Справа № 433/113/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2014 року, Троїцький районний суд
Луганської області у складі:

головуючого судді Суського О.І.,

при секретарі Яковлєвій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Троїцьке цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов вищезазначений позов,
в якому в обґрунтування позовних вимог
зазначено, що позивачкою було
досягнуто домовленості з
відповідачкою щодо купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1. На даний час
позивачка у повному обсязі виконала
вказану домовленість, а саме передала
відповідачці домовлену грошову суму за
продаж будинку, про що було складено
відповідну розписку, а відповідачка у
свою чергу передала у власність
позивачки дане нерухоме майно, віддала
позивачці усі наявні документи на
вказане домоволодіння. Однак, на даний
момент оформити нотаріально укладений
між сторонами правочин не
представляється можливим, оскільки
відповідні правовстановлюючі
документи було втрачено. Зазначені
обставини позбавляють позивачку
можливості узаконити укладений між нею
та відповідачкою правочин. Крім того,
позивачка вказує на те, що з набуттям
права власності на житловий будинок у
її власність також переходить
відповідна земельна ділянка для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, у зв'язку з чим,
просить суд визнати за нею право
власності на вищевказане нерухоме
майно вцілому.

Позивачка до суду не з'явилася, остання
надала заяву, згідно якої на позовних
вимогах наполягає у повному обсязі,
просить позов задовольнити, справу
просить розглянути без її участі.

Відповідачка у судове засідання не
з'явилася, надала до суду заяву, згідно
якої проти задоволення позовних вимог
не заперечує, просить дану справу
розглянути без її участі.

Суд, вивчивши та проаналізувавши
надані докази, встановив наступні
факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно рішення Троїцького районного
суду Луганської області від 25 червня 2006
року № 2-386 ОСОБА_2 належить житловий
будинок АДРЕСА_1 (а.с.8-9). Вказане
домоволодіння було зареєстроване у
встановленому законом порядку (а.с.10),
на нього було виготовлено технічну
документацію і воно складається:
А1,а,а1,ґ - житловий будинок; Б - літня
кухня; Б1,В,Г,Д - сараї; Пг - погріб; І -
гараж, Ж - літній душ; З - убиральня; К -
навіс; 2, 4 - огорожа; 3 - колодязь (а.с.11-13).

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
№ 274052 ОСОБА_2 належить земельна ділянка
площею 0,1267 га ділянка для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, що
розташована в АДРЕСА_1 (а.с.14-15).

Позивачка передала відповідачці
домовлену грошову суму за продаж
вищевказаного домоволодіння, про що
було складено відповідну розписку
(а.с.16).

Так, відповідно до ст.328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Згідно зі ст.203 ЦК України,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу, одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.334 ЦК України, право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у
разі набуття права власності на
житловий будинок, будівлю або споруду,
що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на житловий
будинок, будівлю або споруду,
розміщенні на земельній ділянці, що
перебуває у власності іншої особи,
переходить право власності на земельну
ділянку або її частину, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення.

Судом було встановлено, що
відповідачці належить житловий
будинок з господарськими побудовами та

спорудами, що розташований в АДРЕСА_1.
Позивачкою було передано відповідачці
в рахунок продажу зазначеного
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами домовлену суму,
претензій остання з цього приводу не
має. На підставі зазначеного правочину
було вчинено відповідну розписку,
однак на даний момент позивачка не має
належних підстав нотаріально
посвідчити даний правочин
купівлі-продажу у зв'язку з тим, що
втрачено відповідні правовстановлюючі
документи. Також відповідачка є
власницею відповідної земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування даного домоволодіння.

З огляду на вищезазначене, позивачка з
відповідачкою домовилися щодо усіх
істотних умов укладеного між ними
правочину купівлі-продажу
вищевказаного нерухомого майна, що
підтверджується відповідними
доказами, і фактично відбулося повне
виконання правочину. Даний правочин
відповідає дійсній волі сторін, що
підтверджується вищевикладеними
обставинами, однак підстави для
нотаріального посвідчення вказаного
правочину відсутні з незалежних від
позивачки зазначених вище обставин.
Вказаний правочин на даний час не
потребує державної реєстрації, а тому
порушене право позивачки може бути
предметом захисту у судовому порядку.

Вказана правова позиція висловлена у
аналізі Верховного суду України за 2013
рік про застосування судами
законодавства про право власності при
розгляді цивільних справ, згідно якого
з 01 січня 2013 року державна реєстрація
правочинів щодо нерухомості скасована,
тому у разі недодержання сторонами
вимог закону про нотаріальне
посвідчення, якщо сторони домовилися
щодо усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий правочин
дійсним, наслідком чого є визнання
права власності на відповідне нерухоме
майно.

У даному випадку між сторонами мають
місце саме зазначені вище
правовідносини, позивачка звернулася
до суду за захистом свого порушеного
майнового права, так як вона набула у
власність зазначене домоволодіння,
однак у неї відсутні підстави для
нотаріального посвідчення
відповідного правочину. Крім цього,
набуваючи право власності на житловий
будинок, позивачка також набуває право
власності на відповідну земельну
ділянку для будівництва та
обслуговування зазначеного житлового
будинку, господарських будівель та
споруд. Таким чином, суд вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги
у повному обсязі.

На підставі ст.ст. 328, 203, 204, 331, 334, 638, 655,
ЦК України, 120 ЗК України, керуючись
ст.ст.10,11,60, 174, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у
повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями і спорудами, що розташований
в АДРЕСА_1, що складається: А1,а,а1,ґ -
житловий будинок; Б - літня кухня;
Б1,В,Г,Д - сараї; Пг - погріб; І - гараж, Ж -
літній душ; З - убиральня; К - навіс; 2, 4 -
огорожа; 3 - колодязь.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
земельну ділянку площею 0,1267 га ділянка
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, що розташована в
АДРЕСА_1, право власності на яку
посвідчено державним актом на право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
№ 274052 (кадастровий номер земельної
ділянки :06:005:0039).

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя