Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Хараджа О. О., при секретарі Ковальовій
О.О., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про
визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_2, звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_3 про визнання права
власності та виділ частини зі
спільного об'єкта права власності
шляхом стягнення грошової компенсації
на користь позивачки в розмірі 42800 грн.
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що
позивачка ОСОБА_2 у період з 14.10.2006 року
по 19.09.2013 року знаходилась у шлюбі із
ОСОБА_4, який ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер. У
період шлюбу за спільні кошти ними була
придбана однокімнатна квартира
гостинного типу, оформлена на
покійного чоловіка, без виділу та
визначення часток у спільній
власності. Вважає майно, придбане за
період шлюбу, їх спільною сумісною
власністю та просила визнати за ОСОБА_2
право власності на 1/2 частину спірної
квартири, що розташована в АДРЕСА_1.
Також просила провести виділ 1/2 частини
квартири в натурі шляхом стягнення з
відповідачки грошової компенсації її
вартості в розмірі 42800 грн. з
припиненням права спільної власності
на об'єкт.

Ухвалою суду від 18.02.2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1, яка діє в інтересах
ОСОБА_2, в частині виділу 1/2 частини зі
спільного об'єкта права власності -
квартири, розташованої в АДРЕСА_1
шляхом стягнення з відповідачки
грошової компенсації за заявою ОСОБА_1
залишені без розгляду.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник
позовні вимоги підтримали з підстав,
викладених у позові, а також просили
стягнути на користь позивачки всі
понесені нею судові витрати під час
підготовки позовних документів для
розгляду справи.

Позивачка ОСОБА_2 у судове засідання не
з'явилась.

Відповідачка та її представник в
судовому засіданні позовні вимоги про
визнання права власності визнали,
погодилися із можливістю визнання
права власності на 1/2 частину квартири
в АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 Між тим,
відповідачка вказувала, що прав та
законних інтересів позивачки не
порушувала, також вказувала на
можливість в досудовому порядку
захистити свої права шляхом звернення
із заявою до нотаріуса та отримання
свідоцтва на частку в спільному майні.
У зв'язку із цим не погоджувалась із
вимогами про стягнення судових витрат.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
між позивачкою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 14.10.2006
року був зареєстрований шлюб, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом. (а.с. 10).

09.09.2013 року рішенням Іллічіського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був
розірваний. (а.с.11).

У період шлюбу за спільні кошти
подружжя була придбана квартира та
оформлена на ім'я ОСОБА_4, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 23.03.2007 року та
витягом №14103472 від 02.04.2007 року про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, виданим Маріупольським бюро
технічної інвентаризації. (а.с. 12,13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, про що
18.10.2013 року складено відповідний
актовий запис №1234 та Іллічівським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Маріупольського міського управління
юстиції у Донецькій області видано
свідоцтво серія НОМЕР_1. (а.с. 21).

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 61 СК України
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. (ст. 70 СК України).

В силу ч.1 ст. 68 СК України розірвання
шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності на майно, набуте за
час шлюбу.

З урахуванням наведених норм, суд
приходить до висновку, що придбана
ОСОБА_4 квартира, яка розташована в
АДРЕСА_1, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя із
позивачкою і вона має право на рівну
частку в цій квартирі.

Намагаючись захистити своє право
власності на частку в цій квартирі
позивачка після смерті чоловіка в
досудовому порядку звернулась до
нотаріусу із відповідною заявою про
видачу їй свідоцтва про право
власності на частину в спільному майні
подружжя. (а.с. 56).

Однак постановою нотаріуса від 08.01.2014
року їй було відмовлено у видачі
свідоцтва про право власності на
частку в спільному майні подружжя на
квартиру, що розташована в АДРЕСА_1 з
тих підстав, що на момент смерті ОСОБА_4
вони не перебували у зареєстрованому
шлюбі. (а.с. 62).

Статтею 41 Конституції України
закріплені фундаментальні права особи
в сфері приватної власності, згідно
якої кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Статтею 51 Конституції України
закріплено, що кожен із подружжя має
рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Згідно статті 1 Протоколу №1 до
«Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод» від 04.11.1950 № ETS N
005, ратифікованою Законом України від
17.07.1997р. №475/97-ВР «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції» кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Враховуючи наведені основоположні
права людини і той факт, що національне
сімейне законодавство встановлює
презумпцію спільності майна подружжя,
а також безрезультатні намагання
позивачки в досудовому порядку
захистити своє право власності на
частку в спільному майні, суд вважає
законним захистити право власності
одного із подружжя на спільно нажите
майно в судовому порядку шляхом
визнання за позивачкою права власності
на 1/2 частину квартири, що розташована в
АДРЕСА_1. Суд також при винесені рішення
враховує визнання відповідачкою
позовних вимог в цій частині в судовому
засіданні.

Згідно статті 174 ЦПК України відповідач
може визнати позов протягом усього
часу судового розгляду, зробивши усну
заяву. У разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

Приймаючи рішення, суд вирішує як
розподілити судові витрати. Стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати (ст. 88 ЦПК України).

Згідно положень статті 79 ЦПК України
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. До витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, належать:
витрати на правову допомогу; витрати
сторін та їх представників, що
пов'язані з явкою до суду; витрати,
пов'язані із залученням свідків,
спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз;
витрати, пов'язані з проведенням огляду
доказів за місцем їх знаходження та
вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи; витрати, пов'язані з
публікацією в пресі оголошення про
виклик відповідача.

Позивачка просить стягнути судові
витрати, які склались із судового збору
в сумі 428 грн. та витрат на надання
правової допомоги адвокатом: надання
консультації та складення позовної
заяви в сумі 500 грн.

У частині стягнення судового збору суд,
керуючись положеннями п.2 ч.1 ст. 80,
частиною 1 статті 88 ЦПК України та
статті 4 Закону України «Про судовий
збір», вважає обґрунтованим розмір
судового збору в сумі 270,18 грн., який
повинен був бути сплачений позивачем
при подані позову про визнання права
власності на 1/2 частку квартири,
загальна вартість якої згідно
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу становить 54035 грн.

При визначені обсягу витрат на правову
допомогу, суд виходить із приписів
частини 2 статті 84 ЦПК України, за якою
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом. Статтею 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» визначено,
що розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних справах, в
яких така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Для визначення та забезпечення не
перевищення граничного розміру
компенсації витрат на правову допомогу
суду необхідно мати для розрахунку
погодинний час, який був витрачений
адвокатом на вчинення тих чи інших дій,
пов'язаний із підготовкою та
складенням позову, наданням
консультації. Проте позивачкою була
надана лише квитанція №13 від 04.12.2013
року (а.с. 18), в якій не зазначено
фактичного часу, витраченого адвокатом
на консультацію позивачки, підготовку
та складання позовної заяви, що є
необхідним та визначальним для
розрахунку судом граничного розміру
компенсації витрат на правову
допомогу. Відтак суд позбавлений
можливості забезпечити дотримання та
перевірку граничних сум витрат на
правову допомогу, через це в цій
частині вимог має бути відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 12, 60, 80, 84, 88, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 60, 61, 68, 70 Сімейного кодексу
України, ст.ст. 41, 51 Конституції України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про
визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1, що
складається з жилої кімнати 3 площею 12,9
кв.м., коридору 1 площею 3,5 кв.м., санвузла
2 площею 0,9 кв.м., загальною площею 17,3
кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
витрати з оплати судового збору в
розмірі 270,18 грн.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Іллічівський районний суд м.
Маріуполя протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення буде виготовлений
22.02.2014 року.

Суддя:
О. О. Хараджа