Справа № 640/6438/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2014 р. Київський
районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб
Г.А.

при секретарі
Хлистун Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні заяву представника позивача
ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1
звернувся до суду з заявою про
забезпечення позову, в якій просить
забезпечити позов шляхом накладення
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві в розмірі суми
банківського вкладу позивача, а саме 40
000 грн.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 151 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити передбачені цим
Кодексом заходи забезпечення позову. У
заяві про забезпечення позову повинно
бути зазначено: причини, у зв'язку з
якими потрібно забезпечити позов; вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності; інші відомості, потрібні
для забезпечення позову. Забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов
забезпечується: накладенням арешту на
майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України
види забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК
України заява про забезпечення позову
розглядається судом, у провадженні
якого перебуває справа, в день її
надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали заяви та
цивільної справи не вбачає підстав для
застосування заходів забезпечення
позову.

Згідно пункту 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 22.12.2006
року «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», питання про
забезпечення позову вирішує суддя
одноособово або суд у судовому
засіданні (залежно від стадії розгляду
справи) в день надходження заяви.

Згідно п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.2006 року
№9 «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляд заяв про
забезпечення позову» передбачено, що
вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів.

Відповідно до цього ж п. 4 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.2006 року №9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

У пункті 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р.
«Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» роз'яснено про те,
що згідно пункту 1 частини 1 ст.152 ЦПК
України позов майнового характеру
дозволяється забезпечувати шляхом
накладення арешту на майно або грошові
кошти, що належать відповідачеві і
знаходяться у нього або інших осіб. На
підставі цього пункту з метою
забезпечення виконання судового
рішення в майбутньому можна накласти
арешт також на випущені у будь-якій
формі акції, що належать відповідачеві
і знаходяться у нього або в інших осіб,
оскільки такий арешт не зупиняє та не
обмежує інші права учасників
товариства, у тому числі право на
участь в управлінні останнім, на
одержання інформації про його
діяльність і дивідендів.

Заявником не надано жодних доказів, що
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, необґрунтовано
необхідності застосування саме такого
виду забезпечення позову, також в
матеріалах справи відсутні відомості,
що підтверджують право власності
відповідача на будь-яке майно або
кошти, тому суд відмовляє представнику
позивача в задоволенні заяви про
забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України,
постановою Пленуму Верховного Суду
України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника
позивача ОСОБА_1 про забезпечення
позову - відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не
підлягає.

Суддя -