25 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого: Качана В.Я.
Суддів: Рейнарт І.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника ПАТ КБ «Приватбанк» -
Шуліки Аліни Володимирівни на заочне
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 22 листопада 2013 року у
справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк»
до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

встановила:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості в сумі 22
937,96 грн. за договором № KIXRRX06310098 від
22.07.2008 року.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 22 листопада 2013 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
КБ «Приватбанк» - Шуліка А.В. просить
суд скасувати рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 22 листопада
2013 року та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт
посилається на неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь головуючого,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
22.07.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_2 було укладено договір №
KIXRRX06310098, за умовами якого банк надав
ОСОБА_2 кредит в сумі 2 525,71 грн. строком
на 6 місяців з 22.07.2008 року по 22.01.2009 року
включно зі сплатою 12,0% річних на суму
залишку заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ «Приватбанк» виконав свої
зобов'язання за умовами договору №
KIXRRX06310098 від 22.07.2008 року та надало
відповідачу ОСОБА_2 кредитні кошти в
сумі 2 525,71 грн.

Справа № 755/26639/13-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/3359/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Яровенко
Н.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Качан В.Я.Однак, ОСОБА_2 свої
зобов'язання за вказаним договором не
виконав, кредитні кошти не повернув, у
зв'язку із чим утворилася
заборгованість.

Вирішуючи питання про відмову в
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції виходив із того, що ПАТ КБ
«Приватбанк» звернулося до суду з
даним позовом поза межами загальних
строків позовної давності, враховуючи,
що початок перебігу строку позовної
давності починається у позивача з
моменту закінчення строку дії
договору, тобто з 22.01.2009 року, але з
позовом до суду позивач звернувся лише
14.10.2013 року. Отже, у суду є підстави
відмовити у задоволенні позову у
зв'язку зі спливом строку позовної
давності.

Проте, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
з наступних підстав.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Пунктом 5.5 договору № KIXRRX06310098 від 22.07.2008
року терміни позовної давності по
вимогах про стягненню кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафу за
даним договором встановлюється
сторонами тривалістю 5 років.

Враховуючи викладене, колегією суддів
встановлено, що у відповідності до
вимог ст. 259 ЦК України сторони при
укладенні кредитного договору
погодили терміни позовної давності,
тобто збільшили позовну давність до
п'яти років, що засвідчили особистими
підписами.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позовних вимог із підстав пропуску
загального строку позовної давності за
ст. 257 ЦК України є хибним, оскільки в
даному випадку позовна давність була
збільшена за домовленістю сторін на
п'ять років, тому її сплив припадає на
22.01.2014 року, в той час як позивач
звернувся до суду з позовом 14.10.2013 року,
тобто в межах встановленого строку
позовної давності.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 1050, 1054 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому. За кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Із розрахунку заборгованості
вбачається, що станом на 30.09.2013 року
заборгованість за кредитом становить
суму 22 937,96 грн., яка складається із
основної суми заборгованості - 1 614,11
грн., заборгованості за відсотками - 64,04
грн., заборгованості по комісії 340,95
грн., пені - 19 350,39 грн., фіксованого
штрафу - 500,00 грн., штрафу від суми
заборгованості - 1 068,47 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зазначеного вище розрахунку за
договором № KIXRRX06310098 від 22.07.2008 року
станом на 30.09.2013 року період
прострочення платежу становить більше
одного року, зокрема період з 22.07.2008
року по 30.09.2013 року, за даний період
нарахована пеня в розмірі 19 350,39 грн.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з таким розрахунком,
оскільки в порушення положень ст. 258 ЦК
України зазначену суму пені
розраховано за період, який значно
перевищує один рік.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про те, що суму пені в розмірі
19 350,39 грн. слід зменшити до - 3 870,10 грн.,
виходячи із розрахунку суми пені за
один рік, оскільки нарахування суми
пені за період, який перевищує один рік,
суперечить вимогам чинного
законодавства.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що позовні
вимогиПАТ КБ «Приватбанк» про
стягнення заборгованості підлягають
частковому задоволенню, у зв'язку з чим
стягненню з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» підлягає сума
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 7 457,67 грн., оскільки позовні
вимоги відповідають доказам у справі,
умовам спірного договору та вимогам
чинного законодавства України.

Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню судовий збір в сумі
229,40 грн., сплачений ПАТ КБ «Приватбанк»
при зверненні до суду з позовом.

За таких обставин, рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 22 листопада 2013 року ухвалено з
неповним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи та з
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
тому рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ
«Приватбанк» - Шуліки Аліни
Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 22 листопада 2013 року у
справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту.

Позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість за
договором № KIXRRX06310098 від 22.07.2008 року в
сумі 7 457,67 грн. (сім тисяч чотириста
п'ятдесят сім гривень 67 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» судові витрати в сумі 229,40
грн. (двісті двадцять дев'ять гривень 40
копійок).

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: