Номер провадження № 22-ц/785/3469/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі
Жус І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
апеляційною скаргою Шуліка Аліни
Володимирівни (в інтересах публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», далі ПАТ КБ
«ПриватБанк») на заочне рішення
Красноокнянського районного суду
Одеської області від 21 січня 2014 року,

встановила:

17 грудня 2013 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості (а.с. 02-05).

В обґрунтування позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» послалось на те, що
відповідно до укладеного договору б/н
від 11 серпня 2006 року ОСОБА_3 в цей же
день отримав від банку кредит у розмірі
3 000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Договором передбачено порядок та умови
погашення кредиту, заборгованості по
кредиту, сплата нарахованих відсотків,
комісії за користування кредитом та
інших платежів. Однак, відповідач
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконав, а тому має
заборгованість 23 492,75 грн., в тому числі:
5 152,53 грн. - заборгованість за кредитом;
16 745,33 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом; 500,00 грн. -
штраф (фіксована частина); 1 094,89 грн. -
штраф (процентна складова), що і
спонукало позивача звернутись до суду
з даним позовом.

Сторони в судове засідання не
з'явилися.

Заочним рішенням Красноокнянського
районного суду Одеської області від 21
січня 2014 року в задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі Шуліка А.В. (в
інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк») просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити повністю.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої
деталізації, яка не має правового
значення в даній справі, а також
незрозумілих словосполучень, занадто
довгих речень, через які викладення
фактичних обставин важко сприймається.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні
вищевказаного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що згідно
договору б/н від 11 серпня 2006 року (заяви
і паспорту позичальника та умов правил
надання банківських послуг), а також
правовстановлюючих документів банку,
банк надав відповідачеві кредитні
кошти, шляхом відкриття кредитного
ліміту, в сумі 3 000 грн. під зобов'язання
їх повернення, зі сплатою встановлених
відсотків за користування ними, та
інших платежів, згідно встановленого
графіку (а.с. 12-27);

відповідно до розділу «банківські
послуги» заяви позичальника,
заповненої працівником банку, строк
дії кредитної картки встановлений на
один рік, тобто до серпня 2009 року (а.с. 03).

Виходячи з вищевказаного, суд першої
інстанції дійшов до висновку, що в
задоволенні зазначеного вище позову
слід відмовити, оскільки строк
давності по зобов'язанню відповідача
минув, а позивач з клопотанням про його
поновлення, з поважної причини
пропуску не звертався.

Судова колегія вважає, що з
вищевказаним рішенням суду першої
інстанції погодитися не можна,
оскільки суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, недоведені обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи, суд неправильно застосував
норми матеріального права.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до невірного
вирішення справи, а тому суд
апеляційної інстанції на підставі п.п.
1-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду
першої інстанції скасовує, ухвалює
нове рішення з наступних підстав.

Відповідно до укладеного договору №
б/н від 11 серпня 2006 року ОСОБА_3 отримав
кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36,00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з умовами
надання банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком договір,
підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони
керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, з
положень якої вбачається, що договором
приєднання є договір, умови якого
встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Відповідно до п. 9.12 умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.

Договором передбачено порядок та умови
погашення кредиту, погашення
заборгованості по кредиту, сплата
нарахованих за період користування
кредитом відсотків, комісії за
користування кредитом та інших витрат.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
повніші виконуватись належним чином і
в установлений строк відповідно до
умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором кредитодавець
зобов'язується надати грошові кошти
позичальнику в розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання
за договором та угодою виконав в
повному обсязі, а саме надав
відповідачу кредит у розмірі,
встановленому договором.

Відповідно до п. 8.6 умов надання
банківських послуг, при порушенні
позичальником строків платежів по
кожному з грошових зобов'язань,
передбачених цим договором більш ніж
на 120 днів, позичальник зобов'язаний
сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. +
5% від суми позову.

Відповідач не надавав своєчасно банку
грошові кошти для погашення
заборгованості за кредитом,
відсотками, а також іншими витратами
відповідно до умов договору, що має
відображення у розрахунку
заборгованості за договором.

Таким чином, у порушення умов
кредитного договору, а також ст. ст. 509,
526, 1054 ЦК України, відповідач
зобов'язання за вказаним договором не
виконав.

У зв'язку з зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
відповідач станом на 31 серпня 2013 року
має заборгованість: 23492,75 грн., яка
складається з наступного:

- 5152,53 грн. - заборгованість за
кредитом;

- 16745,33 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

а також штрафи відповідно до пункту 8.6
умов та правил надання банківських
послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована
частина).

- 1094,89 грн. - штраф (процентна
складова).

Суд першої інстанції помилково
застосував позовну давність до
правовідносин, що склалися між
сторонами та на підставі п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України та ч. 4 ст. 267 ЦК України,
відмовивши в задоволенні позову,
виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з ч. 5 ст. 261 ЦК України, за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленої до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

ОСОБА_3 не заявляв клопотання щодо
застосування строку позовної давності.

Крім того, договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

11 серпня 2006 року відповідач отримав
кредитні кошти на підставі власної
заяви, підписаної ним же згідно свого
вільного волевиявлення, в якій
зазначено наступне:

строк дії кредитного ліміту співпадає
зі строком дії кредитної карти. Договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього строку
жодна з сторін не проінформує іншу про
припинення договору, вій автоматично
лонгується на такий же строк.

Таким чином, сторони у письмовій формі
домовились про збільшення строку
позовної давності стосовно виконання
умов договору, встановивши строк дії
договору, що рівний строку дії
картрахунку, що не заборонено ст. 259 ЦК
України.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Заявою про надання кредитних коштів та
відкриття картрахунку передбачено, що
дія договору розпочинається з моменту
підписання заяви, відкриття
картрахунку та отримання грошових
коштів.

Пунктом 6.4 умов передбачено, що у
випадку незгоди зі змінами правил
та/або тарифів банку, позичальник
зобов'язаний надати банку письмову
заяву про розірвання цього договору і
здійснити погашення заборгованості
перед банком (у випадку, якщо вона є), в
тому числі заборгованість, яка виникла
протягом 30 днів з моменту повернення
карт, виданих держателю і його
довіреним особам. При незгоді зі
списанням коштів по картрахунку
письмово проінформувати банк про це
протягом 35 днів з моменту списання.

Відповідач не надав письмової заяви
про закриття карт рахунку, у зв'язку з
чим, на підставі вищевказаних умов,
строк дії карти відповідача було
продовжено на такий же строк.

На підставі продовження строку дії
карти, строк дії кредитного договору
також було продовжено на строк дії
карти.

Отже, сторони досягли згоди та уклали
кредитний договір в якому передбачили,
що по закінченню строку дії відповідна
карта продовжується банком на новий
строк, якщо раніше (до початку місяця
закінчення строку дії) не поступило
письмової заяви держателя про закриття
картрахунку, а від так і продовжується
строк дії кредитного договору, тобто,
момент досягнення домовленості
вважається таким, що настав.

Таким чином, на підставі умов
кредитного договору, строк дії карти та
строк дії кредитного договору
поновлюється кожного разу зі спливом
терміну дії карти.

На даний час, термін дії кредитного
договору продовжено (заява від
відповідача про закриття картрахунку
до банку не надходила).

Закінчення строку дії договору не
звільняє сторони від відповідальності
за порушення договору, яке мало місце
під час його дії. Вимоги про
відшкодування збитків, зумовлених
порушенням договору, про стягнення
неустойки, тощо можуть бути пред'явлені
незалежно від закінчення строку дії
договору протягом встановлених для цих
вимог строків позовної давності (ст. ст.
257, 258 ЦК України).

Договір укладений між позивачем та
відповідачем на необмежений період
часу, тобто, правовідносини боржника з
банком тривають по сьогоднішній день.

Законом або договором може бути
передбачено, що закінчення терміну дії
договору тягне припинення зобов'язань
сторін за договором.

Договір, в якому відсутня така умова,
визнається чинним до певного у ньому
моменту закінчення виконання
сторонами зобов'язання.

У вищевказаному договорі така умова
відсутня.

Відповідач уклав вищевказаний
кредитний договір та вчинив підпис
власноручно (як і інші документи, які
стосуються договору), маючи при цьому
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину було вільним та в письмовій
форт як цього і вимагає ст. 203 ЦК
України.

На підставі всього вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.
п. 1-4 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319
ЦПК України, судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу Шуліка Аліни
Володимирівни (в інтересах публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк») - задовольнити
повністю.

Заочне рішення Красноокнянського
районного суду Одеської області від 21
січня 2014 року по цивільній справі за
позовною заявою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість у розмірі 23492,75 гривень
(двадцять три тисячі чотириста
дев'яносто дві гривні 75 копійок) за
кредитним договором № б/н від 11 серпня
2006 року, яка складається з наступного:

- 5152,53 грн. - заборгованість за кредитом;

- 16745,33 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

а також штрафи відповідно до пункту 8.6
Умов та правил надання банківських
послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина).

- 1094,89 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» судовий
збір в розмірі 356 гривень 73 копійки
(триста п'ятдесят шість гривень
сімдесят три копійки).

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко