Справа № 367/6977/13-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року Ірпінський
міський суд Київської області в складі:

головуючого
судді Линника В.Я.

при секретарі
Магльона О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Ірпінського
міського суду позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний
нотаріус Ірпінського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, про
визнання договору купівлі-продажу
будинку недійсним, -

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду надійшов
зазначений вище позов, який позивач
після уточнення мотивує тим, що їй на
праві власності в порядку спадкування
за заповітом належить 1/4 частина
будинку АДРЕСА_1. Відповідачці ОСОБА_2
також в порядку спадкування належить 1/4
частина вищевказаного будинку. Вказує,
що вона звернулася до відповідачки з
проханням викупити в неї її частину
будинку, але остання відмовила, тому
вона звернулася до суду із позовом про
припинення права власності ОСОБА_2 на
її 1/4 частину спірного будинку з
виплатою їй компенсації в розмірі 36 901
грн. Рішенням Ірпінського міського
суду 22.08.2013 р. її позовні вимоги було
задоволено повністю та припинено право
власності ОСОБА_2 на її 1/4 частину
будинку та визнано право власності на
вказані приміщення за ОСОБА_1 Дане
рішення Ірпінського міського суду було
скасовано рішенням Апеляційного суду
Київської області від 25.11.2013 р., а в
позові ОСОБА_1 відмовлено.

Зазначає також, що ОСОБА_2, дізнавшись
про те, що вона звернулася до суду з
даним позовом, навмисно та свідомо, не
з'являючись до суду і затягуючи
слухання справи, 04.07.2013 р. у приватного
нотаріуса ОСОБА_4 заключила з ОСОБА_3
договір купівлі-продажу 1/4 частини
будинку АДРЕСА_1. Вважає, що нотаріус,
засвідчуючи даний договір, не
перевірив обставини, які б
перешкоджали учиняти правочин, а саме
не витребував у продавця відомостей
про те, що відносно 1/4 частини будинку,
яка належить ОСОБА_2, ведуться судові
спори. ОСОБА_2 також про це не
повідомила.

Вказує також, що вона, як співвласник
мала переважне та пріоритетне право
першого покупця відчужуваної
нерухомості, але її не було повідомлено
про продаж ОСОБА_2 своєї 1/4 частини
спільного будинку. Таку обставину не
перевірив також нотаріус.

Приватний нотаріус також не врахував,
що не існує правовстановлюючих
документів на продані за договором
конкретні приміщення будинку, які є
власністю саме ОСОБА_2 Таким чином
нотаріусом засвідчено та оформлено
недійсний правочин.

У зв'язку із вищенаведеним на підставі
ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України просить
визнати недійсним договір
купівлі-продажу 1/4 частини будинку
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
від 04.07.2013 р., засвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_4

В судове засідання позивач не
з'явилась, її представник в судовому
засіданні позов підтримав, підтвердив
обставини, наведені в позовній заяві,
просив задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилась, її представник проти
задоволення позову заперечував,
вказував, що даний договір був
укладений із додержанням усіх вимог,
передбачених законом. Позивачку
повідомлялось про продаж 1/4 частини
будинку, яка належала ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
в судовому засіданні проти задоволення
позову заперечували, вказували, що
ОСОБА_3 було відомо про існування спору
між сторонами щодо відчужуваної
частини будинку, однак він вважав, що це
не є значимим.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4
в судовому засіданні вважав, що підстав
для визнання договору недійсним немає,
вказував, що під час посвідчення
договору ним перевірялися факти щодо
наявних заборон відчуження та
перебування майна під податковою
заставою. А судове рішення, на яке
посилається позивач, не було
зареєстровано належним чином в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Суд, заслухавши доводи та заперечення
учасників розгляду справи, дослідивши
письмові докази по справі, дійшов
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що позивачу
ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 належить
на праві власності в порядку
спадкування по 1/4 частині, а ОСОБА_5 - 1/2
частина будинку АДРЕСА_1, що визнають
сторони і про що свідчить технічний
паспорт на житловий будинок (а.с. 11-15).

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 22.08.2013р. було
припинено право ОСОБА_2 на 1/4 частину
будинку АДРЕСА_1 (а.с.77-79). Однак,
рішенням Апеляційного суду Київської
області від 25.11.2013р. (а.с. 80-83), дане
рішення Ірпінського міського суду
Київської області було скасовано та
ухвалено нове, яким відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - ОСОБА_5 про припинення
права на частку у спільному майні.

Судом також встановлено, що 04.07.2013 р. між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір
купівлі-продажу 1/4 частини житлового
будинку АДРЕСА_1, який був посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_4 (а.с. 52).

Відносини між сторонами, що є предметом
спору, врегульовуються Цивільним
кодексом України (далі - ЦК України).

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачаються
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, а
саме: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність
окремої частини правочину не має
наслідком недійсності інших його
частин і правочину в цілому, якщо можна
припустити, що правочин був би вчинений
і без включення до нього недійсної
частини.

Нормами ст. 230 ЦК України передбачено,
що якщо одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення (частина перша статті 229 цього
Кодексу), такий правочин визнається
судом недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно що
є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності. Спільна
власність вважається частковою, якщо
договором або законом не встановлена
спільна сумісна власність на майно.

Статтею 356 ЦК України встановлено, що
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Відповідно до ст. 362 ЦК України у разі
продажу частки у праві спільної
часткової власності співвласник має
переважне право перед іншими особами
на її купівлю за ціною, оголошеною для
продажу, та на інших рівних умовах, крім
випадку продажу з публічних торгів.
Продавець частки у праві спільної
часткової власності зобов'язаний
письмово повідомити інших
співвласників про намір продати свою
частку, вказавши ціну та інші умови, на
яких він її продає. Якщо інші
співвласники відмовилися від
здійснення переважного права купівлі
чи не здійснять цього права щодо
нерухомого майна протягом одного
місяця, а щодо рухомого майна - протягом
десяти днів від дня отримання ними
повідомлення, продавець має право
продати свою частку іншій особі.

Ухвалюючи рішення, суд враховує
положення п. 26 Постанови Верховного
Суду від 06.11.09 № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», де зазначено,
що недотримання вимог статті 362 ЦК
України у разі продажу учасником
спільної часткової власності своєї
частки іншій особі не є підставою для
визнання правочину недійсним. Інші
співвласники у цьому випадку вправі
вимагати переведення на них прав і
обов'язків покупця.

Отже, неповідомлення позивача про
продаж 1/4 частини спірного будинку не є
підставою для визнання такого договору
недійсним.

Безпідставним також є посилання
позивача на те, що ОСОБА_2 під час
укладення договору не повідомила про
наявність спору щодо 1/4 частини
будинку, оскільки, по-перше, судом
встановлено, що про це було повідомлено
іншу сторону договору, а по-друге,
наявність такої обставини не порушує
прав позивача. Тому відсутні підстави
для визнання договору недійсним на
підставі ст. 230 ЦК України.

Однак, суд враховує, що рішенням
Апеляційного суду Київської області
від 25.11.2013р. (а.с. 80-83) встановлено, що
частки співвласників будинку АДРЕСА_1
не виділені в натурі, а тому п. 3.1
договору купівлі-продажу 1/4 частини
житлового будинку від 04.07.2013 р. (а.с. 52),
згідно якого у власність ОСОБА_3
переходить частина будинку під літ. «А»
у вигляді приміщень: 3-1 кухня (9,7 кв.м), 3-2
житлова (23,3 кв.м), 3-ІІ коридор (4,3 кв.м),
загальною площею 37,3 кв.м, житловою
площею 23,3 кв.м, є такими, що не
відповідає вимогам закону.

Отже, договір в частині відчуження
конкретних приміщень слід визнати
недійсним згідно ст. 215 ЦК України, як
такий, що не відповідає вимогам закону.

В зв'язку із частковим задоволенням
позовних вимог суд стягує з
відповідача на користь позивача судові
витрати по справі пропорційно
задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 355, 356, 362 ЦК
України, ст.ст. 60, 61, 209, 214, 215 ЦПК України,
суд, -

в и р і ш и в:

Задовольнити позов частково.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу 1/4 частини житлового
будинку від 04.07.2013р., укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в частині того, що у
власність ОСОБА_3 переходить у
власність частина будинку під літ. «А»
у вигляді приміщень: 3-1 кухня (9,7 кв.м), 3-2
житлова (23,3 кв.м), 3-ІІ коридор (4,3 кв.м),
загальною площею 37,3 кв.м, житловою
площею 23,3 кв.м.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати по справі в
розмірі 28,68 грн. (Двадцять вісім гривень
68 коп.) з кожного.

Повний текст рішення буде складено до
03.03.2014 р.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
через Ірпінський міський суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня оголошення рішення, а
особами, які були відсутні на
оголошенні рішення - з дня отримання
копії рішення.

Суддя: В. Я. Линник