Справа №468/2676/13-ц 20.03.2014 20.03.2014 20.03.2014
Провадження №22-ц/784/934/14
Головуючий у 1 інстанції Муругов В.В.
Доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого
Козаченка В.І.,

суддів:
Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.

при секретарі судового засідання
Свіщук О.В.,

з участю представника відповідача
Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Державного
підприємства ,,Суднобудівний завод ім.
61 Комунара" (далі - ДП ,,Суднобудівний
завод ім. 61 Комунара") на рішення
Баштанського районного суду
Миколаївської області від 19 грудня 2013
року за позовом ОСОБА_3 до ДП
,,Суднобудівний завод ім. 61 Комунара"
про стягнення заборгованості по
заробітній платі та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з пізніше уточненим позовом до ДП
,,Суднобудівний завод ім. 61 Комунара"
про стягнення 13181 грн.
заборгованості по заробітній платі та
30 248 грн. 60 коп. середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що з 6 серпня 2010 року по 19 березня
2012 року працював на заводі
охоронцем-двірником, був звільнений на
підставі ст. 38 КЗпП України за власним
бажанням, однак ні при звільненні, ні
пізніше, остаточний розрахунок з ним не
проведено.

Заочним рішенням Баштанського
районного суду Миколаївської області
від 19 грудня 2013 року уточнений позов
задоволено. Стягнуто з відповідача на
користь позивача 13 181 грн.
заборгованості по заробітній платі та
30 248 грн. 60 коп. середнього заробітку
за затримки розрахунку.

В апеляційній скарзі представник
відповідача, посилаючись на порушення
місцевим судом норм матеріального та
процесуального права, оскаржував
рішення лише в частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку і просив рішення в цій
частині скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні цих
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши надані докази та
перевіривши законність і
обґрунтованість оскарженого рішення,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Місцевим судом установлено, що ОСОБА_3
працював охоронцем-двірником на ДП
,,Суднобудівний завод ім. 61 Комунара" з 6
серпня 2010 року по 19 березня 2012 року та
був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП
України за власним бажанням. Однак, в
установлений ст. 116 КЗпП України строк,
відповідач не виплатив позивачу при
звільненні 13 181 грн. належної йому
заробітної плати. Спір про розмір
указаної заборгованості між сторонами
відсутній, але вона не сплачена
позивачу до тепер.

Вказані обставини сторонами визнані, а
тому, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК
України, доказуванню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено,
що в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Оскільки вимоги позивача зводились до
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
лише за 20 місяців затримки, то місцевий
суд, виходячи з приписів ст. 11 ЦПК
України, розглядав цю частину спору
лише в межах заявлених вимог, виходячи
із середньомісячного заробітку
позивача в розмірі 1512 грн. 43 коп.

Правильно встановивши зазначені
обставини справи, вірно застосувавши
до них указані норми права та правові
позиції, висловлені Верховним Судом
України 3 жовтня 2012 року в справі № 6-109
цс 12 і 20 листопада 2013 року в справі №
6-114цс13, суд першої інстанції ухвалив
обґрунтоване рішення про задоволення
позову.

Посилання апелянта на фінансову скруту
та відсутність у заводу вільних
грошових коштів для погашення
заборгованості по заробітній платі не
можуть бути підставою для відмови в
позові про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
оскільки, відповідно до правової
позиції Верховного Суду України від 3
липня 2013 року в справі № 6-64цс13,
відсутність грошових коштів у
роботодавця не виключає його вини у
невиплаті належних звільненому
працівникові коштів і не звільняє
роботодавця від відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Інші доводи апеляційної скарги, які
зводяться до переоцінки доказів,
висновків місцевого суду не
спростовують, а тому не можуть бути
підставою для скасування рішення,
ухваленого з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства ,,Суднобудівний завод ім.
61 Комунара" відхилити, а заочне рішення
Баштанського районного суду
Миколаївської області від 19 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскаржена в касаційному
порядку.

Головуючий

Судді: