Справа № 203/8486/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року Кіровський
районний суд м.Дніпропетровська в
складі:

головуючого-судді -
Казака С.Ю.

при секретарі
- Місюра К.А.

за участю представника позивача
- ОСОБА_1

представника відповідача
- Квача В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Державного підприємства
«Придніпровська залізниця» про
стягнення заборгованості по
відшкодуванню шкоди, заподіяної
здоров'ю, стягнення щомісячних виплат
шкоди, заподіяної здоров'ю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, в
обґрунтування якого посилався на
наступне. З 24.01.1962 року він був
прийнятий до ВАТ «Невинномиський АЗОТ»
апаратиком 4 розряду цеху №5. З 10.05.1962
року його було переведено апаратиком
абсорбції 5 розряду цеху №5. З 05.11.1962
року його було переведено машиністом
турбокомпресорів 5 розряду цеху №5. З
01.06.1964 року його було переведено
машиністом турбокомпресорів 7 розряду
цеху №5 та 11.02.1967 року звільнено в
зв'язку з виходом на пенсію по
інвалідності.

17.09.1966 року при слідуванні в
приміському потягу №271 по 1
Долгинцевському шляху ст.Верховцево
він був виштовхнутий із четвертого
вагону та попав під колеса. Внаслідок
травми йому було ампутовано нижні
кінцівки. Актом №177 судово-медичної
експертизи було встановлено факт
втрати ним 100% загальної
працездатності. В період з 27.05.1995 року
по 10.07.1995 року йому повторно
безстроково було встановлено першу
групу інвалідності.

Рішенням Невинномиського міського
суду Ставропольського краю від 21.08.1967
року з відповідача на його користь було
стягнуто в рахунок відшкодування
шкоди, заподіяної здоров'ю, щомісячно
та довічно 68,63 руб.

До 2003 року відповідач за його
заявами, на підставі довідок, що
підтверджували зміну середньої
заробітної плати, добровільно проводив
перерахунки довічного утримання. А з
01.01.2003 року проводити такий перерахунок
відмовився.

Рішенням Кіровського районного
суду м.Дніпропетровська від 24.09.2007 року
з відповідача на його користь було
стягнуто суми недоплат за період з
01.01.2003 року по 30.11.2003 року в розмірі 5633,36
грн. та довічне утримання з 01.12.2003 року в
розмірі 6478,21 руб.

В частині сплати заборгованості в
сумі 5633,36 грн. рішення суду
відповідачем було виконано, а виплати
довічного утримання здійснюється в
меншому розмірі, ніж стягнуто за
рішенням суду. Перерахунок та доплату
щомісячних платежів відповідачем
добровільно не проведено.

Рішенням Кіровського районного
суду м.Дніпропетровська від 12.06.2012 року
в зв'язку з тим, що надані ним довідки
про заробітну плату машиністу
компресорних установок 6 розряду,
видані ВАТ «Невинномиський АЗОТ»
визнані недопустимими доказами.

Рішенням Невинномиського міського
суду Ставропольського краю від 15.02.2013
року встановлено факт тотожності
виконуваних ним функцій в якості
машиністу 7 розряду в період часу з
05.11.1962 року по 11.02.1967 року з трудовими
функціями машиністу компресорних
установок 6 розряду.

Листом від 02.12.2013 року ВАТ
«Невинномиський АЗОТ» на його заяву
було надано довідку про середню
заробітну плату машиніста
компресорних установок 6 розряду за
період з січня 2004 по жовтень 2013 року.

З урахуванням зазначеного, різниця
розміру відшкодування шкоди за
вказаний період склала 1142965,72 руб. На
підставі чого, позивач просив суд
стягнути на його користь з відповідача
заборгованість по відшкодуванню шкоди,
завданої здоров'ю, що підлягає
стягненню щомісячно, а саме: з січня 2004
року в сумі 6991,21 руб.; з лютого 2004 року по
грудень 2004 року в сумі 8247,59 руб.; з січня
2005 року по лютий 2005 року в сумі 8324,65 руб.;
з березня 2005 року по квітень 2005 року в
сумі 9554,95 руб.; з травня 2005 року по
серпень 2005 року в сумі 9273,93 руб.; з
вересня 2005 року по березень 2006 року в
сумі 9834,56 руб.; з квітня 2006 року по
липень 2006 року в сумі 10371,84 руб.; з серпня
2006 року по вересень 2006 року в сумі 10695,96
руб.; з жовтня 2006 року по грудень 2006 року
в сумі 11780,01 руб.; з січня 2007 року по
березень 2007 року в сумі 11744,42 руб.; з
квітня 2007 року по вересень 2007 року в
сумі 12464,94 руб.; з жовтня 2007 року по
грудень 2007 року в сумі 13473,66 руб.; з січня
2008 року по березень 2008 року в сумі 13426,61
руб.; з квітня 2008 року по вересень 2008
року в сумі 14910,47 руб.; з жовтня 2008 року
по грудень 2008 року в сумі 13634,75 руб.; з
січня 2009 року по вересень 2009 року в сумі
15228 руб.; з жовтня 2009 року по грудень 2010
року в сумі 16633,80 руб.; з січня 2011 року по
грудень 2011 року в сумі 17326,80 руб.; з січня
2012 року по грудень 2012 року в сумі 18895,20
руб.; з січня 2013 року в сумі 20187,20 руб.

Також позивач просив стягнути з
відповідача різницю відшкодування
шкоди, заподіяної здоров'ю, що підлягає
сплаті щомісячно, за період з 01.01.2004
року по жовтень 2013 року в сумі 1142965,72
руб.; витрати по оформленню доручення в
сумі 900 руб., поштові витрати в сумі 1770,40
руб. та по оплаті послуг представника в
сумі 30000 руб.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та просив
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував та
просив відмовити в його задоволенні з
підстав викладених в письмових
запереченнях.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до наступного
висновку.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, 24.01.1962 року позивач
був прийнятий до ВАТ «Невинномиський
АЗОТ» апаратиком 4 розряду цеху №5. З
10.05.1962 року його було переведено
апаратиком абсорбції 5 розряду цеху №5.
З 05.11.1962 року його було переведено
машиністом турбокомпресорів 5 розряду
цеху №5. З 01.06.1964 року його було
переведено машиністом
турбокомпресорів 7 розряду цеху №5. З
11.02.1967 року його було звільнено в
зв'язку з виходом на пенсію по
інвалідності. Вказані обставини
підтверджуються відповідними записами
в трудовій книжці (а.с.12).

17.09.1966 року при слідуванні в
приміському потягу №271 по 1
Долгинцевському шляху ст.Верховцево
внаслідок нещасного випадку він випав
із вагону та попав під колеса.
Внаслідок травми йому було ампутовано
нижні кінцівки. Актом №177
судово-медичної експертизи було
встановлено факт втрати ним 100%
загальної працездатності. В період з
27.05.1995 року по 10.07.1995 року йому повторно
безстроково було встановлено першу
групу інвалідності (а.с.15,16).

Рішенням Невинномиського міського
суду Ставропольського краю від 21.08.1967
року з відповідача на користь позивача
було стягнуто в рахунок відшкодування
шкоди, заподіяної здоров'ю, щомісячно
та довічно 68,63 руб. (а.с.17).

Заочним рішенням Невинномиського
міського суду Ставропольського краю
від 14.05.2004 року з відповідача на користь
позивача було стягнуто 27947,36 руб.
недоплати, в зв'язку з ростом середньої
заробітної плати по місцю роботи, а
також щомісячно та довічно 6478 руб.,
починаючи з 01.12.2003 року (а.с.18-21).

Рішенням Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська від 24.09.2007 року з
відповідача на користь позивача було
стягнуто суми недоплат за період з
01.01.2003 року по 30.11.2003 року в розмірі 5633,36
грн. та суму довічного утримання з
01.12.2003 року в розмірі 6478,21 руб.

Рішенням Невинномиського міського
суду Ставропольського краю від 15.02.2013
року встановлено факт тотожності
виконуваних ним функцій в якості
машиністу 7 розряду в період часу з
05.11.1962 року по 11.02.1967 року з трудовими
функціями машиністу компресорних
установок 6 розряду.

Ухвалою Кіровського районного суду
м.Дніпропетровська від 29.10.2013 року було
надано дозвіл на примусове виконання
рішення Невинномиського міського суду
Ставропольського краю від 15.02.2013 року.

Відповідно до ст.455 ЦК України в
редакції 1963 року, яка діяла на момент
заподіяння каліцтва позивачу, в разі
заподіяння каліцтва, або іншого
ушкодження здоров'я організація, чи
громадянин, відповідальні за шкоду,
зобов'язані відшкодувати потерпілому
заробіток (дохід) втрачений ним
внаслідок втрати чи зменшення
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
ушкодженням здоров'я.

Згідно ч.2 п.4 Прикінцевих та
перехідних положень діючого ЦК
України, щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України
фізична або юридична особа, яка завдала
шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Договором або законом може бути
збільшений обсяг і розмір
відшкодування шкоди, завданої
потерпілому каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я (ч.4 ст.1195 ЦК
України).

Відповідно до ч.1 ст.1197 ЦК України
розмір втраченого фізичною особою
внаслідок каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я заробітку (доходу),
що підлягає відшкодуванню,
визначається у відсотках від
середнього місячного заробітку
(доходу), який потерпілий мав до
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я, з урахуванням ступеня втрати
потерпілим професійної
працездатності, а за її відсутності -
загальної працездатності.

До втраченого заробітку (доходу)
включаються всі види оплати праці за
трудовим договором за місцем основної
роботи і за сумісництвом, з яких
сплачується податок на доходи
громадян, у сумах, нарахованих до
вирахування податку.

До втраченого заробітку (доходу) не
включаються одноразові виплати,
компенсація за невикористану
відпустку, вихідна допомога, допомога
по вагітності та пологах тощо (ч.3 ст.1197).

Відповідно до ч.1 ст.1202 ЦК України
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю потерпілого, здійснюється
щомісячними платежами.

Відповідно до ст.1208 ЦК України за
заявою потерпілого у разі підвищення
вартості життя розмір відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю,
підлягає індексації на підставі
рішення суду.

За заявою потерпілого у разі
збільшення розміру мінімальної
заробітної плати розмір відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю,
підлягає відповідному збільшенню на
підставі рішення суду.

Заявляючи вимогу про стягнення з
відповідача 1142965,72 руб., як різниці між
розміром відшкодування шкоди, яка
повинна була виплачена відповідачем і
фактичною сумою виплаченого
відшкодування, а також про стягнення у
рахунок відшкодування завданої
каліцтвом шкоди, що підлягає
щомісячній сплаті за період з січня 2004
року по січень 2013 року, позивач
посилався на зміну розміру середньої
заробітної плати машиніста
компресорних установок 6 розряду,
посада якого є тотожною з посадою, яку
він займав на час отримання каліцтва та
виходу на пенсію по інвалідності.

В обґрунтування правових підстав
пред'явленого позову позивач посилався
на ст.ст.1195,1197,1208 ЦК України.

Статті 1195,1197 ЦПК України
встановлюють обов'язок винної особи
відшкодувати заподіяну каліцтвом
шкоду. Крім того, положення ст.1197 ЦК
України застосовується до випадків
втрати професійної або загальної
працездатності фізичними особами, яким
заподіяно ушкодження здоров'я,
пов'язане з виконанням ними трудових
обов'язків. А тому одночасне
застосування положень ст.ст.1195,1197 ЦК
України неможливе.

Рішенням Невинномиського міського
суду Ставропольського краю від 21.08.1967
року з відповідача на користь позивача
було стягнуто в рахунок відшкодування
шкоди, заподіяної здоров'ю, єдиноразово
725,28 руб. та щомісячно довічно 68,63 руб.
виходячи із середньомісячної
заробітної плати.

Підстави для подальшого збільшення
розміру відшкодування шкоди визначені
у ст.1208 ЦК України, входячи зі змісту
якої зміна розміру відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я, здійснюється чи у
зв'язку зі збільшення вартості життя,
чи у зв'язку із збільшенням розміру
мінімальної заробітної плати.

Крім того, ст.1208 ЦК України не
передбачає можливість автоматичного
збільшення належних до виплати сум
відшкодування шкоди та стягнення не
донарахованих сум за минулий період, а
лише можливість збільшення розміру
відшкодування шкоди за заявою
потерпілого на підставі рішення, тобто
з моменту звернення до суду з позовом
та ухвалення відповідного судового
рішення.

Таким чином, з урахуванням підстав та
предмету пред'явленого позову, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими і в
задоволенні позову останнього слід
відмовити повністю.

В зв'язку з відмовою у позові та
оскільки позивача звільнено від сплати
судового збору, судові витрати по
справі слід компенсувати за рахунок
держави.

На підставі викладеного, керуючись
ст.455 ЦК України (в редакції 1963 року),
ст.ст.1195,1197,1202, 1208 ЦК України (в редакції
2004 року), ст.ст.3,10,11,27,31,57-61,212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
Державного підприємства
«Придніпровська залізниця» про
стягнення заборгованості по
відшкодуванню шкоди, заподіяної
здоров'ю, стягнення щомісячних виплат
шкоди, заподіяної здоров'ю - відмовити
повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подачу
апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м.Дніпропетровська шляхом подачі
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

С.Ю.Казак