Ухвала

іменем україни

2 квітня 2014 року
м. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою ОСОБА_4
на заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 29 квітня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області
від 29 жовтня 2013 року,

встановила:

У березні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк «Надра»
(далі - Банк) звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 25 липня 2008 року
між відкритим акціонерним товариством
комерційний банк «Надра»,
правонаступником якого є Банк та
ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір, за умовами якого останньому
надано кредит в розмірі 200 000 доларів
США, терміном до 12 липня 2033 року.

Виконання умов вказаного кредитного
договору забезпечено договором поруки,
укладеним між Банком та ОСОБА_4

У зв'язку з неналежним виконання ОСОБА_3
умов кредитного договору утворилась
заборгованість у сумі 2 127 597,60 грн, яка в
добровільному сплачена не була.

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 29 квітня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Волинської області від 29 жовтня 2013
року, позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Надра»
заборгованість за кредитним договором
від 25 липня 2008 року в розмірі 2 127 597,60
грн. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати ухвалу апеляційного суду та
змінити рішення суду першої інстанції -
відмовити в стягненні з неї солідарно з
основним боржником суми
заборгованості, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Судові рішення щодо суми
заборгованості та позовних вимог до
ОСОБА_3 не оскаржуються, а тому не
переглядаються судом касаційної
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про солідарне
стягнення суми заборгованості, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що між сторонами виникли
договірні правовідносини, у разі
порушення яких настають наслідки
передбачені договором або законом.

Даний висновок відповідає вимогам
закону та матеріалам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Судом установлено, що 25 липня 2008 року
між відкритим акціонерним товариством
комерційний банк «Надра»,
правонаступником якого є Банк та
ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір, за умовами якого Банк надав
ОСОБА_3 кредит в розмірі 200 000 доларів
США, а останній зобов'язувався
повернути кредит, сплатити проценти та
інші платежі у строки й об'ємі,
установлені договором (а.с. 7-9).

Строком повного повернення кредиту,
відповідно до пункту 1.4 кредитного
договору, є 12 липня 2033 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_3
зобов'язань за кредитним договором,
Банком того ж дня було укладено із
ОСОБА_4 договір поруки, за яким
поручитель відповідає перед Банком за
порушення зобов'язання боржником у
повному обсязі (а.с.14).

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Листом від 26 жовтня 2012 року Банк
повідомив ОСОБА_4, що станом на 1 жовтня
2012 року заборгованість за кредитним
договором складає 252 319,26 доларів США, і
просив в строк 5 днів її погасити (а.с.18).

Як встановлено судом, обставиною, яка
стала підставою для звернення 22
березня 2013 року Банку до суду з позовом
про дострокове повернення кредиту
виявився факт порушення позичальником
своїх зобов'язань за кредитним
договором.

Право позикодавця вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилась, та сплати
процентів у разі прострочення сплати
чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК
України.

Аналогічні положення містяться у з п.
4.2.4. кредитного договору, відповідно до
якого банк набуває право вимагати від
позичальника дострокового повернення
всього кредиту або кредиту разом із
розрахованими процентами у разі,
зокрема, затримання сплати частини
кредиту та/або сплати процентів за
користування кредитом.

З матеріалів справи вбачається та не
заперечується ОСОБА_4 що Банк звертався
до позичальника та поручителя з
вимогами про дострокове погашення
кредиту, які були направлені Банком 26
жовтня 2012 року.

Таким чином Банк скористався своїм
правом на дострокове повернення
кредиту, звернувшись 22 березня 2013 року
до суду з указаним позовом, тобто не
порушив установлений законом
шестимісячний термін.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи
судом не були порушені норми
матеріального й процесуального права,
а наведені в скарзі доводи висновок
суду не спростовують, тому суд
касаційної інстанції згідно ч. 1 ст. 337
ЦПК України не знаходить підстав для
задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 29 квітня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Волинської
області від 29 жовтня 2013 року в частині
позовних вимог до ОСОБА_4 залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В. С. Висоцька

М.К. Гримич

О. В. Умнова

І.М. Фаловська