Єдиний унікальний номер 249/3030/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/199/2014
Головуючий в 1 інстанції Нестеренко Є.В.
Доповідач Халаджи О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Новосядлої В.М.

суддів Халаджи О.В., Гапонова А.В.

при секретарі Лавицькому Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 11 жовтня 2013
року у цивільній справі за позовом
комунального підприємства «Житлове
підприємство «Городок» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за надання
житлово-комунальних послуг, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 11 жовтня 2013
року поновлено позивачу строк
звернення до суду з вимогою про захист
свого цивільного права. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь позивача
заборгованість в сумі 4309 грн. 49 коп. та
судові витрати у розмірі 229 грн. 40 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
зазначає, що з оскаржуваним рішенням не
згодний та вважає, що воно підлягає
скасуванню, оскільки позивачем не було
доведено обставини, що мають значення
для справи, а судом першої інстанції не
досліджено належним чином всі
обставини справи. В обґрунтування
своєї скарги апелянт зазначає, що судом
порушено норми ч. 5 ст. 267 ЦК України, з
матеріалів справи не вбачаться
поважних причин пропуску позивачем
строку позовної давності, оскільки
відповідач оплачував частково послуги
позивача, останній раз оплата була
здійснена в квітні 2009 року, а позивач
пред'явив позов 24 травня 2013 року з
вимогами про стягнення за 2009 рік, тоді
як за його вимогами можливе було б
стягнення боргу тільки за період з
червня 2010 року. Також апелянт зазначає,
що суд неправильно визначив
правовідносини, що склалися між
позивачем та відповідачем, помилково
вважаючи, що вони регулюються Законом
України про житлово-комунальні
послуги, тоді як зазначені правові
відносини повинні регулюватися
Цивільним кодексом, зокрема ст. 526 ЦК
України. Таким чином, враховуючи вимоги
зазначеної статті, позивач надавши
послугу повинен скласти про це
відповідний акт, тоді як не було надано
суду жодного акту, складеного між
відповідачем та позивачем про
виконання будь-яких послуг, а ті акти,
які відповідач надав про надання
послуг не можуть бути доказами,
оскільки апелянту вони не надавались.
Також апелянт зазначає, що позивач не
надав суду розрахунку заборгованості
за період з лютого 2005 року по 23 травня
2010 року на заборгованість в розмірі 2060,
90 грн., а обмежився лише простим
складанням нарахованої оплати, та
відрахував від неї внесену оплату,
тобто не вказав, за які місяці, якого
року заборгованості нарахована ця
оплата, який борг становить за кожний
місяць, а суд переніс ці вимоги до
рішення в тому вигляді, як вони
існували в позовній заяві. Суд першої
інстанції зазначив, що відповідач та
його представник не надав суду доказів
того, що ОСОБА_1 не отримував послуги, а
апелянт не вбачає можливим надати
докази того, що був відсутнім. Також
апелянт зазначає, що докази, надані
позивачем не містять інформації про
надання послуг, про що звертала увагу
суду представник позивача. Враховуючи
викладене, апелянт просить скасувати
рішення Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 11 жовтня 2013
року.

Сторони до судового засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, про
що в справі є розписки та заява від
відповідача ОСОБА_1 про слухання справи
у його відсутність.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України, неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши докази, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на
праві власності на підставі договору
купівлі-продажу.

Комунальне підприємство "Житлове
підприємство «Городок» є виконавцем з
надання послуг, які входять до
квартирної плати. Згідно з договорами
про надання послуг з обслуговування
житлового фонду між Шахтарською
міською радою та КП "Житлове
підприємство "Городок" позивач
здійснює розрахунки з наймачами і
власниками приміщень у житлових
будинках, надає платні послуги
населенню.

За період з 01.10.2009 року по 01.09.2012 року за
відповідачем значилась заборгованість
в сумі 3289 грн. 91 коп.

06.12.2011 року ухвалою Шахтарського
міськрайонного суду було відмовлено у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу.

26.09.2013 року позивач збільшив позовні
вимоги, вважаючи що оскільки
відповідач останню оплату за
житлово-комунальні послуги здійснив у
квітні 2009 року, до моменту подачі
позову періодично з лютого 2005 року
здійснював оплату в розмірі більше
нарахованої щомісячної плати, тобто
вчиняв дії, які свідчать про визнання
ним боргу, то можливо стягнути з
відповідача заборгованість за період з
лютого 2005 року по момент подачі позову
до суду в розмірі 4309,49 грн.

На протязі трьох років з квітня 2009 року
до 18.10.2011 року позивач звертався до суду
з заявою про видачу судового наказу.

Ухвалою суду від 06.12.2011 року позивачу
було відмовлено у прийнятті заяви про
видачу судового наказу.

19.07.2012 року позивач повторно звернувся
до суду з позовом, однак ухвалою суду
заява була повернута позивачу.

20.12.2012 року позивач знову звернувся з
позовом, ухвалою суду від 14.01.2013 року у
відкритті провадження було відмовлено,
так як відповідач не значиться
зареєстрованим у м. Шахтарську.

Згідно із ст. 309 ЦПК України, підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення суду є, в тому числі:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Вирішуючи питання про визнання
поважними причин пропуску строку
позовної давнини, суд першої інстанції
погодився з доводами позивача, що
відповідач з 2005 року періодично
оплачував комунальні послуги в
більшому розмірі ніж встановлена у
відповідний період плата за послуги,
тобто тим самим визнавав існуючу
заборгованість за попередній період,
проте з такими висновками суду
погодитись не можна.

Як вбачається з уточненої позовної
заяви позивача (а.с. 47), заборгованість в
межах строку позовної давнини, а саме
за період з 23.05.2010 року по 23.05.2013 року
становить 2248,59 гривень. Заборгованість
по за межами строку позовної давнини
становить за період з лютого 2005 року по
23.05.2010 року в сумі 2060,90 гривень.

Відповідно до п. 1 ст. 264 ЦПК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу,
або іншого обов'язку.

Як вбачається з виписки з особового
рахунку відповідача ОСОБА_1, той дійсно
робив нерегулярні платежі за
комунальні послуги за період з грудня
2005 року по квітень 2009 року, проте з
травня 2009 року відповідач жодних
виплат за комунальні послуги не робив.

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача лише у червні 2013 року, до
часу звернення дійсно робив декілька
спроб звертатися до суду із заявами про
видачу судових наказів та
безпосередньо із позовами проте такі
заяви до суду позивачем подавалися із
тривалими інтервалами та до суду не
було подано жодних доказів, які б
вказували на поважність причин
пропуску строку позовної давнини.

За таких обставин апеляційний суд
вважає за необхідне рішення суду
першої інстанції змінити та
застосувати до спірних правовідносин
строк позовної давності та стягнути з
відповідача на користь позивача
заборгованість саме за період з 23.05.2010
року по 23.05.2013 року становить 2248,59
гривень.

Ст. 151 Житлового кодексу України
встановлено, що громадяни, які мають в
приватній власності будинок (квартиру),
зобов'язані забезпечувати його
схоронність, провадити за свій рахунок
поточний і капітальний ремонт,
утримувати прибудинкову територію.

У відповідності з п. п. 4, 7 Правил
користування приміщеннями житлових
будинків, власник квартири
зобов'язаний сплачувати послуги в
повному обсязі у строки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Таким чином апеляційний суд не приймає
як довод апеляційної скарги, ту
обставину, що позивачу, як виконавцю
робіт на підтвердження їх виконання
необхідно було складати та підписувати
з відповідачем акти виконаних робіт,
оскільки відповідачем такі послуги
були отримані та останній у судовому
засіданні не надав жодних доказів
неотримання таких послуг.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК під час розгляду
справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Апеляційний суд вважає висновки суду в
частині необхідності задоволення
позову про стягнення з відповідача на
користь позивача заборгованості за
житлово - комунальні послуги за період
з 23.05.2010 року по 23.05.2013 року
обґрунтованими і такими, що
підтверджуються матеріалами справи та
відповідають вимогам закону, а тому в
цій частині рішення суду першої
інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК
України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 11 жовтня 2013
року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
комунального підприємства «Житлове
підприємство «Городок» заборгованість
за надання житлово-комунальних послуг
за період з 23.05.2010 року по 23.05.2013 року у
розмірі 2248 (дві тисячі двісті сорок
вісім) гривень 59 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили після його проголошення
та може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: