Справа №483/1318/13-ц 27.03.2014 27.03.2014 27.03.2014
Провадження №22-ц/784/540/14
Головуючий у першій інстанції-Медюк
Доповідач апеляційної
інстанції-Данилова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського
І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі - Бакуті Т.В.,

за участю прокурора - Нижниченка
О.С.

представника Очаківської
райдержадміністрації - Камалєтдінової
О.В.,

відповідачки - ОСОБА_3,

представника третьої особи -
управління Держземагентства- Котик
Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

заступника Дніпровського екологічного
прокурора

на рішення Очаківського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 18 грудня 2013 року у
цивільній справі за позовом

Очаківського міжрайонного
екологічного прокурора

Дніпровської екологічної прокуратури

до Очаківської районної державної
адміністрації

та ОСОБА_3

про скасування розпорядження, визнання
недійсним

державного акту на право власності на
земельну ділянку

та повернення землі

У С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року Очаківський
міжрайонний екологічний прокурор
Дніпровської екологічної прокуратури
звернувся в інтересах держави з
позовом до Очаківської
райдержадміністрації (далі -
Очаківська РДА) та ОСОБА_3 про захист
земельних прав. Третіми особами
залучено Миколаївське обласне
управління водних ресурсів (далі -
Облводресурси), Очаківське міське
управління юстиції Миколаївської
області (далі - Очаківське МУЮ) та
Управління Держземагенства в
Очаківському районі Миколаївської
області (далі - Управління
Держземагенства)

Прокурор зазначав, що розпорядженням
Очаківської РДА № 109 від 8 квітня 2011
року затверджено проект землеустрою
щодо відведення земельних ділянок та
передано у власність громадянам, в тому
числі і ОСОБА_3, земельні ділянки площею
1,75 га та 0, 25 га для ведення особистого
селянського господарства, розташовані
в межах території Солончаківської
сільської ради Очаківського району, (
а.с. 20 зворот) . На підставі
розпорядження 7 жовтня 2011 року ОСОБА_3
одержала державні акти на право
власності на земельні ділянки.

Посилаючись на те, що земельні ділянки
ОСОБА_3 знаходиться на відстані 235, 83 м.
від урізу води, тобто в межах
законодавчо визначеної прибережної
захисної смуги Дніпровсько-Бузького
лиману, та є землями водного фонду, які
не можуть бути передані у приватну
власність громадян, прокурор просив
визнати незаконним та скасувати
розпорядження Очаківської РДА № 109 від
8 квітня 2011 року, визнати недійсними і
скасувати державні акти на право
власності на земельні ділянки,
повернути земельні ділянки у власність
держави, зобов'язати Очаківське МУЮ
скасувати державну реєстрацію права
власності відповідачки, а Управляння
Держземагенства - внести зміни до
державного земельного кадастру (а.с.76).

Відповідачі Очаківська РДА та ОСОБА_3
позов не визнали, посилаючись на
належність земельних ділянок до земель
сільськогосподарського призначення та
відсутність порушень чинного
законодавства при виділенні їх у
власність громадянам (64-67).

Рішенням Очаківського міськрайонного
суду Миколаївської області від 18
грудня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі Дніпровський
екологічний прокурор просив рішення
скасувати та задовольнити позов,
посилаючись на порушення судом норм
природоохоронного законодавства та
помилковість висновків про можливість
передачі у власність фізичної особи
земельних ділянок, які мають бути
віднесені до прибережної захисної
смуги лиману.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив того, що,
оскільки органами виконавчої влади або
місцевого самоврядування спірні
земельні ділянки не були віднесені до
прибережних захисних смуг на підставі
окремих проектів землекористування, то
ці ділянки не відносяться до водного
фонду, а є землями державної власності
і могли бути передані фізичним особам
для ведення особистого селянського
господарства.

Проте не з усіма висновками суду можна
погодитись.

Відповідно до статей 13-14 Конституції
України, земля, її надра, атмосферне
повітря, водні та інші природні
ресурси, які знаходяться в межах
території України, є об'єктами права
власності Українського народу. Кожний
громадянин має право користуватися
природними об'єктами права власності
народу відповідно до закону.

Земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави.

Право власності на землю набувається і
реалізується громадянами, юридичними
особами та державою відповідно до
закону і гарантується державою.

Відповідно до статей 78, 80, 81, 116, 118, 126 ЗК
України (в чинній редакції на час
виникнення спірних відносин) право
власності на землю набувається та
реалізується на підставі Конституції
України, Земельного кодексу України, а
також інших законів, що видаються
відповідно до них. Земля в Україні може
перебувати у приватній, комунальній та
державній власності.

Громадяни є суб'єктами права власності
на землі приватної власності та
набувають це право лише з підстав,
передбачених законом, зокрема у разі
безоплатної передачі ділянок із земель
державної і комунальної власності.

Порядок передачі громадянам у
власність земельних ділянок із земель
державної або комунальної власності
встановлено статтею 118 ЗК.

Пунктом 8 статті 118 ЗК в редакції, яка
діяла з 5 листопада 2009 року,
передбачено, що проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки,
який розробляється на підставі дозволу
райдержадміністрації, подається
Комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою, яка протягом трьох
тижнів з дня одержання проекту надає
відповідному органу виконавчої
влади чи органу місцевого
самоврядування свій висновок щодо
погодження проекту або відмови у його
погодженні.

Порядок утворення, роботи та
повноваження цієї комісії передбачені
статтею 186-1 ЗК.

Відповідна державна адміністрація або
відповідна рада у двотижневий строк з
дня отримання погодженого проекту
землеустрою щодо відведення
земельної ділянки приймає рішення
про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки та
надання її у власність (частина 9
статті 118 ЗК).

Право власності на земельну ділянку і
право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами, форма яких
затверджена Кабінетом Міністрів
України.

Обмеженням цьому є пряма заборона
законом передачі земель у приватну
власність громадян.

Зокрема, до земель державної або
комунальної власності, які не можуть
передаватись у приватну власність,
належать землі водного фонду, крім
випадків, визначених ЗК України.

За правилами статей 58, 60 ЗК України,
статей 87,88 Водного кодексу України (в
редакції, що діяла на час виникнення
спірних відносин), Порядку визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 травня 1996 року № 486, до земель
водного фонду належать землі, зайняті
прибережними захисними смугами вздовж
морів, річок та навколо водойм, крім
земель, зайнятих лісами.

Вздовж річок, морів і навколо озер,
водосховищ та інших водойм з метою
охорони поверхневих водних об'єктів
від забруднення і засмічення та
збереження їх водності у межах
водоохоронних зон виділяються
земельні ділянки під прибережні
захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток
і лиманів встановлюється прибережна
захисна смуга шириною не менше двох
кілометрів від урізу води.

Прибережні захисні смуги
встановлюються за окремими проектами
землеустрою. Межі встановлених
прибережних захисних смуг і пляжних
зон зазначаються в документації із
землеустрою, кадастрових планах
земельних ділянок, а також у
містобудівній документації.

Прибережні захисні смуги
встановлюються на земельних ділянках
усіх категорій земель, крім земель
морського транспорту.

Прибережні захисні смуги є
природоохоронною територією з режимом
обмеженої господарської діяльності,
який визначається статтею 62 ЗК та
статтею 90 ВК України.

Відповідно до пункту 2.9 Порядку
погодження природоохоронними органами
матеріалів щодо вилучення (викупу),
надання земельних ділянок,
затвердженого Наказом Мінприроди
України 05.11.2004 N 434, у разі відсутності
належної землевпорядної документації
та встановлених у натурі (на
місцевості) меж щодо водоохоронних зон
та прибережних захисних смуг водних
об'єктів, природоохоронний орган
забезпечує їх збереження шляхом
урахування при розгляді матеріалів
щодо надання цих земельних ділянок
нормативних розмірів прибережних
захисних смуг, встановлених статтею 88
Водного кодексу України, орієнтовних
розмірів і меж водоохоронних зон, що
визначаються відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від
08.05.96 N 486 "Про затвердження Порядку
визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них", з
урахуванням конкретної ситуації.

Правила пункту «д» частини 4 статті 84 та
частини 4 статті 59 ЗК не передбачають
передачу земель водного фонду у
власність громадян.

Отже, аналіз вищеназваних нормативних
актів дає підстави для висновку, що
розпорядження земельними ділянками,
які розташовані в межах законодавчо
визначених прибережних зон, незалежно
від наявності землевпорядної
документації (проекту землеустрою) та
передачі цієї ділянки до водного фонду,
має здійснюватись з дотриманням вимог
земельного та водного законодавства, в
тому числі і орієнтовних розмірів та
меж водоохоронних зон, встановлених
законом.

Законність передачі землі у власність
громадян прямо залежить від статусу
земельної ділянки, визначеної законом,
наявності обмежень щодо передачі її у
власність, а також дотримання
передбаченого законом порядку
передачі у власність.

З матеріалів справи вбачається, що
розпорядженням № 72 голови Очаківської
районної адміністрації Миколаївської
області від 3 березня 2006 року ОСОБА_3, в
числі інших, надано дозвіл на розробку
проекту землеустрою щодо відведення у
власність земельних ділянок із земель
запасу державної власності для ведення
особистого селянського господарства в
межах території Солончаківської
сільської ради розміром 2 га. (а.с. 42,43).

Проект землеустрою складався на
земельну ділянку загальною площею 47 га,
в тому числі ділянки ОСОБА_3 площею 1,75
га та 0,25 га. (а.с. 21).

Проект погоджено Очаківською районною
СЕС (а.с. 29,30), Очаківським районним
відділом архітектури та
містобудування (а.с. 31), відділом
Держкомзему у Очаківському районі
Миколаївської області (а.с. 32,33),
Державним управління охорони
навколишнього природного середовища у
Миколаївській області (а.с.39).

Зазначені висновки містять зазначені
обмеження та обтяження згідно КОООВЗД
щодо прибережних захисних смуг та
дотримання режиму використання земель
у цих зонах.

Погодження проекту землеустрою з
Миколаївським обласним управлінням
водних ресурсів не проводилось (а.с.27).

В порушення вимог частини 8 статті 118,
статті 186-1 ЗК проект землеустрою
ділянки на розгляд Комісії з розгляду
питань, пов'язаних з погодженням
документації із землеустрою, не
передавався.

Висновку щодо погодження проекту ця
комісія не складала.

Розпорядженням Очаківської РДА від 8
квітня 2011 року № 109 затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність громадян, та
передано у власність, в тому числі
ОСОБА_3 земельні ділянки № НОМЕР_1 та №
НОМЕР_2 площею 2 га для ведення
особистого селянського господарства
із земель державної власності (запасу),
не наданих у власність або
користування, в межах території
Солончаківської сільської ради (а.с.
20).

7 жовтня 2011 року ОСОБА_3 отримала
Державний акти на право власності на
земельну ділянку серія ЯК № 255348 на
земельну ділянку площею 0,25 га з
кадастровим номером :02:000:0519 (а.с.50)
та Державний акт на право власності на
земельну ділянку ЯК № 255349 площею 1,7500 га
з кадастровим номером :02:000:0518
(а.с.49).

Земельні ділянки знаходяться за
межами с. Солончаки та за цільовим
призначенням віднесені до земель
сільськогосподарського призначення
(а.с.96).

Відстань земельної ділянки з
кадастровим номером :02:000:0519 від
урізу води Дніпро-Бузького лиману
складає 235,83 м ( а.с.105), відстань
земельної ділянки з кадастровим
номером :02:000:0518 встановлена
Державною інспекцією сільського
господарства, виходячи з проекту
землеустрою орієнтовно 420 м від урізу
води лиману ( а.с.194).

Таким чином, колегія суддів вважає
встановленим, що земельні ділянки
загальної площею 2 га, які розташовані
в межах законодавчо визначеної
прибережної захисної смуги
Дніпровсько-Бузького лиману Чорного
моря, передані у власність ОСОБА_3 з
порушенням встановленого порядку
передачі землі у власність громадян, а
саме без погодження та висновку
Комісії з розгляду питань, пов'язаних з
погодженням документації із
землеустрою, а також з порушенням
обмежень передачі у власність земель,
які мають складати водоохоронну зону.

Оскільки розпорядження Очаківської
райдержадміністрації №109 від 8 квітня
2011 року в частині затвердження проекту
землеустрою та передачі земельних
ділянок у власність ОСОБА_3 не
відповідає вимогам статей 59, 60, 118, 186-1 ЗК
, статей 87, 88 ВК, колегія суддів визнає
його недійсним відповідно до пункту
«г» частини 3 статті 152 ЗК.

Державні акти ОСОБА_3, як право
установлюючи документи, які видані на
підставі недійсного розпорядження,
також підлягають визнанню недійсними (
правовий висновок ВСУ при розгляді
справи № 6-57цс13) .

Незаконність передачі землі у
власність ОСОБА_3 є підставою
покладення на неї обов'язку повернути
земельні ділянки державі.

Позовні вимоги про скасування
державної реєстрації права власності
ОСОБА_3 та внесення відповідної
інформації до державного земельного
кадастру є наслідком задоволених вимог
та регулюються відповідними правилами
ведення цієї реєстраційної
документації. Виконання таких
обов'язків відповідними органами не є
предметом спору, а тому судовим
рішенням не покладається.

Оскільки суд першої інстанції не
звернув належної уваги на вимоги
земельного та водного законодавства,
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням по справі нового рішення
про часткове задоволення позову.

При вирішенні питання про розподіл
судових витрат відповідно до статті 88
ЦПК, колегія виходить з того, що вина
ОСОБА_3 у порушеннях вимог закону при
передачі землі у власність відсутня, а
тому за принципом справедливості не
вбачає підстав для стягнення з неї
судового збору.

Керуючись статтями 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу заступника
Дніпровського екологічного прокурора
задовольнити частково.

Рішення Очаківського міськрайонного
суду Миколаївської області від 18
грудня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позовні вимоги Очаківського
міжрайонного екологічного прокурора
Дніпровської екологічної прокуратури
в інтересах держави задовольнити
частково.

Визнати недійсним розпорядження
Очаківської районної державної
адміністрації Миколаївської області
від 8 квітня 2011 року № 109 в частині
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність ОСОБА_3.

Визнати недійсним Державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯК № 255348 (кадастровий №
:02:000:0519) та Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯК
№ 255349 (кадастровий № :02:000:0518), які
видані на ім'я ОСОБА_3 7 жовтня 2011 року
Очаківською районною державною
адміністрацією Миколаївської
області, для ведення особистого
селянського господарства.

Зобов'язати ОСОБА_3 повернути у
власність держави в особі Очаківської
районної державної адміністрації
Миколаївської області земельні
ділянки, площею 1, 75 га. за кадастровим
№ :02:000:0518 та площею 0, 25 га за
кадастровим № :02:000:0519, які
розташовані на території
Солончаківської сільської ради
Очаківського району Миколаївської
області.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Очаківської районної
державної адміністрації
Миколаївської області на користь
держави 644 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді