Справа № 271/6218/13-ц
Провадження № 2/271/139/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
м. Макіївка

Червоногвардійський районний суд
міста Макіївки Донецької області в
складі:

головуючий суддя
Заставенко М.О.

при секретарі Бановій
О.М.

за участю позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні місцевого суду
в м. Макіївці цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл
сумісно нажитого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою до Відповідача про розподіл
сумісно нажитого майна посилаючись на
те, що Позивач з серпня 2006 року
перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 Рішенням
Червоногвардійського районного суду
міста Макіївки від 01.03.2013 року шлюб між
подружжям був розірваний. В період
шлюбу за договором купівлі-продажу від
20.05.2011 року, посвідченого приватним
нотаріусом Макіївського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, була
придбана квартира АДРЕСА_1. Договір
купівлі продажу квартири було укладено
на ім?я відповідача Відповідно до звіту
про незалежну оцінку вбудованого
приміщення (квартири) складеного ТОВ
«Експерт-Центр» вартість квартири
становить 146870,00 гривень. Просить суд
розділити сумісне нажите майно між нею
та відповідачем, виділивши позивачу
внатурі - квартиру АДРЕСА_1 та визнати
за нею право власності на вищевказану
квартиру, стягнувши з позивача на
користь відповідача компенсацію у
розмірі 73435,00 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1,
позовні вимоги підтримала в повному
об'ємі, пославшись на обставини
викладені у позовній заяві, просила суд
розділити сумісне нажите майно,
виділивши внатурі їй - квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та
визнати за нею право власності на
вищевказану квартиру, стягнувши на
користь відповідача компенсацію у
розмірі 73435,00 гривень.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги визнав в повному об'ємі,
не заперечував проти їх задоволення, а
саме: розділити сумісне нажите майно,
виділивши позивачу внатурі - квартиру
№19, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та
не заперечував проти визнання за
ОСОБА_1 право власності на квартиру,
отримавши компенсацію у розмірі 73435,00
гривень.

Вислухавши пояснення
сторін, дослідивши надані докази, суд у
межах заявлених позовних вимог (стаття
11 ЦПК України) установив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі, який рішенням
Червоногвардійського районного суду м.
Макіївки від 01 березня 2013 року було
розірвано. Після розірвання шлюбу
прізвище ОСОБА_1 було змінено на
дошлюбне «ОСОБА_1» (а.с. 6). Від шлюбу
мають неповнолітню дитину ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

За договором купівлі-продажу від 13
травня 2011 року, ОСОБА_2 придбав
двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 8).
Право власності ОСОБА_2 07 червня 2011 року
зареєстровано у комунальному
підприємстві «Бюро технічної
інвентаризації м. Макіївки» (а.с. 9). Дані
обставини також визнані сторонами в
судовому засіданні.

За правилами статей 10 і 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставі своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Визначальною підставою
для набуття подружжям права спільної
сумісної власності за нормами
сімейного законодавства є одна
обставина: набуття (придбання) майна на
час шлюбу, крім випадків, встановлених
законом або договором. У зв'язку з чим
ні дружина, ні чоловік не повинні
доводити наявність права спільної
сумісної власності на майно, набуте у
шлюбі.

Презумпція права спільної сумісної
власності подружжя закріплена
приписами ст. 60 СК України, згідно якої
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, веденням
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Нормами ст. 63 та 70 СК України визначено,
що дружина та чоловік мають рівні права
на володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

У разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

При вирішені спору про поділ майна суд
може відступити від засад рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка
майна дружини, чоловіка може бути
збільшена, якщо з нею проживають діти, а
також непрацездатні повнолітні син,
дочка, за умови, що розмір аліментів,
які вони одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Судом встановлено, що між колишнім
подружжям шлюбний договір не
укладався, будь-якої домовленості щодо
зміни розміру часток у спільному майні
немає. Відповідачам не було заявлено
вимоги щодо зменшення належної
Позивачу частки права власності на
квартиру.

За таких обставин суд
дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1
належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві
спільної сумісної власності і була
придбана подружжям під час шлюбу.

Відповідно до правил ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК
України присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації можливе
за умови попереднього внесення другим
із подружжя відповідної грошової суми
на депозитний рахунок суду.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року N 11
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" роз'яснено,
що за відсутності згоди одного із
подружжя присудження грошової
компенсації може мати місце з підстав,
передбачених ст. 365 ЦК України, за умови
звернення подружжя (одного з них) до
суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України)
та попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
компенсації.

Під час судового розгляду справи
позивач не надала належних і
допустимих доказів на підтвердження
того, що сума грошової компенсації була
нею внесена на депозитний рахунок суду.
Таким чином, оскільки позивачем не
були виконані вимоги закону, виділити в
натурі сумісно нажите майно - квартиру
АДРЕСА_1 та визнати право власності за
позивачем неможливо, оскільки ці
вимоги не ґрунтуються на вимогах
закону.

За таких обставин позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню з визнанням за нею та
ОСОБА_2 права власності на квартиру, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 по 1/2
частині за кожним.

На підставі вищенаведеного, керуючись
статтями 3, 10, 11, 60, 61, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розподіл сумісно нажитого майна -
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженкою міста Свердловськ
Луганської області право власності на
1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення.

СУДДЯ: