АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________
Справа № 2/645/43/14.
Головуючий І інст.: -
Провадження №22-ц/790/2166/14.
Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Категорія: право власності .
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді: - Кокоші
В.В.,

суддів: - Шевченко Н.Ф.,
Пономаренко Ю.А.,

при секретарі: - Гелашвілі Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7
на рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 5 лютого 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9,
3-особи: ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_10 - про поділ спільної сумісної
власності подружжя, визнання права
власності на частину квартири та
зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
ОСОБА_9, ОСОБА_8, 3-особи: ПАТ КБ «Надра»,
управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради - про
визнання права власності на частину
квартири,

в с
т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_8
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_9, 3 -
особи: ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_10 про розподіл спільного
сумісного майна подружжя.

В обґрунтування своїх вимог
зазначав, що 3 березня 2007 року він та
ОСОБА_9 зареєстрували шлюб між собою.

14 березня 2007 року вони за договором
купівлі-продажу придбали квартиру
АДРЕСА_1, яку оформили на його ім'я.

На придбання квартири вони
використали його власні кошти в
розмірі 13 000 доларів США, кошти, що
подарувала йому його мати ОСОБА_10 в
розмірі 13 000 доларів США, кредитні кошти
в розмірі 15 000 доларів США, які надав
йому ПАТ КБ «Надра» згідно кредитного
договору №6/4/20/2007/840-К/1114 від 14 березня
2007 року.

Відповідачка ОСОБА_9 не працює,
грошей йому не дає, тому увесь тягар по
сплаті кредиту ліг на його плечі.

За час шлюбу ним сплачено банку з
подружніх коштів на погашення кредиту
1 399 доларів США, у зв'язку з чим його
частка в квартирі АДРЕСА_1 становить
98/100 часток, а частка ОСОБА_9 становить
2/100 частки.

Крім того, в період з 2007 року по 2013
рік він та ОСОБА_9 придбали на подружні
кошти мебельний гарнітур ціною 1700 грн.,
комп'ютерний стіл ціною 300 грн., кутовий
диван ціною 2500 грн., диван-книжку ціною
800 грн., пральну машину «Міdеа» ціною 700
грн., кухонний гарнітур «Оленка» ціною
500 грн., килимове покриття розміром 2,5 х
5 м. ціною 300 грн., килимове покриття
розміром 3 х 4 м. ціною 200 грн., а всього на
суму 7000 грн.

Добровільно розділити спільно
нажите ними майно ОСОБА_9 не бажає, що
змушує його звернутися з позовом до
суду.

Посилаючись на вказані обставини та
ст. 35, ч. 7 ст. 57, ч. 3 ст.61, ст. ст. 69 - 71 СК
України, ОСОБА_8 просив суд в порядку
розподілу майна, що є спільною сумісною
власністю подружжя, визнати за ним
право власності на 98/100 часток квартири
АДРЕСА_1, право власності на яку
зареєстровано за ним на підставі
договору купівлі-продажу №798,
посвідченому приватним нотаріусом
Харківського МНО ОСОБА_11 14 березня 2007
року.

В порядку розподілу майна, що є
спільною сумісною власністю подружжя,
визнати за ним право власності на
мебельний гарнітур, що складається з
серванта, кутової шафи, пеналу, кутової
полиці ціною 1700 грн., пральну машину
«Міdеа» ціною 700 грн., комп'ютерний стіл
ціною 300 грн., диван-книжку ціною 800 грн.,
а всього на суму 3 500 грн.

В порядку розподілу майна, що є
спільною сумісною власністю подружжя,
визнати за ОСОБА_9 право власності на
кутовий диван ціною 2500 грн., килимове
покриття розміром 2,5 х 5 м. ціною 300 грн.,
килимове покриття розміром 3 х 4 м.
ціною 200 грн., кухонний гарнітур
«Оленка» ціною 500 грн., а всього на суму
2 500 грн.

У серпні 2013 року ОСОБА_6, ОСОБА_7
звернулися в суд з зустрічним позовом
до ОСОБА_9, ОСОБА_8, 3-особи: ПАТ КБ
«Надра», управління служб у справах
дітей Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради про
визнання квартири спільним частковим
майном, визнання права спільної
часткової власності на квартиру.

В обґрунтування зустрічного позову
посилалися на те, що 14 березня 2007 року
ОСОБА_6 за згодою ОСОБА_7 уклала з ОСОБА_9
договір дарування грошей, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського МНО
ОСОБА_12 за р.№1426, згідно з яким
подарувала ОСОБА_9 гроші у сумі 151 500
грн.

За подаровані кошти 14 березня 2007
року ОСОБА_9 та її чоловік ОСОБА_8
придбали двокімнатну ізольовану
квартиру АДРЕСА_1, яку оформили на ім'я
останнього.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 17 лютого 2009
року договір дарування грошей,
укладений 14 березня 2007 року між ОСОБА_6
та ОСОБА_9 визнано недійсним.

Рішенням Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 27 травня 2010 року
стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6
грошові кошти у сумі 151 500 грн., передані
за договором дарування грошей від 14
березня 2007 року.

Зазначене рішення набрало законної
сили, однак не виконане ОСОБА_9 по
теперішній час.

Вважали, що квартира АДРЕСА_1 є
спільною частковою власністю їх,
ОСОБА_8,ОСОБА_9, оскільки на час її
набуття вони мешкали однією сім'єю, а їх
вклад у придбання квартири становить 151
500 грн., що складає 73/100 часток квартири.

Посилаючись на вказані обставини та
ст. ст. 15, 16, 368 ЦК України, ОСОБА_6, ОСОБА_7
просили суд визнати квартиру АДРЕСА_1
спільним частковим майном їх, ОСОБА_8,
ОСОБА_9

Визнати за ними право спільної
часткової власності на 73/200 часток
квартири АДРЕСА_1 за кожним.

Ухвалою Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 6 листопада 2013 року
зустрічні вимоги об'єднані в одне
провадження з первісним позовом.

Відповідачка ОСОБА_9, в особі свого
представника, позов ОСОБА_8 визнала в
повному обсязі.

3-особа: ОСОБА_6, первісний позов не
визнала, посилаючись на його
безпідставність.

3-особи: ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_7,
ОСОБА_10, в судове засідання не
з'явилися.

Відповідачі за зустрічним позовом
ОСОБА_8, ОСОБА_9, в особі своїх
представників, зустрічний позов
ОСОБА_6, ОСОБА_7 не визнали, посилаючись
на його безпідставність.

Рішенням Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 5 лютого 2014 року
позов ОСОБА_8 задоволено - частково.

Проведено поділ майна подружжя та
визнано за ОСОБА_8 право власності на
мебельний гарнітур (сервант, кутова
шафа, пенал, кутові полиці), пральну
машину «Міdеа», комп'ютерний стіл,
диван-книжку, які знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_8 - відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7
до ОСОБА_9, ОСОБА_8 про визнання права
власності на квартиру - відмолено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, просять скасувати рішення суду в
частині відмові у задоволенні
зустрічного позову про визнання права
власності на частину квартири та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити їх зустрічний позов.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції сторонами в апеляційному
порядку не оскаржене та колегією
суддів не переглядається.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ч.1 ст. 303
ЦПК України, в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
замовленню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_6, ОСОБА_7, суд виходив з того, що
вони не довели в суді, що на час
придбання спірної квартири вони були
членами сім'ї подружжя ОСОБА_9, ОСОБА_8, а
сама квартира була придбана за спільні
грошові кошти членів сім'ї.

Такий висновок суду відповідає
нормам матеріального і процесуального
права.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 368 ЦК України
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю. Майно, набуте в результаті
спільної праці та за спільні грошові
кошти членів сім'ї, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором, укладеним у
письмовій формі.

Відповідно до роз'яснень, викладених
в пункті 17 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 7 лютого 2014 року «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»,
розглядаючи позови, пов'язані з правом
спільної власності, суди повинні
виходити з того, що відповідно до ст. 368
ЦК України спільна власність двох або
більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є
спільною сумісною власністю. Так,
спільною сумісною власністю, зокрема,
є: майно, набуте подружжям за час шлюбу,
якщо інше не встановлено договором або
законом (статті 60-74 СК України); майно,
набуте в результаті спільної праці та
за спільні грошові кошти членів сім'ї,
якщо інше не встановлено договором,
укладеним у письмовій формі. Для
визначення члена сім'ї можуть
використовуватись їх ознаки, наведені
у статті 3 СК України, статті 1 Закону
України від 7 квітня 2011 року №3206- ІV «Про
засади запобігання і протидії
корупції»; квартира (будинок), житлові
приміщення у гуртожитках, передані при
приватизації з державного житлового
фонду за письмовою згодою всіх
повнолітніх членів сім'ї, які постійно
в них мешкають, у їх спільну сумісну
власність (стаття 9 Закону України від 19
квітня 1992 року №2484-ХІІ «Про
приватизацію державного житлового
фонду»); майно, яке використовується
для ведення особистого селянського
господарства, відповідно до закону
(стаття 6 Закону України від 15 травня 2003
року №742-ІV «Про особисте селянське
господарство»).

Спільна власність вважається
частковою, якщо договором або законом
не встановлена спільна сумісна
власність на майно (частина четверта
ст. 355 ЦК України), тобто діє презумпція
спільної часткової власності. Частки у
праві спільної часткової власності
вважаються рівними, якщо інше не
встановлено за домовленістю
співвласників або законом. Отже, якщо
розмір часток у такій власності не було
визначено і учасники спільної
власності при придбанні майна не
виходили з рівності їх часток, розмір
частки кожного з них визначається з
урахуванням вкладу кожного із
співвласників у придбання
(виготовлення, спорудження) майна.

Частка суб'єкта права спільної
сумісної власності визначається,
зокрема, при поділі майна, виділі
частки зі спільного майна, зверненні
стягнення на майно учасника спільної
власності за його боргами, відкритті
після нього спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що 3
березня 2007 року ОСОБА_8, ОСОБА_9
зареєстрували шлюб в Залиманській
сільській раді Балаклійського району
Харківської області (а. с. 4 том №2).

14 березня 2007 року ОСОБА_6, ОСОБА_9
уклали договір дарування грошей,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського МНО ОСОБА_12 за р.№1426,
згідно з яким ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_9
гроші у сумі 151 500 грн.(а. с. 34 том №1).

14 березня 2007 року ОСОБА_8 та ОСОБА_13
уклали договір купівлі-продажу,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського МНО ОСОБА_14 за р. №798,
згідно яким ОСОБА_13 продала, а ОСОБА_8
придбав у власність за 207 050 грн.
квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 6 том №2).

14 березня 2007 року ОСОБА_8 та ВАТ КБ
«Надра» уклали кредитний договір
№6/4/20/2007/840-К/1114, згідно з яким ВАТ КБ
«Надра» надав ОСОБА_8 цільовий кредит у
сумі 15 000 доларів США на строком до 12
березня 2027 року для проведення
розрахунків по договору
купівлі-продажу №789 від 14 березня 2007
року, укладеним між ОСОБА_8 та ОСОБА_13,
на підставі якого ОСОБА_8 придбаває у
власність нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1 (а. с. 10-11 том №2).

Крім того, 14 березня 2007 року ОСОБА_8
та ВАТ КБ «Надра» уклали договір
іпотеки №6/4/20/2007/980-1/1115, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського МНО
ОСОБА_14 за р. №801, відповідно до якого
ОСОБА_8 з метою забезпечення виконання
своїх зобов'язань за кредитним
договором №6/4/20/2007/840-К/1114 від 14 березня
2007 року передав у іпотеку ВАТ КБ
«Надра» належну йому на праві
власності квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 12-13 том
№2).

У 2008 році ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися
в суд з позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_8,
3-особи: ОСОБА_13, приватні нотаріуси
Харківського МНО ОСОБА_12, ОСОБА_15, ВАТ
КБ «Надра» про визнання недійсним
договору дарування грошей, визнання
частково недійсним договору
купівлі-продажу квартири, визнання
права власності на частину квартири.

Рішенням Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 21 листопада 2008 року
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про визнання недійсним договору
дарування від 14 березня 2007 року
грошової суми у розмірі 151 500 грн.,
укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_9,
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського МНО ОСОБА_12 за р. №1426; про
визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_13 та ОСОБА_8 14
березня 2007 року, посвідченого
приватним нотаріусом Харківського МНО
ОСОБА_11 за р. №798 в частині покупця; у
визнанні покупцями 73/100 часток квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_6, ОСОБА_7 в рівних часках
по 73/200 частин за кожним, у визнанні за
ОСОБА_6, ОСОБА_7 права власності на 73/200
частини квартири АДРЕСА_1 за кожним за
договором купівлі-продажу - відмовлено
( а. с.18-24 том №1).

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 17 лютого 2009
року рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 21 листопада 2008 року
змінено в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
визнання договору дарування грошової
суми недійсним.

Визнано недійсним договір
дарування грошової суми 151 500 грн. від 14
березня 2007 року, укладений між ОСОБА_6
та ОСОБА_9 В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін ( а.
с.25-27 том №1).

Рішенням Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 27 травня 2010 року
частково задоволено позов ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до ОСОБА_9, ОСОБА_8 про стягнення
грошової суми та стягнуто з ОСОБА_9 на
користь ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 151
500 грн., передані за договором дарування
грошей від 14 березня 2007 року (а. с. 28-31
том №1).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 717, ч.
1 ст. 718 ЦК України за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдарованому) безоплатно майно
(дарунок) у власність. Дарунком можуть
бути рухомі речі, в тому числі гроші та
цінні папери, а також рухомі речі.

Згідно ч. 1 ст. 722 ЦК України право
власності обдарованого на дарунок
виникає з моменту його прийняття.

Матеріали справи свідчать, що на час
придбання подружжям ОСОБА_8, ОСОБА_9
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6 не являлася
власником 151 500 грн., оскільки вказані
гроші були подаровані нею ОСОБА_9 за
договором дарування від 14 березня 2007
року, якими цього ж дня власниця
ОСОБА_9 розпорядилася на свій розсуд.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно дійшов висновку
про те, що спірна квартира не є
спільним частковим майном ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, оскільки була
придбана за договором купівлі-продажу
на кошти подружжя ОСОБА_8, ОСОБА_9

Доказів того, що між подружжям
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та подружжям ОСОБА_8,
ОСОБА_9 існувала домовленість про
створення спільної часткової
власності у вигляді спірної квартири,
матеріали справи не містять.

Не надані такі докази ОСОБА_6 та її
представником і в судовому засіданні
апеляційної інстанції.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи та
заперечення сторін, дослідив надані
сторонами докази, дав їм належну оцінку
та ухвалив законне й обґрунтоване
рішення в оскаржуваній частині.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції
при вирішенні спору не взяв до уваги, що
належні їм грошові кошти сумі 151 500 грн.
були використані ОСОБА_8 на придбання
спірної квартири та безпідставно
відмовив їм у визнанні за ним права
власності на 73/200 часток квартири
АДРЕСА_1 за кожним, не можуть бути
прийняті до уваги колегією суддів.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 14 березня 2007 року між ОСОБА_8
та ОСОБА_13, в судовому порядку з
підстав, передбачених діючим
законодавством, недійсним не визнано.

Договір дарування грошей, укладений
14 березня 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9
визнано судом недійсним і стягнуто з
ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 грошові кошти
у сумі 151 500 грн.

Вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
за ними права власності на частину
квартири та вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
визнання договору дарування грошей
недійсним, стягнення грошових коштів є
взаємно виключними, оскільки ОСОБА_6,
ОСОБА_7 фактично одночасно вимагають
визнати за ними права власності на 73/200
частин квартири АДРЕСА_1 за кожним із
них та повернути їм грошові кошти у
сумі 151 500 грн., які були використані
подружжям ОСОБА_9, ОСОБА_8 на придбання
спірної квартири.

Визнання судом недійсним договору
дарування грошей, укладеного між
ОСОБА_6 і ОСОБА_9, само по собі не
свідчить про виникнення у ОСОБА_6,
ОСОБА_7 права власності на частину
спірної квартири.

Інші доводи апеляційної скарги
ОСОБА_6, ОСОБА_7, не є суттєвими та
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст. ст. 308, 313, п. 1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 -
відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 5 лютого 2014 року в
оскаржуваній частині - залишити без
змін.

В іншій частині рішення суду
сторонами не оскаржене та колегією
суддів не переглядалося.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: