Справа № 744/369/14
Провадження 2/744/44/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2014 року Семенівський
районний суд Чернігівської області у
складі:

головуючого - судді Гнипа О. І.,

при секретарі Бородіній В. В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

законного представника позивача
ОСОБА_2,

представника третьої особи на стороні
позивача, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Семенівка
Чернігівської області цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 в інтересах
недієздатної ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
треті особи на стороні позивача, яка не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору: орган опіки та
піклування Семенівської районної
державної адміністрації Чернігівської
області; ОСОБА_5; ОСОБА_6, -

В С Т А Н О В И В :

Законний представник позивача, ОСОБА_2,
в інтересах позивача, недієздатної
ОСОБА_1, подала до Семенівського
районного суду Чернігівської області
позов до відповідача, ОСОБА_4, згідно
даних якого сторона позивача просить:
визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування житловим будинком, який
розташований по АДРЕСА_1; зняти з
реєстрації ОСОБА_4 за місцем його
реєстрації, а саме за адресою: АДРЕСА_1.
В обґрунтування позовних вимог у
позові зазначено про те, що ОСОБА_2
ухвалою Семенівського районного суду
Чернігівської області від 26 грудня 2013
року призначена опікуном недієздатної
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_7 має на
праві власності будинок, який
знаходиться по АДРЕСА_1. У даному
будинку зареєстрована ОСОБА_1 та двоє
її дітей: неповнолітня ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та малолітній ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, які на даний час
виховуються в Удайцівській
спеціальній загальноосвітній
школі-інтернаті І-ІІ ступенів, а також
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, котрий рішенням
Семенівського районного суду
Чернігівської області від 01 липня 2008
року був призначений опікуном
недієздатної ОСОБА_1 та проживав
спільно з нею за вищевказаною адресою,
де і був зареєстрований. ОСОБА_4
припинив спільне проживання з ОСОБА_1 у
квітні 2011 року і з того часу проживає у
будинку своєї матері. Він не є членом
сім'ї ОСОБА_1, не бере участі в утриманні
будинку та оплаті житлово-комунальних
послуг. Ухвалою Семенівського
районного суду Чернігівської області
від 06 червня 2012 року ОСОБА_4 було
звільнено від обов'язків опікуна.
Добровільно зніматися з місця
реєстрації по АДРЕСА_1, ОСОБА_4
відмовляється.

У судовому засіданні законний
представник позивача ОСОБА_2 та позивач
ОСОБА_1 позов підтримали повністю і
пояснили про те, що поведінка
відповідача ОСОБА_4 їх не влаштовує,
відповідач не має права власності на
будинок по АДРЕСА_1, а тому позов, на їх
погляд, підлягає задоволенню повністю.

Представник третьої особи на стороні
позивача, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору, органу опіки
та піклування Семенівської районної
державної адміністрації Чернігівської
області, за довіреністю ОСОБА_3, у
судовому засіданні пояснила про те, що,
на її переконання, право користування
будинком по АДРЕСА_1, є лише у дітей
позивача ОСОБА_1, а відповідач ОСОБА_4
користуватися цим будинком не вправі.

Треті особи на стороні позивача, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору, малолітній ОСОБА_5 та
неповнолітня ОСОБА_6, які постійно
перебувають та виховуються в
Удайцівській спеціальній
загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІ
ступенів, у судове засідання не
з'явилися, причини своєї неявки суду не
повідомили, були повідомлені належним
чином про час і місце судового
засідання, від опікуна (піклувальника)
цих дітей, директора Удайцівської
спеціальної загальноосвітньої
школи-інтернату І-ІІ ступенів ОСОБА_8,
до суду надішли письмові звернення про
необхідність розгляду справи за його
відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні
позов не визнав повністю та пояснив про
те, що хоча він і не є власником будинку
по АДРЕСА_1 за документами, але вважає
його своїм, оскільки його мати для
придбання цього будинку, оформленого
на ОСОБА_1, надавала кошти, одержані від
продажу корови. З будинку він пішов і на
даний час не проживає у ньому через
недружнє ставлення до нього сторони
позивача, якою було вжито заходів до
фактичного виселення його звідти за
допомогою працівників міліції. Через
такі обставини він допускає, що він має
таке ж право користування згаданим
будинком, як і позивач ОСОБА_1.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь
у справі, вивчивши матеріали цивільної
справи, вважає за необхідне вирішити
позов за наступних установлених судом
обставин.

У справі встановлено, що 29 вересня 2007
року позивач ОСОБА_4 та відповідач
ОСОБА_1 у відділі реєстрації актів
цивільного стану Семенівського
районного управління юстиції
Чернігівської області зареєстрували
шлюб, актовий запис про реєстрацію
якого 13 травня 2008 року через виявлення
факту визнання відповідача ОСОБА_1 за
рішенням Семенівського районного суду
Чернігівської області від 07 серпня 2006
року недієздатною, згаданим органом
державної реєстрації актів цивільного
стану було анульовано. У подальшому,
згідно рішення Семенівського
районного суду Чернігівської області
від 01 липня 2008 року у відповідності до
висновку органу опіки та піклування,
ОСОБА_4 було призначено опікуном
недієздатної ОСОБА_1. Під час виконання
ОСОБА_4 обов'язків опікуна, ОСОБА_1, в
інтересах якої діяв опікун ОСОБА_4, 13
листопада 2008 року згідно нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
був придбаний у приватну власність
разом з побутовими будівлями житловий
будинок АДРЕСА_1 за 15000 гривень. Право
приватної власності на будинок
зареєстроване згідно вказаного
правовстановлюючого документа
комунальним підприємством
«Новгород-Сіверське міжміське бюро
технічної інвентаризації» в цілому за
ОСОБА_1 23 листопада 2008 року. На момент
придбання будинку ОСОБА_1 мала
малолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,
та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. У
вищезазначеному будинку
зареєстроване, поряд з іншим, місце
проживання відповідача ОСОБА_4 з 27
березня 2009 року, на якого було
покладено виконання обов'язків опікуна
ОСОБА_1 у період часу з 01 липня 2008 року
по 06 червня 2012 року. ОСОБА_4 з моменту
реєстрації в указаному житлі, будучи
опікуном, фактично вів у ньому спільний
побут з ОСОБА_1 і залишив будинок у
квітні 2011 року.

Указані обставини підтверджуються
сукупністю даних: позовної заяви (а.с. 1);
копії паспорта ОСОБА_4 (а.с. 4); копії
договору купівлі-продажу житлового
будинку (а.с. 5-6); копії витягу щодо
реєстрації прав власності на нерухоме
майно комунальним підприємством
«Новгород-Сіверське міжміське бюро
технічної інвентаризації» (а.с. 7); копії
письмових даних про зареєстрованих у
будинку осіб (а.с. 8); копії рішення
Семенівського районного суду
Чернігівської області від 01 липня 2008
року щодо призначення недієздатній
ОСОБА_1 опікуна ОСОБА_4 (а.с. 9-10); копій
свідоцтв про народження ОСОБА_9 та
ОСОБА_5 (а.с. 12-13); копії довідки про
реєстрацію місця проживання ОСОБА_4
(а.с. 17).

Згідно пояснень відповідача у судовому
засіданні, що стороною позивача у
судовому засіданні по суті не
заперечувалося, відповідач покинув
мешкати у будинку АДРЕСА_1 через вороже
до нього ставлення з боку позивача.

При таких обставинах суд убачає за
потрібне у позові відмовити повністю
за нижче приведених підстав.

Згідно ч. 3 ст. 47 Конституції України та
ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу Української
РСР ніхто не може бути примусово
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом, за рішенням суду.

У відповідності до правил першого
речення ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу
Української РСР до членів сім'ї
власника будинку приватного житлового
фонду належать особи, зазначені в ч. 2
ст. 64 цього Кодексу, тобто й ті
громадяни, котрих може бути визнано
членами сім'ї за умов постійного
проживання разом з власником будинку і
ведення з ним спільного господарства.

Таким чином, враховуючи те, що, з
вищеприведених встановлених судом
обставин очевидним є те, що відповідач
постійно проживав у житловому будинку
позивача у період часу з 27 березня 2009
року по квітень 2011 року та у цей період,
будучи де-юре опікуном, вів спільне
господарство з позивачем, відповідача
слід визнати тільки у сенсі його
житлових прав таким, що був у згаданий
відрізок часу іншим членом сім'ї (але не
чоловіком) позивача.

За змістом другого речення ч. 4 ст. 156
Житлового кодексу Української РСР
законом установлено, що якщо
вищезазначені особи перестали бути
членами сім'ї власника будинку, то це не
позбавляє їх у подальшому права
користування займаним приміщенням (у
такому випадку власником житла
користування жилим приміщенням може
бути встановлене їм на оплатній
основі).

Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного
кодексу України член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
житлом у разі відсутності його без
поважних причин понад один рік, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ним і власником будинку або законом.

У справі з'ясовано, що відповідач, за
його доводами, котрі стороною позивача
не спростовані, не проживає у будинку
не з власної волі, а тому його
відсутність у житлі понад один рік не
може бути визнана судом такою, що
допущена без поважних причин.

З огляду на викладене, беручи до уваги
вказані норми законодавства, жодних
правових підстав для задоволення
позову з усіх заявлених позовних вимог
суд не убачає.

Аргументи сторони позивача та
представника третьої особи ОСОБА_3 щодо
необхідності задоволення позовних
вимог, зазначені у позові та висловлені
у судовому засіданні, зовсім не
спростовують наведених вимог
нормативних правових актів, а тому
судом при ухвалені даного рішення як
безґрунтовні відхиляються.

Позивача та її законного представника
на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про судовий збір» як недієздатного
інваліда II групи та законного
представника недієздатного інваліда II
групи (відомості про недієздатність та
групу інвалідності позивача на а.с. 9 на
звороті) звільнено від сплати судового
збору, а тому, приймаючи до уваги
залишення позову без задоволення і
відсутність даних про документально
підтверджені понесені відповідачем
судові витрати, питання розподілу
судових витрат між сторонами за
правилами ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України при
ухваленні даного рішення не
вирішується.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_2 в інтересах
недієздатної ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
треті особи на стороні позивача, яка не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору: орган опіки та
піклування Семенівської районної
державної адміністрації Чернігівської
області; ОСОБА_5; ОСОБА_6, - відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Чернігівської
області через Семенівський районний
суд Чернігівської області шляхом
подачі в десятиденний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. І. Гнип