Єдиний унікальний номер 255/4788/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1302/2014
Єдиний унікальний номер
Номер провадження 22-ц/775/1302/2014
Головуючий 1 інстанції Орєхов О.І.
Доповідач Гусєв В.В.
І М Е Н Е М У
Апеляційний суд Донецької області в
головуючого судді
суддів
Гусєва В.В., Резникової Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду в місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє
ОСОБА_2, на рішення Ворошиловського
районного суду міста Донецька від 25
грудня 2013 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Ворошиловському районі
міста Донецька, Головного управління
Міндоходів, Управління Державної
казначейської служби у місті Донецьку
Донецької області, про відшкодування
В квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до Державної
податкової інспекції у
Ворошиловському районі міста Донецька,
Головного управління Міндоходів,
Управління Державної казначейської
служби у місті Донецьку Донецької
області про відшкодування шкоди у
вигляді упущеної вигоди.
Рішенням Ворошиловського
районного суду міста Донецька від 25
грудня 2013 року в задоволені позовних
вимог ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Ворошиловському районі
міста Донецька, Головного управління
Міндоходів, Управління Державної
казначейської служби у місті Донецьку
Донецької області про відшкодування
шкоди відмовлено.

З рішенням суду не погодився
позивач ОСОБА_1 та подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та постановити
нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апелянт наполягає на тому, що
відповідачем по справі є безпосередній
розпорядник бюджетних коштів. Крім
того, позивачем було надано достатньо
доказів про заподіяння йому збитків у
вигляді упущеної вигоди.

В судовому засіданні апеляційного
суду представник позивача ОСОБА_2
підтримала доводи апеляційної скарги,
просила її задовольнити.

Представник Державної податкової
інспекції у Ворошиловському районі
міста Донецька Петров А.Г. в судовому
засіданні апеляційного суду
заперечував проти доводів апеляційної
скарги, просив рішення суду залишити
без змін.

Інші сторони в судове засідання
апеляційного суду не прибули, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином, про що свідчать
своєчасно отримані ними поштові
повідомлення.

Заслухавши суддю доповідача,
пояснення присутніх сторін, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Обгрунтованим вважається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для справи, висновки
суду про встановленні обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона забов*язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
посилання позивача на положення ст.22 ЦК
України є помилковим, оскільки
відсутній взаємний зв'язок між
протиправною поведінкою відповідача
та отриманими збитками, а також
упущеною вигодою, яка є лише
припущенням та не підтверджена жодними
доказами.

Такі висновки суду грунтуються
на нормах матеріального права.

Відповідно до роз*яснень, наданих
в п. 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18 грудня 2009 року № 14
«Про судове рішення у цивільній
справі», встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до статті 22 ЦК України
збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки), доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Таким чином,
у вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються тільки ті збитки, які б
могли бути реально отримані при
належному виконанні зобов'язання.

Для застосування такої міри
відповідальності потрібна наявність
усіх елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками і вини. За відсутності хоча
б одного з цих елементів цивільна
відповідальність не настає.

Причому позивач повинен довести
обставини щодо порушення зобов'язання
відповідачами та наявності їх вини і
прямого причинного зв'язку між
порушенням зобов'язання та завданими
збитками, їх розмір, а також, які саме
заходи були вжиті щодо одержання
доходів.

За змістом цих норм упущеною
вигодою вважаються неотриманні доходи,
які особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не
було порушеним. При визначенні
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦК України
враховуються заходи, вжиті кредитором
для їх одержання.

З матеріалів справи вбачається,
що згідно з угодами Публічне
акціонерне товариство «Банк
Фамільний» прийняв від ОСОБА_1 вклади
та зобов'язувався щомісяця виплачувати
Заявнику проценти на вклади. При
нарахуванні та виплаті зазначених
процентів на вклад за угодами Банк
незаконно, у якості податкового агента
позивача, утримував податок з доходів
фізичних осіб із суми нарахованих
процентів та безпідставно сплачував їх
до місцевого бюджету міста Донецька.

24 листопада 2011 року позивач
звернувся до відповідачів із заявою,
якою вимагав повернути податок з
доходів фізичних осіб, безпідставно
утриманий та сплачений до місцевого
бюджету міста Донецька податковим
агентом Публічним акціонерним
товариством "Банк Фамільний" у сумі
404609,07 гривень.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 30 травня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 30 липня 2012
року, визнано незаконною бездіяльність
Державної податкової інспекції у
Ворошиловському районі міста Донецька
та Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у місті
Донецьку щодо розгляду заяви позивача
від 24 листопада 2011 року, а також
задоволені позовні вимоги про
стягнення з місцевого бюджету міста
Донецька безпідставно сплаченого
податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 404 609,07 гривень.

08 жовтня 2012 року позивач подав
виконавчий лист на виконання постанови
Донецького окружного
адміністративного суду від 30 травня 2012
року до Головного управління державної
казначейської служби України в
Донецькій області, однак грошові кошти
за вказаним виконавчим листом не
отримані, оскільки його виконання
зупинено до розгляду справи судом
касаційної інстанції.

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення збитків (упущеної вигоди) в
сумі 79602,97 гривень, тобто у вигляді не
отримання доходів, позивач посилався
на те, що своїми неправомірними діями
відповідачі не надали йому можливості
з 01 січня 2012 року по 31 січня 2013 року
надати безпідставно списані кошти в
розмірі 404609,07 гривень будь-якому
українському банку у вигляді вкладу
(депозиту) та отримувати проценти
(відсотки) за таким вкладом.

Проте при цьому позивачем не
надано переконливих доказів що він мав
намір зробити вклад саме цих коштів у
банк, і що неповернення відповідачем
надмірно сплачених коштів позбавило
його скористатися своїм правом та
розмістити їх в Банку і отримати
реальну можливість одержати доходи за
рахунок цих коштів.

Єдиною підставою для стягнення
збитків (упущеної вигоди), позивачем
був наданий розрахунок на підставі
статистичних випусків «Процентної
ставки НБУ», що опубліковані в Інтернет
сайті НБУ, який є лише його умовним
припущенням. Вказаний розрахунок суд
обґрунтовано не визнав достатнім
доказом для задоволення позовних
вимог.

За таких обставин наявність
теоретичного обґрунтування можливості
отримання прибутку ще не є підставою
для його стягнення. Стягнення збитків у
вигляді упущеної вигоди є одним із
видів цивільно-правової
відповідальності. Для застосування
такої міри відповідальності потрібна
наявність усіх елементів складу
цивільного правопорушення, а саме:
протиправної поведінки, збитків,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками і вини.
За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Таким чином, розглядаючи справу,
суд першої інстанції повно, всебічно і
об'єктивно звернув увагу та перевірив
доводи і заперечення сторін,
встановленим фактам і доказам дав
вірну правову оцінку та дійшов
правильного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог про
стягнення збитків (упущено вигоди).
Висновки суду грунтуються на
матеріалах справи та відповідають
вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.
Рішення суду постановлено з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права і підстав для
його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х
В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в
інтересах якого діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Ворошиловського районного
суду міста Донецька від 25 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді