Справа № 274/5158/13-ц Провадження № 2/0274/125/14
Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2014 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області Корбут В.В.,
за участю секретаря судового засідання
Жмурко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
позовомОСОБА_1, представником якого є
ОСОБА_2,до1) ОСОБА_3, 2) ОСОБА_4, 3) ОСОБА_5,
законним представником якого є ОСОБА_6,
представником якого є
ОСОБА_7,провстановлення факту
прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом, у
якому просить встановити факт
прийняття ним спадщини, яка відкрилась
після смерті його батька - ОСОБА_8,
смерті його матері - ОСОБА_9 та смерті
його брата - ОСОБА_10 (а. с. 46 - 48).

ОСОБА_3 позов визнав, зробивши у
судовому засіданні 19.22.2013 р. усну заяву
(а. с. 50).

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проти позову
заперечили, посилаючись на те, що
ОСОБА_1 спадщини, яка відкрилась після
смерті його батька - ОСОБА_8, його матері
- ОСОБА_9 та його брата - ОСОБА_10, у
відповідності до положень Цивільного
кодексу Української РСР, не прийняв.

Судом з'ясовано, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9
перебували у зареєстрованому шлюбі, що
випливає з пояснень осіб, які беруть
участь у справі, тобто ними не
заперечується, а також з показань
свідків.

Батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1 від 01.08.1963 р. (а.
с. 11).

Батьками ОСОБА_3, ОСОБА_10 та ОСОБА_11
також є ОСОБА_8 та ОСОБА_9, тобто ОСОБА_3,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_1 є рідними
братами, що не заперечується особами,
які беруть участь у справі, та випливає
з показань свідків.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2 від 04.05.1996 р. (а. с. 5).

Виходячи зі змісту статей статті 524, 525,
527 та 529 Цивільного кодексу Української
РСР, який був чинним на момент смерті
ОСОБА_8, спадкоємцями останнього першої
черги за законом в рівних частках були
дружина ОСОБА_9 та сини - ОСОБА_3, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 і ОСОБА_1.

Відповідно до статті 548 Цивільного
кодексу Української РСР для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв. Не допускається прийняття
спадщини під умовою або з
застереженнями. Прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцеві з
моменту відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 549
Цивільного кодексу Української РСР
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину:

1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном;

2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Статтею 525 Цивільного кодексу
Української РСР передбачено, що часом
відкриття спадщини визнається день
смерті спадкодавця, а при оголошенні
його померлим - день, зазначений в
статті 21 цього Кодексу.

Свідок ОСОБА_12 дала показання про те,
що, зокрема, її чоловік ОСОБА_1 після
смерті батька ОСОБА_8 забрав належні
останньому зварювальний апарат та
мотоцикл. Мотоцикл був не довго, так як
було куплено новий. Після покупки
нового мотоциклу старий мотоцикл
віддали. Зварювальний апарат було
забрано практично одразу після смерті
ОСОБА_8, а мотоцикл - практично так само.

Свідок ОСОБА_13 дав показання, про те, що,
зокрема, ОСОБА_1 після смерті батька
ОСОБА_8 забрав належні останньому
зварювальний апарат та мотоцикл
блакитного кольору. Через деякий час
він віддав цей мотоцикл брату ОСОБА_3,
оскільки собі купив новий.
Зварювальний апарат досі знаходиться у
ОСОБА_1, він ним користується.

Свідок ОСОБА_14 дала показання про те,
що, зокрема, не бачила, що б ОСОБА_1 після
смерті батька ОСОБА_8 забрав будь-які
речі, належні останньому. Що б ОСОБА_1
забирав мотоцикл, на якому їздив
ОСОБА_8, та на ньому їздив, не бачила, в
нього був свій мотоцикл. Бачила, як на
мотоциклі, на якому їздив ОСОБА_8, їздив
ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_15 дала показання про те,
що, зокрема, не бачила, що б ОСОБА_1 після
смерті батька ОСОБА_8 забрав будь-які
речі, належні останньому. У ОСОБА_8 був
мотоцикл, коли він помер, то мотоцикл
забрав ОСОБА_3, або батько (ОСОБА_8) йому
віддав мотоцикла - точно не знає. У
ОСОБА_1 був свій мотоцикл, оранжевий з
коляскою.

Свідок ОСОБА_16 дала показання про те,
що, зокрема, їй невідомо, чи ОСОБА_1
після смерті батька ОСОБА_8 забрав
будь-які речі, належні останньому.
Однак, зі слів ОСОБА_6, їй відомо, що
ОСОБА_1 забрав зварювальний апарат.

ОСОБА_3 пояснив, що мотоцикл батька
спочатку був у його брата - ОСОБА_1, а
потім брат купив собі іншій, після чого
віддав йому батьківський.

З вказаних показань свідків та
пояснень ОСОБА_3 випливає, що після
смерті батька ОСОБА_8 ОСОБА_1 протягом
короткого періоду часу (не більше ніж
шість місяців з дня смерті) забрав
належні батькові мотоцикл та
зварювальний апарат. Мотоцикл через
деякий незначний час він передав
братові ОСОБА_3, оскільки собі купив
новий.

Таким чином, ОСОБА_1 протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини після
смерті батька ОСОБА_8 фактично вступив
в управління та володіння спадковим
майном (мотоциклом та зварювальним
апаратом), тобто зважаючи на наведені
вище положення статей 548 та 549
Цивільного кодексу Української РСР,
прийняв спадщину.

Судом також встановлено, що ОСОБА_9
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_3 від 12.05.1997 р. (а. с. 7).

Виходячи зі змісту статей 524, 525, 527 та 529
Цивільного кодексу Української РСР,
який був чинним на момент смерті
ОСОБА_9, спадкоємцями останньої першої
черги за законом в рівних частках були
сини - ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_12 дала показання про те,
що, зокрема, її чоловік ОСОБА_1 після
смерті матері ОСОБА_9 узяв належні
останній посуд та старий сервант. Коли
саме забрали сервант сказати не може.

Свідок ОСОБА_13 дав показання, про те, що,
зокрема, ОСОБА_1 після смерті матері
ОСОБА_9 забрав з дозволу братів сервант
та посуд.

Свідок ОСОБА_14 дала показання про те,
що, зокрема, не бачила, що після смерті
матері ОСОБА_9 ОСОБА_1 забирав якісь
речі з будинку, зокрема, сервант.

Свідок ОСОБА_15 дала показання про те,
що, зокрема, не бачила, що б ОСОБА_1 після
смерті матері ОСОБА_9 приїздив та
забирав сервант, шафу.

Таким чином, свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13
стверджують, що після смерті матері
ОСОБА_9 ОСОБА_1 забрав належні їй
сервант та посуд, тоді як свідки ОСОБА_14
та ОСОБА_15 цього не бачили, тобто не
спростовують цього, а відтак на
підставі вказаних показань свідків суд
приходить до висновку, що після смерті
матері ОСОБА_9 ОСОБА_1 забрав з дозволу
братів (інших спадкоємців першої черги
за законом) належні матері сервант та
посуд.

Оскільки ОСОБА_1 забрав належні його
матері ОСОБА_9 сервант та посуд після її
смерті, а ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
представники останнього, які проти
позову заперечили, не подали доказів
того, що він зробив це більше ніж через
шість місяців з дня її смерті, суд
вважає, що це було зроблено у строк не
більше ніж шість місяців з цього дня
(дня смерті).

Щодо заперечень ОСОБА_5 та його
представника з посиланням на статтю 533
Цивільного кодексу Української РСР
(предмети звичайної домашньої
обстановки і вжитку переходять до
спадкоємців за законом, які проживали
спільно з спадкодавцем, незалежно від
їх черги і спадкової частки, якщо вони
проживали з спадкодавцем до його
смерті не менше одного року), суд
зазначає, що як випливає з показань
свідків, викладених вище, ОСОБА_1 забрав
належні його матері сервант та посуд
(чим вступив в управління та володіння
цим спадковим майном) з дозволу братів,
що відповідає статті 562 Цивільного
кодексу Української РСР (поділ
спадкового майна провадиться за згодою
спадкоємців, що прийняли спадщину).

Таким чином, ОСОБА_1 протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини після
смерті матері ОСОБА_9 фактично вступив
в управління та володіння спадковим
майном (сервантом та посудом), тобто
зважаючи на наведені вище положення
статей 548 та 549 Цивільного кодексу
Української РСР, прийняв спадщину.

Судом також з'ясовано, що ОСОБА_10 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3., що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від
29.08.1997 р. (а. с. 5).

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1,
пояснень останнього та його
представника, а також показань свідка
ОСОБА_12 випливає, що ОСОБА_10 не був
одруженим та не мав дітей.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 та представники
останнього проти обставин, наведених у
попередньому абзаці, не заперечили.

Зважаючи на це, а також виходячи зі
змісту статей статті 524, 525, 527 та 530
Цивільного кодексу Української РСР,
який був чинним на момент смерті
ОСОБА_10, спадкоємці останнього першої
черги за законом відсутні, а
спадкоємцями другої черги за законом в
рівних частках були брати - ОСОБА_3,
ОСОБА_11 та ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_12 дала показання про те,
що, зокрема, про прийняття її чоловіком
- ОСОБА_1 у власність майна ОСОБА_10
свідчить годинник. Коли забирали тіло
ОСОБА_10 з лікарні, отримали речі
померлого, серед яких був і годинник. До
лікарні за тілом їздив її чоловік
(ОСОБА_1), наймав для цього машину.

Свідок ОСОБА_15 дала показання про те,
що, зокрема, у ОСОБА_10 ніяких речей не
було, оскільки він перебував у лікарні.
До перебування в лікарні годинника у
ОСОБА_10 не було, оскільки вона його не
бачила.

Суд приймає до уваги показання свідка
ОСОБА_12, оскільки відхиляє показання
свідка ОСОБА_15, так як останні не є
переконливими: частково ґрунтуються на
думці ОСОБА_15 про те, що перебування
ОСОБА_10 у лікарні виключає наявність у
нього речей, у тому числі - годинника, та
не доводять відсутності у нього
годинника, - з них лише випливає, що
ОСОБА_15 не бачила годинника, проте це не
означає, що годинник був відсутній.

ОСОБА_1 забрав належні його брату
ОСОБА_10 речі, у тому числі - годинник,
коли забирав тіло брата з лікарні,
тобто у межах шестимісячного строку з
дня відкриття спадщини (дня смерті
брата), встановленого статтею 549
Цивільного кодексу Української РСР.

Таким чином, ОСОБА_1 протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини після
смерті брата ОСОБА_10 фактично вступив в
управління та володіння спадковим
майном (речами, у тому числі -
годинником), тобто зважаючи на наведені
вище положення статей 548 та 549
Цивільного кодексу Української РСР,
прийняв спадщину.

Також суд вважає за необхідне
зазначити, що постановою № 2587/02-31 від
10.12.2013 р. державного нотаріуса
Бердичівської державної нотаріальної
контори ОСОБА_18 ОСОБА_1 було відмовлено
у видачі свідоцтва про право на
спадщину на майно померлого батька -
ОСОБА_8, оскільки ОСОБА_1 не прийняв
спадщину в порядку та строк,
встановлені законодавством України (а.
с. 99).

Беручи до уваги мотиви, з яких прийнято
постанову № 2587/02-31 від 10.12.2013 р.
державного нотаріуса Бердичівської
державної нотаріальної контори
ОСОБА_18, та встановлені обставини
справи, суд приходить до висновку, що
очевидним є те, що при зверненні ОСОБА_1
до нотаріальної контори (нотаріуса) з
проханням видати свідоцтво про право
на спадщину після смерті матері -
ОСОБА_9 та брата - ОСОБА_10, йому буде у
цьому відмовлено з таких самих підстав,
а тому його звернення з позовом у даній
справі відповідає вимогам частини
першої статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України, якою
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає
задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 79
Цивільного процесуального кодексу
України судові витрати складаються з
судового збору та витрат, пов'язаних з
розглядом справи.

Згідно з частинами першою та третьою
статті 88 Цивільного процесуального
кодексу України визначено, що стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено. Якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

На підставі наведених норм Цивільного
процесуального кодексу України з
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_1 підлягають стягненню у якості
відшкодування судових витрат 114,70 грн.
(по 38,23 грн. з кожного).

Керуючись статтями 1 - 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 -
60, 63, 64, 79, 88, 208, 209, 212 - 215 Цивільного
процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_1 прийняв
спадщину, яка відкрилась після смерті
його батька - ОСОБА_8 (помер
ІНФОРМАЦІЯ_1), смерті його матері -
ОСОБА_9 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2) та смерті
його брата - ОСОБА_10 (помер
ІНФОРМАЦІЯ_3.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у
якості відшкодування судових витрат
38,23 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у
якості відшкодування судових витрат
38,23 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 у
якості відшкодування судових витрат
38,23 грн.

Роз'яснити, що:

- рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано;

- у разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом;

- апеляційна скарга на рішення може
бути подана до Апеляційного суду
Житомирської області через
Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області протягом десяти
днів з дня його проголошення;

- особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя
В.В. Корбут

Повне рішення складено 03.04.2014 р.