ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2014 р. Дарницький районний
суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Трусової Т.О.,

при секретарі Мінасян С.Г., з участю:
представника позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, його представника
ОСОБА_4, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного
майна подружжя, зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання квартири
особистою приватною власністю, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя.

В обґрунтування позову зазначила, що
під час шлюбу з відповідачем за рахунок
спільних коштів подружжя було придбано
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1,
правовстановлюючі документи на яку
оформлені на відповідача. Спільне
життя у них не склалося, у зв'язку з чим
в суді розглядається позов про
розірвання шлюбу. Посилаючись на те, що
відповідач відмовився поділити майно
за взаємною згодою та положення ст.ст.
60, 71 Сімейного кодексу України (далі - СК
України), ОСОБА_5 просила в порядку
поділу спільного майна подружжя
визнати за нею право власності на ?
частку вказаної квартири.

ОСОБА_3 пред'явив зустрічний позов до
ОСОБА_5 про визнання квартири АДРЕСА_1
його особистою приватною власністю. В
обґрунтування вимог вказав, що спірна
квартира була придбана за час шлюбу,
проте за його особисті кошти, які
знаходились на депозитних рахунках в
Севастопольській філії банку «Фінанси
та Кредит», в загальній сумі 146640 грн. та
кошти, отримані від продажу належних
йому на праві особистої власності
квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3. Всього за
інвестиційним договором в період з 21
травня 2008 р. по 21 жовтня 2009 р. у
придбання спірної квартири було
вкладено коштів в сумі 1050042 грн.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 первісний позов
підтримав, вимоги зустрічного позову
не визнав. Послався на те, що спірна
квартира придбана під час шлюбу і за
нормами сімейного законодавства вона є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. У придбання
квартири сторони вкладали спільні
кошти подружжя, в тому числі і кошти,
одержані позивачем у позику від
знайомих, а належних і достатніх
доказів придбання майна за особисті
кошти відповідач не надав.

Позивач ОСОБА_5 надала письмові
заперечення на зустрічний позов.
Пояснила, що інвестиційний договір
укладався в інтересах сім'ї і в
будівництво спірної квартири
вкладалися спільні кошти подружжя, в
тому числі її особисті заощадження,
заощадження, нажиті за час шлюбу, та
позичені грошові кошти. Лише зі змісту
зустрічної позовної заяви вона
дізналася про наявність у відповідача
коштів на депозитних рахунках та
продаж ним двох квартир у м. Києві.
Позивач заперечила, що на придбання
спірної квартири витрачені особисті
кошти відповідача пославшись на
ненадання останнім відповідних
доказів та зазначила, що їх сім'я була
достатньо забезпеченою, вони щорічно
виїжджали на відпочинок за кордон,
придбавали рухоме і нерухоме майно,
відповідач дарував їй коштовності
тощо.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_4 підтримали зустрічний позов,
первісний позов не визнали. Відповідач
пояснив, що інвестиційний договір
укладався ним не в інтересах сім'ї і у
придбання спірної квартири вкладалися
лише його особисті кошти, а не спільні
кошти подружжя. Вказав, що згоди на
укладення інвестиційного договору
його дружина на надавала, що додатково
підтверджує його доводи про те, що
квартира є його особистою приватною
власністю. З 2005 по 2008 р. він працював
управляючим ігрового закладу, а з 2008 р. -
директором фірми і отримував в місяць
приблизно 1,5 тис. доларів США. Дружина
була приватним підприємцем, проте
розмір її доходів йому невідомий, так
як під час проживання у шлюбі у них з
дружиною не було спільного бюджету, і
кожен з подружжя самостійно
розпоряджався своїми коштами. З 2009 р.
він проживає у Києві, і коли постало
питання про розлучення, вони
домовилися, що спірна квартира
залишається йому, а він не буде ставити
питання про поділ придбаної під час
шлюбу нерухомості в Криму, однак
вказану домовленість позивач порушила

Вислухавши представника
позивача, відповідача та його
представника, дослідивши письмові
пояснення та письмові докази, суд
вважає встановленими наступні
обставини та визначені відповідно до
них правовідносини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 9 лютого 2006 р.
(а.с. 3). Від шлюбу сторони мають дочку.

Рішенням Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 18 вересня 2013 р. шлюб
між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано (а.с. 58-59).

За час шлюбу сторін було придбано
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1,
правовстановлюючі документи на яку
оформлені на чоловіка ОСОБА_3 (а.с. 4).

Право власності ОСОБА_3 зареєстроване в
Київському міському бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна 4
лютого 2010 р. за реєстровим № 46044 (а.с. 5).

Квартира АДРЕСА_1 придбана за договором
від 20 травня 2008 р. № 16-71/ФО 71 про участь у
фонді фінансування будівництва,
укладеним між ТОВ «Фінансова компанія
«Конгрес Ріал Істейт Фінанс» -
управителем фінансування будівництва
виду А житлового будинку за
будівельною адресою: будинок АДРЕСА_4,
та довірителем ОСОБА_3 (а.с. 61-67).

Кошти на виконання умов вищевказаного
договору вносилися ОСОБА_3 в період з 21
травня 2008 р. по 21 жовтня 2009 р. наступними
платежами: 21 травня 2008 р. - 30000 грн.; 27
травня 2008 р. - 60000 грн.; 5 червня 2008 р. - 236500
грн.; 18 червня 2008 р. - 74000 грн.; 4 липня 2008 р.
- 50000 грн.; 19 серпня 2008 р. - 50000 грн.; 19
вересня 2008 р. - 50000 грн.; 21 жовтня 2008 р. -
20000 грн.; 29 грудня 2008 р. - 5000 грн.; 20 січня
2009 р. - 15000 грн.; 23 лютого 2009 р. - 29500 грн.; 17
березня 2009 р. - 10000 грн.; 10 червня 2009 р. -
70000 грн.; 22 липня 2009 р. - 10000 грн.; 17 серпня
2009 р. - 10000 грн.; 21 вересня 2009 р. - 20000 грн.; 29
вересня 2009 р. - 165000 грн.; 19 жовтня 2009 р. -
115042 грн.; 21 жовтня 2009 р. - 30000 грн. (а.с. 68-74).

Таким чином на виконання умов договору
про участь у фонді фінансування
будівництва у придбання спірної
квартири було вкладено грошових коштів
в загальній сумі 1050042 грн.

Набуття майна за час шлюбу створює
презумпцію права спільної сумісної
власності подружжя, яка знайшла своє
вираження у ст. 60 СК України, відповідно
до якої майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Випадки, коли набуте за час шлюбу майно
є особистою приватною власністю
дружини чи чоловіка, встановлені ст. 57
СК України. Зокрема законодавець
відніс до особистої приватної
власності дружини чи чоловіка майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй, йому особисто (п.
3 ч. 1 ст. 57 СК України).

Відповідачем ОСОБА_3 надані докази, які
доводять, що із загальної суми коштів,
вкладених у придбання спірної
квартири, 236500 грн. були його особистими
коштами, отриманими від продажу
належної йому до шлюбу квартири
АДРЕСА_2.

Вказана обставина доводиться
договором купівлі-продажу
вищевказаної квартири від 5 червня 2008 р.
(а.с. 99), який був укладений в той же день,
коли і відбулося внесення значної суми
коштів на виконання інвестиційного
договору. Продаж квартири АДРЕСА_2
здійснено за 572300 грн., з яких 236500 грн.
ОСОБА_3 сплатив за спірну квартиру. Ні
до вказаної дати, ні після, такі значні
суми на фінансування будівництва
спірної квартири одночасно не
вносилися.

Доказів на підтвердження наявності у
подружжя станом на 5 червня 2008 р.
спільних коштів в сумі 236500 грн., що
становить 23/100 частин вартості спірної
квартири (236500х100:1050042), позивач не
надала, а відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

З огляду на встановлені обставини суд
вбачає підстави для визнання 23/100
частин квартири АДРЕСА_1 особистою
приватною власністю ОСОБА_3

На підтвердження вимог зустрічного
позову відповідач також надав укладені
ним до шлюбу договори про банківські
строкові вклади (депозити) та платіжні
документи, які підтверджують внесення
коштів на депозит та зняття їх з
депозитних рахунків (а.с. 77-97); копію
поданої ним до АТ ХК «Київміськбуд»
заяви від 5 листопада 2008 р. про
зменшення суми щомісячних платежів за
договором фінансування будівництва з
посиланням на неможливість продати
нерухоме майно (а.с. 97); копію розписки,
яка посвідчує факт одержання ним 5
травня 2009 р. у борг від ОСОБА_6 грошових
коштів в сумі 500000 грн. (а.с. 101); договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 26
жовтня 2009 р. (а.с. 100) та нотаріально
посвідчену заяву ОСОБА_6 про повернення
йому ОСОБА_3 боргу 26 жовтня 2009 р. (а.с. 102).

Проте вказані документи не доводять
тієї обставини, що грошові кошти, які
ОСОБА_3 зберігав в банківських
установах, та які він одержав від
продажу двох квартир, окрім коштів в
сумі 236500 грн., були вкладені ним у
придбання спірної квартири.

Так грошові кошти, які зберігалися на
депозитних рахунках, були зняті з
рахунків ще у січні та травні 2007 р.,
тобто задовго до укладення договору
фінансування будівництва.

На виконання умов договору
фінансування будівництва кошти
вносились різними сумами та в різний
період часу - двічі на місяць, щомісяця,
допускались і перерви у три місяці, а
суми та дати внесення коштів не
співпадають з датами одержання ОСОБА_3
коштів від продажу квартир та позики
від ОСОБА_6 Зокрема кошти в борг ОСОБА_3
одержав 5 травня 2009 р., проте після
вказаної дати перший платіж ним
зроблено лише 10 червня 2009 р. при тому, що
з квітня по травень 2009 р. жодних коштів
на фінансування будівництва квартири
ним взагалі не вносилося.

Якщо прийняти до уваги ствердження
ОСОБА_3 про те, що станом на 21 жовтня 2008
р. у нього залишилось з депозитів та від
продажу квартири особистих коштів в
сумі 148440 грн., досить нелогічним
виглядає його звернення до АТ ХК
«Київміськбуд» ще 5 листопада 2008 р. про
зменшення розміру щомісячних платежів
до 5-10 тисяч грн.

На спростування доводів відповідача
позивачем ОСОБА_5 надано копії
розписок, які доводять, що в період з 25
травня 2008 р. по 18 жовтня 2009 р. вона
позичила на придбання квартири у м.
Києві грошові кошти в загальній сумі
54000 доларів США (а.с. 120, 121, 122), а також
документи, які підтверджують той факт,
що ОСОБА_3 під час шлюбу придбавалось
інше коштовне майно, зокрема гараж та
автомобілі, один з яких був придбаний
за кредитні кошти (а.с. 127, 128-129, 130, 131).

З наданого відповідачем кредитного
договору вбачається, що починаючи з
жовтня 2008 р. відповідач повинен
щомісячно вносити на погашення
одержаного для придбання
транспортного засобу кредиту кошти в
сумі 534,64 доларів США. (а.с. 142-151).

З огляду на встановлені обставини,
виходячи з припису ч. 4 ст. 60 ЦПК України,
згідно якого доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях, суд
приходить до висновку, що решта
вкладених у придбання спірної квартири
коштів, що складає 813542 грн., є спільними
сумісними коштами подружжя.

Враховуючи, що 23/100 часток квартири
АДРЕСА_1 є особистою приватною
власністю ОСОБА_3, об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя є
77/100 часток вказаної квартири.

Ч. 1 ст. 69 СК України надає дружині і
чоловіку право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності.

Оскільки сторони не домовилися про
поділ майна за взаємною згодою, як це
передбачено ч. 2 ст. 69 цього Кодексу,
даний спір повинен вирішуватися судом.

При визначенні часток майна подружжя
суд виходить з того, що згідно положень
ст. 70 СК України вони повинні бути
рівними, оскільки інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
контрактом.

Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі, а
неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Беручи до уваги, що квартира АДРЕСА_1
знаходиться у багатоквартирному
будинку і являє собою відособлене
приміщення загальною площею 108,60 кв.м.,
житловою площею 63,20 кв.м., яке
складається з трьох жилих кімнат та
допоміжних приміщень, і з неї неможливо
обладнати дві квартири з окремими
входами, вказана квартира є
неподільним майном.

Оскільки ні ОСОБА_5, ні ОСОБА_3 не надали
згоди на одержання грошової
компенсації замість їх частки у праві
спільної сумісної власності на спірну
квартиру, як це вимагається згідно з
приписами ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України, суд в
порядку поділу майна подружжя визнає
за ОСОБА_5 право власності на 77/200 її
часток (77/100:2).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5 та зустрічний позов
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати особистою приватною власністю
ОСОБА_3 23/100 часток квартири АДРЕСА_1
загальною площею 108,60 кв.м., житловою
площею 63,20 кв.м., яка належить ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про право власності
серії САС № 854665 від 1 лютого 2010 р.,
зареєстровану в Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 4 лютого 2010 року за
реєстровим № 46044.

Визнати спільною сумісною власністю
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 77/100 часток квартири
АДРЕСА_1 та в порядку поділу визнати за
ОСОБА_5 право власності на 77/200 часток
зазначеної квартири.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: