АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Галичанського А. Д., Перепелюк
І.Б.

секретар Собчук І.Ю.

з участю позивачки ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про збільшення розміру
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Новоселицького районного
суду Чернівецької області від 13 лютого
2014 року,

встановила:

У січні 2014 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2
про збільшення розміру аліментів.

Зазначала, що з червня 2008 року по
квітень 2011 року перебувала з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу у них є син ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого
відповідно до рішення Новоселицького
районного суду від 9 вересня 2011 року
відповідач зобов'язаний сплачувати
аліменти у розмірі по 300 гривень,
щомісяця, до його повноліття.

Посилаючись на погіршення свого
майнового стану, спроможності
відповідача сплачувати аліменти у
більшому розмірі, необхідність
додаткових витрат, пов'язаних із
майбутнім навчанням сина, погіршенням
стану його здоров'я, позивачка просила
суд збільшити розмір аліментів на його
утримання, з 300 до 700 гривень, а після
уточнення позовних вимог - до 500
гривень, щомісяця.

Рішенням Новоселицького районного
суду Чернівецької області від 13 лютого
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги -
збільшити розмір аліментів, які
стягуються з відповідача, до 700 гривень.

Посилається на неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
норм процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з його
недоведеності та безпідставності.

Такий висновок суду є правильним.

У справі встановлено, що рішенням
Новоселицького районного суду
Чернівецької області від 13 лютого 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_1 про
збільшення розміру аліментів на
утримання неповнолітньої дитини
відмовлено.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивачка не посилалася на докази
покращення майнового стану
відповідача й такі докази у справі
відсутні.

В суді апеляційної інстанції позивачка
пояснила, що її майновий стан після
ухвалення рішення Новоселицького
районного суду Чернівецької області
від 13 лютого 2014 року про стягнення з
відповідача аліментів практично
залишився на тому ж рівні. За цей час
вона народила ще одну дитину від іншого
чоловіка, який їх утримує. Вона також
отримує допомогу на дитину.

Відповідно доводи апелянта про те, що
за майновим станом відповідач
спроможний сплачувати аліменти у
більшому розмірі є необґрунтованими.

Не можуть бути підставою для зміни
оскаржуваного рішення і доводи
апелянта про наявність у дитини
захворювання, відвідування заняття у
платному гуртку, необхідність коштів у
зв'язку з цим та з очікуваним навчання
дитини з вересня цього року у
загальноосвітньому навчальному
закладі.

Згідно вимог ст. 185 СК України той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими
обставинами (розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
спору визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення.

Додаткові витрати на дитину можуть
фінансуватися наперед або покриватися
після їх фактичного понесення разово,
періодично або постійно.

Суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що позивачка з позовом
про зобов'язання відповідача до участі
у додаткових витратах на дитину не
зверталася.

Можливості пред'явлення таких вимог,
які є відмінними від вимог про
збільшення розміру аліментів,
позивачка не позбавлена.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалено на підставі повно
з'ясованих обставин справи, з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, є по суті
правильним, а підстави для зміни чи
скасування рішення відсутні.

На підставі наведеного та керуючись п.
1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новоселицького районного суду
Чернівецької області від 13 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: А. Д. Галичанський

І. Б. Перепелюк