У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів: Завгородньої І.М., Горелкіної
Н.А., Іваненко Ю.Г., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства «Банк
«Таврика» в особі уповноваженої особи
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб на тимчасову адміністрацію, Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб,
третя особа - Національний Банк України
про стягнення коштів за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 17 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 18 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року позивач звернувся до
суду з даним позовом, зазначивши в його
обгрунтування, що між ним та публічним
акціонерним товариством ПАТ «Банк
Таврика» (далі - ПАТ «Банк Таврика»)
укладено договори банківського вкладу:
«Пенсійний» № ПСГ (391) 8186 від 19 грудня
2011 року з терміном зберігання до 21
червня 2013 року; «Пенсійний» № ПСГ (391) 9097
від 4 січня 2012 року з терміном
зберігання до 5 липня 2013 року;
«Пенсійний» № ПСГ (391) 2164 від 5 січня 2012
року з терміном зберігання до 5
липня 2013 року.

Відповідно до виписки з банківського
особового рахунку за вкладом
«Пенсійний» № ПСГ (391) 8186 за період з 18
грудня 2011 року по 13 березня 2013 року сума
внесених коштів складає 300 000 гривень,
за вкладом «Пенсійний» № ПСГ (391) 9097 за
період з 4 січня 2012 року по 13 березня 2013
року - 300 000 гривень та за вкладом
«Пенсійний» № ПСГ (391) 2164 за період з
5 січня 2012 року по 13 березня 2013 року
- 2400 доларів США.

Позивач зазначав, що 11 грудня 2012 року
звернувся до відповідача із заявою, в
якій просив виплатити нараховані
проценти або розірвати укладені
договори. Листом від 2 січня 2013 року
представник Національного банку
України (далі - НБУ) повідомив, що
постановою правління НБУ від 20 грудня
2012 року № 548 AT «Банк «Таврика»
віднесено до категорії
неплатоспроможних. Крім того,
виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб 20
грудня 2012 року прийнято рішення № 33 про
запровадження тимчасової
адміністрації, протягом дії якої
вкладники AT «Банк «Таврика» можуть
отримати свої кошти за договором
банківського вкладу, строк дії
договорів яких закінчився. Виплати за
зазначеними договорами
здійснюватимуться у розмірі вкладу,
включаючи відсотки, нараховані на день
прийняття рішення НБУ про віднесення
банку до категорії неплатоспроможних,
але не більше 200 000 гривень.

Внаслідок неповернення відповідачем
грошових коштів йому завдано збитки, а
саме: за договором «Пенсійний» № ПСГ
(391) 8186 - 342 101 гривня 20 копійок; за
договором «Пенсійний» № ПСГ (391) 9097 - 344
632 гривні 68 копійок та за
договором Пенсійний» №ПСГ (391) 2164 - 20 610
гривень 83 копійки, а всього - 707
344 гривні 71 копійка.

Уточнивши позовні вимоги, просив суд з
урахуванням ч. 2 ст. 625 ЦК України
стягнути з ПАТ «Банк Таврика» на свою
користь збитки за вкладом «Пенсійний»
№ ПСГ (391) 8186 у розмірі 363 466 гривень 94
копійки, за вкладом «Пенсійний» № ПСГ
(391) 9097 у розмірі 364 758 гривень 26 копійок,
за вкладом «Пенсійний» № ПСГ (391) 2164 у
розмірі 21393 гривні 49 копійок, а всього
749 618 гривень 69 копійок, а також
визнати протиправними дії та
бездіяльність директора-розпорядника .

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 17 вересня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва
від 18 грудня 2013 року у задоволені
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими. При цьому суд касаційної
інстанції перевіряє законність і
обґрунтованість постановлених судових
рішень в межах позовних вимог,
заявлених у суді першої інстанції, та
доводів касаційної скарги.

Оскільки доводи касаційної скарги не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи судами допущено
порушення норм матеріального або
процесуального права, які передбачені
ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 17 вересня 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 18 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня
Н.А. Горелкіна Ю.Г.
Іваненко