інстанції - Сидоренко А. П.Номер
провадження 22-ц/788/636/14 Суддя-доповідач -
Таран С. А. Категорія - 37
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Таран С. А.,

суддів - Левченко Т. А., Собини О. І.,

за участю секретаря судового засідання
- Чуприни В.І.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 14 лютого 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа: Перша Сумська державна
нотаріальна контора

про встановлення факту постійного
проживання з спадкодавцем, визнання
частково недійсним свідоцтв про право
на спадщину за законом, визнання права
власності на частину спадкового майна,-

в с
т а н о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 14 лютого 2014 року позов ОСОБА_4
задоволено.

Встановлено факт постійного
проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_5 однією
сім'єю за адресою: АДРЕСА_1 на день
смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину
спадщини, а саме, на 1/4 частину квартири
в ЖБК №29 «Колос» АДРЕСА_1 із належної
спадкодавці ОСОБА_5 1/2 частини вказаної
квартири, на 1/2 частину приватизованої
земельної ділянки, загальною площею 0,12
га., наданої для ведення особистого
підсобного господарства - 0,08 га., та під
забудову - 0,04 га., що знаходиться за
адресою АДРЕСА_2, кадастровий номер
земельної ділянки: :02:001.0605 (ІЖБ),
:02:001.0606, яка належала спадкодавці
ОСОБА_5 на підставі Державного акту на
право приватної власності на землю
серія СМ№6661, виданого Садівською
сільською радою Сумського району
Сумської області 06 травня 1997 року і
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 505, на 1/2 частину
приватизованої земельної ділянки,
загальною площею 0,05 га., наданої для
ведення садівництва, яка знаходиться
за адресою м. Суми, садівничий
кооператив «Дружба», Білопільський
шлях, ділянка номер НОМЕР_1, кадастровий
номер :14:006:0317, яка належала
спадкодавці ОСОБА_5 на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю серія СМ №01469,
виданого Сумською міською радою 14
червня 1994 року і зареєстрованого в
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 1235.

Визнано свідоцтво про право на
спадщину за законом, посвідчене Першою
Сумською державною нотаріальною
контрою 13 червня 2008 року, згідно якого
ОСОБА_3 є спадкоємцем квартири АДРЕСА_1,
частково недійсним.

Визнано свідоцтво про право на
спадщину за законом, посвідчене першою
Сумською державною нотаріальною
конторою 13 червня 2008 року, згідно якого
ОСОБА_3 є спадкоємцем приватизованої
земельної ділянки загальною площею 0,12
га., наданої для ведення особистого
підсобного господарства - 0,08 га., та під
забудову - 0,04 га., що знаходиться за
адресою АДРЕСА_2, кадастрові номера
земельної ділянки: :02:001.0605 (ІЖБ),
:02:001.0606, яка належала спадкодавці
ОСОБА_5 на підставі Державного акту на
право приватної власності на землю
серія СМ № 6661, виданого Садівською
сільською радою Сумського району
Сумської області 06 травня 1997 року і
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів а право приватної
власності на землю за № 505, частково
недійсним.

Визнано свідоцтво про право на
спадщину за законом, посвідчене Першою
Сумською державною нотаріальною
конторою 13 червня 2008 року, згідно якого
ОСОБА_3 є спадкоємцем приватної
земельної ділянки, загальною площею 0,05
га., наданої для ведення садівництва,
яка знаходиться за адресою місто Суми,
садівничий кооператив «Дружба»,
Білопільський шлях, ділянка номер
НОМЕР_1, кадастровий номер :14:006:0317,
яка належала спадкодавці ОСОБА_5 на
підставі Державного акту на право
приватної власності на землю серія СМ
№ 01469, виданого Сумською міською радою
14 червня 1994 року і зареєстрованого в
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 1235,
частково недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судові витрати в розмірі 536 грн. 50 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказано, що
висновки суду першої інстанції на його
погляд є цілком помилковими, тому що
місцевий суд порушив при ухваленні
рішення як норми процесуального права,
так і норми матеріального права, і
принцип справедливості.

Також вказує, якщо Зарічний районний
суд м. Суми у рішенні від 02 серпня 2012
року вже встановив, що ОСОБА_4 не
претендує на спадщину, то 14 лютого 2014
року не було підстав визнавати за
позивачем право власності на 1/2 частину
спадщини, яка відкрилася після смерті
матері відповідача ОСОБА_5

Зазначено, що у судовому засіданні
відповідачем було заявлене клопотання
про дослідження матеріалів справи
№324/12 та просив місцевий суд прослухати
пояснення позивача та його
представника щодо того, що позивач
свідомо не мав наміру приймати
спадщину після смерті його дружини, а
бажав лише забрати у відповідача 1/2
частку у спільному з матір'ю майні.
Всупереч вимогам ст. 212 ЦПК України суд
першої інстанції не приділив уваги
дослідженню цих доказів, що призвело до
порушення його права на спадщину за
законом.

Крім того зазначено, що при розгляді
його апеляційної скарги апелянт
просить прийняти до уваги, те що він є
єдиним сином позивача, мешкає на
орендованій квартирі у той час, як
позивач проживає у спірній квартирі.

У підсумку зазначено, що викладене у
апеляційній скарзі свідчить про
недоведеність позовних вимог ОСОБА_4 та
про невідповідність висновків суду
обставинам справи, про порушення та
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права.

Просить рішення суду від 14 лютого 2014
року по даній справі, скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволення цього позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

В судове засідання апеляційної
інстанції позивач, апелянт та його
представник, представник 3 особи не
з'явилися , про розгляд справи
повідомлені належним чином

Заслухавши пояснення представника
позивача ОСОБА_4, дослідивши матеріали
справи та перевіривши рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
і вбачається з матеріалів справи, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 24 березня 1967 року
зареєстрували шлюб, що підтверджується
копією свідоцтва про шлюб (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть (а.с.12).

На час смерті ОСОБА_5 у її власності
перебувала квартира АДРЕСА_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
право власності на нерухоме майно
(а.с.65), приватизована земельна ділянка,
загальною площею 0,12 га., надана для
ведення особистого підсобного
господарства - 0.08 га., та під забудову -
0,04 га., що знаходиться за адресою
АДРЕСА_2, кадастрові номера земельної
ділянки: :02:001.0605 (ІЖБ), :02:001.0606,
що підтверджується копією державного
акту на землю серія СМ №6661, виданого
Садівською сільською радою Сумського
району Сумської області 06 травня 1997
року і зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності за № 505 (а.с.67), приватизована
земельна ділянка загальною площею 0,05
га., надана для ведення садівництва, яка
знаходиться за адресою м. Суми,
садівничий кооператив «Дружба»,
Білопільський шлях, ділянка номер
НОМЕР_1, кадастровий номер :14:006:0317,
що підтверджується копією державного
акту на право приватної власності на
землю серія СМ№01469, виданого Сумською
міською радою 14 червня 1994 року і
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №1235 (а.с.70).

Відповідно до свідоцтв про право на
спадщину за законом, посвідчених
державним нотаріусом Першої Сумської
державної нотаріальної кантори Сокол
Т.П. 13 червня 2008 року, спадкоємцем майна
ОСОБА_5 став її син ОСОБА_3 Спадкове
майно, на яке видане свідоцтво
складається з квартири в АДРЕСА_1 (а.с.73),
приватизованої земельної ділянки
загальною площею 0,12 га., за адресою:
АДРЕСА_2 (а.с.72) та приватизованої
земельної ділянки загальною площею 0,05
кв.м. за адресою м. Суми, садівничий
кооператив «Дружба», Білопольське
шосе, ділянка номер НОМЕР_1 (а.с.72).

Згідно рішення Зарічного районного
суду м. Суми від 02 серпня 2012 року, яке
залишено без змін відповідно до ухвали
Апеляційного суду Сумської області від
04 вересня 2012 року за позовною заявою
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, 3-ті особи: Перша
Сумська державна нотаріальна контора,
КП «Сумське міське бюро технічної
інвентаризації» про визначення
частково недійсним свідоцтва про право
власності в порядку спадкування та
визнання права власності 1/2 частину
квартири, позовні вимоги ОСОБА_8
задоволені. Визнано частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом на квартиру АДРЕСА_1 від 13
червня 2008 року виданого державним
нотаріусом Першої Сумської державної
нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_3
Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.18-20).
Згідно вказаних судових рішень
встановлено, що спірна квартира, яка
була нажита подружжям за час шлюбу, є їх
спільною сумісною власністю, якій їх
частки є рівними, тобто по 1/2, таким
чином після смерті ОСОБА_5 спадщина
відкрилася не на всю квартиру, а лише на
належну їй на праві власності 1/2
частину.

Як вбачається з копії довідки ТОВ
«СПОЖ» від 23 квітня 2008 року в АДРЕСА_1
були зареєстровані на той час: ОСОБА_3,
дружина ОСОБА_9, син дружини ОСОБА_10,
донька ОСОБА_11, мати ОСОБА_5 була
зареєстрована за даною адресою з 06
січня 1975 року по день смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.64).

Згідно паспорту позивача ОСОБА_4, який є
громадянином Російської Федерації,
його зареєстрованим місцем проживання
є с. Борки Суджанського району Курської
області (а.с.27-29).

Не дивлячись на вказане зареєстроване
місце проживання, ОСОБА_4 останнім
часом постійно проживав разом з
ОСОБА_5, що підтвердили в судовому
засіданні свідки ОСОБА_13, ОСОБА_9,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, та не заперечував сам
відповідач.

Правильно встановивши вказані
обставини, суд першої інстанції,
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позову враховуючи те, що
позивач являється спадкоємцем після
смерті дружини ОСОБА_5, та визнання за
ним права власності на 1/2 частину
спадщини, яка складається з 1/2 частини
квартири та земельних ділянок, які
належали ОСОБА_5 на праві власності, в
порядку спадкування за законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 1217, 1218 ЦК
України спадкування здійснюється за
заповітом або за законом. До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, той з подружжя
, який його пережив , та батьки.

Відповідно до статті 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким , що прийняв
спадщину, якщо протягом строку ,
встановленого статтею 1270 ЦК України ( 6
міс. ) , він не заявив про відмову від
неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України
« Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні «
реєстрація місця проживання або її
відсутність не можуть бути умовою
реалізації прав і свобод, передбачених
Конституцією, законами чи міжнародними
договорами України , або підставою для
їх обмеження .

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 21 постанови від 30 травня
2008 року № 7 « Про судову практику у
справах про спадкування « будь -яка
особа , яка постійно проживала разом зі
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається такою, що
своєчасно прийняла спадщину.

Суд першої інстанції вірно на підставі
досліджених доказів встановив і це не
оспорюється апелянтом , що ОСОБА_4
останнім часом постійно проживав
разом з померлою ОСОБА_5 і мешкав з нею
на час її смерті, тому вірно
задовольнив позовні вимоги про
встановлення факту постійного
проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією
сім'єю на день її смерті.

Оскільки позивач знаходився з
померлою в шлюбі і відповідно до статті
1261 ЦК України має право на спадкування
як спадкоємець першої черги , то суд
першої інстанції обґрунтовано визнав
за ним право на ? частину спадщину після
смерті дружини.

Є вірним посилання суду першої
інстанції на п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30 травня 2008 року встановлює, що
відповідно до ст. 1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців за
загальними правилами спадкування (зі
збереженням її цільового призначення)
при підтвердженні цього права
спадкодавця державним актом на право
власності на землю або іншим
правовстановлюючим документом. У
порядку спадкування можуть
передаватися також право користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис), право користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій), право користування чужим
майном (сервітут).

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання апелянта на той факт , що
заявлене клопотання у суді першої
інстанції про дослідження матеріалів
справи №324/12 та прохання позивача до
місцевого суд прослухати пояснення
позивача та його представника не було
задоволено, то суд першої інстанції
обґрунтовано зазначив, що відповідно
до ч. ч. 1-3 ст. 61 ЦПК України, обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування. Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого суду, що доводи
відповідача ОСОБА_3 про те, що позивач
погоджувався на оформлення всього
спадкового майна на користь
відповідача, необґрунтовані з огляду
на те, що спадкування за життя не
передбачено діючим законодавством, та
доказів здійснення відчуження
належної частки у спадковому майні
позивачем не підставі
цивільно-правових угод суду першої
інстанції не надано. Не надано доказів
апелянтом на підтвердження того , що
позивач відмовився від спадщини на
його користь.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1269 ЦК України
законодавець не зобов'язує
спадкодавця, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, подати заяву про прийняття
спадщини, оскільки умовою прийняття
ним спадщини є лише відсутність
відмови від неї.

Пунктом 207 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженою Міністерством
юстиції України від 03.03. 2004 року № 20/5,
яка була чинною на час спірним
правовідносин, передбачено , що
письмова заява про прийняття спадщини
або відмову від неї подається
спадкодавцем особисто до нотаріальної
контори за місцем відкриття спадщини.

При зверненні до нотаріальної контори
з заявою про прийняття спадщини ( а.с. 64)
відповідач вказував, що інших
спадкоємців, своєчасно прийнявши
спадщину немає, достовірно знаючи ,що
його батько є спадкоємцем після смерті
матері і що він мешкав разом з померлою
однією сім'єю на час її смерті.

Про те, що відповідач оформив всю
квартиру на своє ім'я, як пояснив
позивач він дізнався лише у 2011 році ,
коли відповідач пред'явив позов про
виселення своєї колишньої дружини . Ці
факти не були спростовані
відповідачем ні в суді першої
інстанції , ні при подачі апеляційної
скарги.

Вірно, на думку колегії суддів, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що відповідачем не надано доказів на
підтвердження того факту, що позивач
пред'явив вимоги на спадщину під
впливом колишньої дружини
відповідача .

Відповідно до статті 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку ,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав , свобод чи інтересів. Відмова від
права на звернення до суду за
захистом є недійсною.

Позивач є дієздатною людиною і має
право вільно розпоряджатися своїми
правами.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції вірно встановив всі
обставини справи, надав належну
правову оцінку як встановленим
обставинам справи так і запереченням
відповідача.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції обґрунтовано викладених в
мотивувальної частині рішення.

Враховуючи наведене, підстав для
скасування чи зміни рішення суду
першої інстанції від 14 лютого 2014 року,
виходячи із доводів апеляційної скарги
колегія, суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313,
314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 14 лютого 2014 року в даній справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу на
протязі двадцяти днів може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -