення за рахунок заставленого
майна, а звернення стягнення на предмет
застави здійснюється на підставі
рішення суду або третейського суду,
виконавчого напису нотаріуса, якщо
інше не передбачено законом або
договором застави, за умовами якого
звернення стягнення та відчуження
предмету застави здійснюється
відповідно до умов договору та чинного
законодавства, в тому числі шляхом
продажу конкретному покупцю з правом
укладення заставодержателем договору
купівлі-продажі предмету застави від
імені заставодавця.

Оскільки в добровільному порядку,
відповідно до умов договору застави,
здійснити передачу та відчуження
заставленого майна відповідач не
бажає, а наявну заборгованість за
кредитним договором не погашає, то у
позивача виникли підстави для
звернення стягнення на майно
відповідно до визначеної законом та
договором застави процедури, в зв'язку
з чим він змушений звернутися до суду з
позовом про вилучення предмету застави
у відповідача і передачу його
заставодержателю в заклад; про
звернення стягнення на предмет застави
шляхом продажу даного автомобіля з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою -покупцем, з
наданням повноважень на отримання
дублікату свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу замість
втраченого, зі зняттям автомобіля з
обліку в органах ДАЇ України для його
подальшої реалізації та надання
позивачеві всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.

Представник позивача, який належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду до справи, у судове засідання
не з'явився, надавши суду письмові
заяви (а.с.58,65, 68-70), відповідно до якої
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, прохав їх задовольнити та не
заперечував проти заочного розгляду
справи в разі неявки відповідача.

Відповідач ОСОБА_1, в судове засідання
не з'явився, про причини своєї неявки
суд не повідомив, як не повідомив і про
зміну свого фактичного місяця
проживання. Відповідач повідомлявся
судом про час і місце розгляду справи
за зареєстрованим у встановленому
законом місцем проживання АДРЕСА_1, про
що свідчить направлена рекомендованою
кореспонденцією на його адресу
повістка-виклик до суду, яка вдруге
повернулася без вручення з позначкою
«адресат за зазначеною адресою не
проживає» (а.с.54-57, 64, 76-77). За
повідомленням Широчанської сільської
ради Солонянського району
Дніпропетровської області (а.с.67)
ОСОБА_1 дійсно зареєстрований за
вказаною адресою, проте більше року за
даною адресою не проживає, в зв'язку з
чим суд ухвалює розглядати справу за
відсутності відповідача, оскільки
відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України
у разі відсутності осіб, які беруть
участь у справі, за адресою їх місця
проживання чи місця перебування,
зареєстрованою у встановленому
законом порядку, вважається, що
судовий виклик або судове повідомлення
вручене їм належним чином.

В зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
суд у відповідності з ч. 2 ст.197, ст. 224
ЦПК України ухвалив здійснювати
розгляд справи у відсутність сторін,
які належним чином повідомлені про час
та місце розгляду справи, без
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу та за письмовою
згодою позивача у порядку заочного
провадження по наявним у справі
доказах.

Суд, дослідивши докази, що маються у
справі, приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, при
цьому доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях, а кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
чи заперечень, крім випадків
встановлених цим законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтями 610, 611 ЦК України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, в тому числі
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору, при цьому виконання
зобов'язання може забезпечуватися
відповідно до ст.546 ЦК України
неустойкою, порукою, гарантією,
притриманням, завдатком або заставою,
яка згідно ст.572,574,576 ЦК України виникає
на підставі договору, закону або
рішення суду та в силу якої кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом(право
застави), а предметом застави може бути
будь-яке майно, що може бути відчужене
заставодавцем і на яке може бути
звернено стягнення.

Відповідно до ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків, а зміст
договору відповідно до ст. 628 ЦК
України становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Однією із різновидностей зобов'язання
є укладений між сторонами згідно вимог
ст.ст.1054-1055 ЦК України кредитний
договір, який відповідно до ст. 629 ЦК
України є обов'язковим до виконання
сторонами, як і договір застави, який є
забезпеченням виконання умов
укладеного між сторонами кредитного
договору.

Згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком, при
цьому відповідно до ч.2 даної статті
правочини щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі, а відповідно до ч.3ст.557 ЦК
України застава рухомого майна може
бути зареєстрована на підставі заяви
заставодержателя або заставодавця з
внесенням запису до Державного реєстру
застав рухомого майна.

Судом встановлено, між закритим
акціонерним товариством комерційний
банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником
якого є публічне акціонерне товариство
комерційний банк "ПРИВАТБАНК"
(а.с.38-39,41-42), та відповідачем ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір №DNU0АU00275094
від 25 вересня 2007 року у вигляді не
поновлюваної лінії (а.с.21), відповідно
до якого відповідач отримав кредит у
розмірі 12717,18 доларів США на споживчі
цілі : купівлю автомобіля для придбання
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення до 24
вересня 2012 року та зобов'язався
своєчасно повернути кредит, сплатити
відсотки, комісії та інші, передбачені
договором платежі шляхом надання
щомісячно в період з 24 по 28 число
кожного місяця коштів в сумі236.8 доларів
США, яка складається із заборгованості
по кредиту, відсотків, винагороди
(а.с.17-21), а повне та своєчасне виконання
зобов'язання за кредитним договором
згідно п.2.2.7 договору забезпечено
заставою рухомого майна згідно
укладеного між цими ж сторонами
договору застави рухомого майна від 25
вересня 2007 року(а.с.23-27).

Відповідно до договору застави,
відповідач ОСОБА_1 як заставодавець
надав в заставу позивачеві як
заставодержателю належний йому згідно
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_3 від
20 вересня 2007 року на праві власності
автомобіль DAEWOO Lanos, 2007 року випуску
реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.23-27), при
цьому заставна вартість автомобіля
була визначена в сумі 48935 гривень 00
копійок (п.9,п.34.5 -а.с.23,27), а дане
обтяження відповідно до п.30 договору
застави було зареєстроване позивачем в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна 28 вересня 2007 року за №5746976, при
цьому наявність інших обтяжувачів на
цей же предмет застави не встановлена
(а.с.71-75).

Пунктом 17.10 договору застави
передбачено, що у випадку порушення
заставодавцем зобов'язань за кредитним
договором або договором застави,
заставодавець зобов'язаний передати
предмет застави заставодержателю в
заклад по акту прийому-передачі який
підписується сторонами (п.17.10 договору
застави), а одним із способів
реалізації предмету застави є
безпосередній продаж конкретному
покупцю з правом укладення
заставодержателем договору
купівлі-продажу предмету застави від
імені заставодавця.

Судом встановлено, що кредитний
договір та договір застави рухомого
майна за змістом та формою
відповідають вимогам ЦК України та
Закону України «Про заставу», умови
його сторонами на оспорюються, а кожен
із зазначених договорів в цілому чи
окремі їх положення у встановленому
законом порядку недійсними визнані не
були.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що позивач виконав
умови договору та надав відповідачеві
грошові кошти, за рахунок яких останній
придбав у власність згідно укладеного
19 вересня 2007 року між ЗАТ «Запоріжський
автомобілебудівний завод» та ОСОБА_1
договору купівлі-продажу автомобіля
№1654, але в порушення умов кредитного
договору відповідач зобов'язання щодо
своєчасності сплати коштів за
кредитним договором відповідно до
встановлених сторонами умов їх сплати
належним чином не виконував, в зв'язку з
чим станом на 20 серпня 2013 року
утворилася заборгованість за кредитом
в сумі 5260,98 доларів США,
заборгованість по відсоткам - 3 377,21
доларів США, заборгованість по комісії
за користування кредитом 258,85 доларів
США та нарахована пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором -
2358,37 доларів США, а всього - 11255,41
доларів США, договором (а.с.7-11), що
відповідно до наданої позивачем
інформації про офіційний курс гривні
до іноземної валюти 7,99 гривень за 1
долар США станом на 20 серпня 2013 року
(а.с.12) складає 89 930 гривень 72 копійки, а
зазначене свідчить про те, що доводи
позивача про невиконання відповідачем
зобов'язань за кредитним договором,
наявність зазначеного боргу та його
розміру є обґрунтованими на
досліджених в судовому засіданні
доказах.

Відповідно до вимог ст.589 ЦК України у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави, про що зазначено в п.2.3.7
кредитного договору та в п.23 договору
застави (а.с.19, 26).

Положеннями статті 19,20 Закону України
«Про заставу» передбачено, що за
рахунок заставленого майна
заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначається на момент
фактичного задоволення, включаючи
проценти, відшкодування збитків,
завданих прострочкою виконання,
необхідні витрати на утримання
заставленого майна, а також витрати
на здійснення забезпеченої заставою
вимоги, якщо інше не передбачено
договором застави, при цьому
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання
терміну виконання зобов'язання,
забезпеченого заставою, воно не буде
виконано, якщо інше не передбачено
законом чи договором.

Звернення стягнення на рухоме майно, що
є предметом застави, регулюється
нормами Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" N 1255-IV від 18
листопада 2003 року, чинного з 01.01.2004 р.,
який визначає правовий режим
регулювання обтяжень рухомого майна,
встановлених з метою забезпечення
виконання зобов'язань, а також правовий
режим виникнення, оприлюднення та
реалізації інших прав юридичних
і фізичних осіб стосовно рухомого
майна.

Прикінцевими і перехідними
положеннями цього закону
передбачено, що законодавчі та інші
нормативно-правові акти, прийняті до
набрання чинності цим законом,
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому закон, що свідчить про
те, що Закон України "Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень" є спеціальним законом з
питань правового регулювання обтяжень
рухомого майна, а положення Закону
України "Про заставу" застосовуються
лише в частині, що не суперечить
Закону України "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Відповідно до ст. 24 Закон України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень", в редакції яка
діяла на час виникнення спірних
правовідносин, звернення стягнення
на предмет забезпечувального
обтяження здійснюється на підставі
рішення суду в порядку, встановленому
законом, або в позасудовому порядку
згідно із цим Законом. Використання
позасудових способів звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження не
позбавляє права боржника, обтяжувача
або третіх осіб звернутися до суду.
Обтяжувач, який ініціює звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження,
зобов'язаний до початку процедури
звернення стягнення зареєструвати в
Державному реєстрі відомості про
звернення стягнення на предмет
обтяження.

Статтею 26 зазначеного Закону
визначено позасудові способи
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження,
відповідно до якої обтяжувач має право
на власний розсуд обрати один із таких
позасудових способів звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження: 1)
передача рухомого майна, що є предметом
забезпечувального обтяження, у
власність обтяжувача в рахунок
виконання забезпеченого обтяженням
зобов'язання в порядку, встановленому
цим Законом; 2) продаж обтяжувачем
предмета забезпечувального обтяження
шляхом укладення договору
купівлі-продажу з іншою
особою-покупцем або на публічних
торгах; 3) відступлення обтяжувачу
права задоволення забезпеченої
обтяженням вимоги у разі, якщо
предметом забезпечувального
обтяження є право грошової вимоги; 4)
переказ обтяжувачу відповідної
грошової суми, у тому числі в порядку
договірного списання, у разі, якщо
предметом забезпечувального обтяження
є гроші або цінні папери; 5) реалізація
заставленого майна на підставі
виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ст.25 Закону у разі
задоволення позову про звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження в рішенні
суду зазначаються: загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті обтяжувачу з
вартості предмета забезпечувального
обтяження; опис рухомого майна, за
рахунок якого підлягають задоволенню
вимоги обтяжувала; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
забезпечувального обтяження або
передачі його в управління на період до
його реалізації, якщо такі необхідні;
спосіб реалізації предмета
забезпечувального обтяження шляхом
проведення публічних торгів або із
застосуванням однієї з процедур,
передбачених статтею 26 цього Закону;
пріоритет та розмір інших обтяжувачів,
на користь яких встановлено
зареєстроване обтяження, які
підлягають задоволенню з вартості
предмета забезпечувального обтяження;
початкова ціна предмета
забезпечувального обтяження для його
подальшої реалізації на публічних
торгах у порядку виконавчого
провадження.

Згідно ст.27 Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень", якщо інше не
встановлено цим Законом, обтяжувач,
який має намір звернути стягнення на
предмет забезпечувального обтяження в
позасудовому порядку, зобов'язаний
надіслати боржнику та іншим
обтяжувачам, на користь яких
встановлено зареєстроване обтяження,
письмове повідомлення про порушення
забезпеченого обтяженням зобов'язання.
Повідомлення надсилається одночасно з
реєстрацією в Державному реєстрі
відомостей про звернення стягнення на
предмет забезпечувального обтяження.
Повідомлення повинно містити таку
інформацію: 1)зміст порушення,
вчиненого боржником; 2)загальний розмір
не виконаної боржником забезпеченої
обтяженням вимоги; 3)опис предмета
забезпечувального обтяження;
4)посилання на право іншого обтяжувача,
на користь якого встановлено
зареєстроване обтяження, виконати
порушене зобов'язання боржника до
моменту реалізації предмета обтяження
або до переходу права власності на
нього обтяжувачу; 5) визначення
позасудового способу звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження, який має
намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу
до боржника виконати порушене
зобов'язання або передати предмет
забезпечувального обтяження у
володіння обтяжувачу протягом 30 днів з
моменту реєстрації в Державному
реєстрі відомостей про звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження.

Як вбачається з матеріалів справи 21
березня 2013 року на адресу відповідача
було направлено повідомлення, яке
відповідає вимогам ст.27 Закону України
"Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" (а.с.13) та 22 березня
2013 року було здійснено реєстрацію
звернення стягнення в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с.33),
що відповідає вимогам ст. 24 зазначеного
Закону.

Оскільки відповідач вимоги банку
відповідно до вимог чинного
законодавства та ст.17.10 договору
застави не виконав, предмет застави в
заклад не передав, тобто ним не було
вчинено дій щодо задоволення вимог
кредитора, то досудовий порядок
звернення стягнення на предмет застави
став неможливий, а тому позивач
звернувся до суду за захистом своїх
порушених справ, в зв'язку з чим суд
приходить до висновку, що вимоги
позивача щодо передачі в заклад
предмету застави підлягають
задоволенню.

Положеннями п. 24 договору застави
передбачено, що звернення стягнення на
предмет застави за вибором
Заставодержателя (Банка) здійснюється
з дотриманням встановленого чинним
законодавством порядку будь-яким із
способів, у тому числі шляхом продажу
предмету застави з укладенням договору
купівлі-продажу з третьою особою
покупцем або на публічних торгах; а
шляхом безпосереднього продажу
конкретному покупцю, в тому числі з
правом укладення договору від імені
Заставодавця (а.с.26), що не суперечить
ст.26 Закону України "Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень"

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що оскільки
відповідач встановлені укладеним 25
вересня 2007 року кредитним договором
№DNU0АU00275094 зобов'язання не виконує, в
зв'язку з чим станом на 20 серпня 2013 року
утворилася заборгованість на загальну
суму 11255,41 доларів США, договором
(а.с.7-11), що еквівалентно 89 930 гривень 72
копійки, то для забезпечення виконання
умов договору є визначені законом
підстави звернути стягнення на предмет
застави - автомобільLanos, реєстраційний
номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, заставна
вартість якого відповідно до п. 34.5
договору застави становить 48 935
гривень, шляхом продажу автомобіля
позивачем від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою покупцем, з
наданням повноважень на отримання
дублікату свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу замість
втраченого, зі зняттям автомобіля з
обліку в органах ДАЇ України та надання
позивачеві всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу,
оскільки відповідач і після письмового
повідомлення позивачем щодо
необхідності сплати заборгованості за
договором умов кредитного договору не
виконує (а.с.13).

При визначенні початкової ціни
предмета забезпечувального обтяження
для його подальшої реалізації суд
приймає до уваги те, що п. 34.5 договору
застави визначена заставна вартість
майна на рівні 48 935 гривень,
заборгованість відповідача станом на 20
серпня 2013 року в еквіваленті до курсу
гривні становить 89 930 гривень 72
копійки, але автомобіль
використовується відповідачем з 2007
року, тобто протягом тривалого часу,
тому початкову ціну предмета
забезпечувального обтяження необхідно
визначити на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позов підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Крім цього, в зв'язку із задоволенням
позову, суд вважає необхідним стягнути
з відповідача на користь позивача
судові витрати по сплаті судового
збору.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 526, 530,546-548, 584-591, 610, 1050, 1054 ЦК
України, ст.ст. 19,20 Закону України «Про
заставу», ст. ст. 27, 28 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», ст.ст. 10, 60,
88,212, 213, 215, 226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет застави,
вилучення предмета застави з при
належностями та передачі його в заклад
задовольнити.

Передати в заклад публічному
акціонерному товариству комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» предмет застави за
укладеним між закритим акціонерним
товариством комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 договором
застави від 25 вересня 2007 року - легковий
автомобіль DAEWOO, модель Lanos, рік
випуску: 2007, номер кузова/ шасі:
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить на праві власності згідно
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_3 від
20 вересня 2007 рок ОСОБА_1 шляхом його
вилучення разом з при належностями:
комплектом ключів та свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу.

В рахунок погашення заборгованості за
укладеним між закритим акціонерним
товариством комерційний банк
«ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПРИВАТБАНК», та
ОСОБА_1 кредитним договором №DNU0АU00275094
від 25 вересня 2007 року в сумі 11 255
(одинадцять тисяч двісті п'ятдесят
п'ять) доларів США 41 цент звернути
стягнення на предмет застави -
легковий автомобіль DAEWOO, модель Lanos,
рік випуску: 2007, номер кузова/ шасі:
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить на праві власності згідно
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_3 від
20 вересня 2007 року ОСОБА_1, шляхом
продажу автомобіля публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» від імені ОСОБА_1
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою покупцем з
наданням повноважень на отримання
дублікату свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу в разі його
втрати, зі зняттям автомобіля з обліку
в органах ДАЇ України та наданням всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу.

Початкову ціну предмета
забезпечувального обтяження -
легкового автомобіля DAEWOO, модель Lanos,
рік випуску: 2007, номер кузова/ шасі:
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить на праві власності згідно
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_3 від
20 вересня 2007 року ОСОБА_1, для його
подальшої реалізації визначити на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 899 (вісімсот дев'яносто дев'ять)
гривень 31 копійка.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Солонянський районний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в загальному порядку,
встановленому ЦПК України, а строк на
апеляційне оскарження починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Головуюча: суддя