Справа №: 343/348/14-ц
Провадження №: 2/0343/256/14
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2014 року м. Долина

Долинський районний суд
Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого- суддi Андрусiва I.М.

з участю секретаря- Павлюк Г.В.

представника позивача -ОСОБА_2

представника третьої особи -Клим
М.І. .

представника відповідача -
Круліковської О.М.

адвоката -ОСОБА_5

розглянувши у вiдкритому судовому
засiданнi в місті Долина справу за
позовною

заявою ОСОБА_6 ,третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача:
Територіальна державна інспекція з
питань праці в Івано-Франківській
області до Долинського дитячого
будинку «Теплий дім» про визнання
протиправним і скасування наказу
поновлення на роботі,стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з
вищевказаним позовом,який уточнила у
процесі розгляду справи і просила суд
визнати протиправним та скасувати
наказ Долинського дитячого будинку
«Теплий дім» від 19.04.2012 року №18-к в
частині визначення строку та визнати
трудовий договір укладений на
невизначений строк протиправним та
визнати протиправним та скасувати
наказ Долинського дитячого будинку
«Теплий дім» від 03.01.2014 р. № 1-к «Про її
звільнення «, поновити її на попередній
посаді вихователя , зобов»язати
відповідача виплатити їй середній
заробіток за час вимушеного прогулу,та
стягнути з відповідача на її користь 10
000 гривень моральної шкоди та стягнути
4000 гривень судових витрат за оплату
правової допомоги адвоката .

Свої вимоги мотивує тим, що за
направленням Долинського районного
центру зайнятості № 003001 від 18.04.2011
року її було прийнято на посаду
вихователя у Долинського дитячого
будинку «Теплий дім» з 20.04.2011 року.
Згідно звіту поданого відповідачем до
районного центру зайнятості, робота на
яку її прийнято, була постійною,
трудові відносини повинні були бути
встановлені на невизначений строк.
Проте, всупереч вимогам чинного
законодавства з нею було укладено
строковий трудовий договір на один рік.
Згідно наказу № 18-к від 19.04.2012 року
Долинського дитячого будинку» Теплий
дім» з продовжено трудові відносини з
20.04.2012 року на час соціальної відпустки
по догляду за дитиною до досягнення
трирічного віку основного працівника -
вихователя ОСОБА_7

В листопаді 2013 року у зв'язку з
ускладненнями вагітності вона
перебувала на стаціонарному лікуванні
в Долинській ЦРЛ,і по завершенні якого
подала відповідачу лікарняний листок
та повідомила про свій стан вагітності.

Під час роботи в другу зміну 17.12.2013 року
, стан її здоров'я раптово погіршився,
про що вона повідомила заступника
директора з виховної роботи Маслей О.М.
та звернулась за медичною допомогою і
цього ж дня була госпіталізована на
стаціонарне лікування в Долинську ЦРЛ
з діагнозом: вагітність 12 т., загроза
мимовільного викидня.

Під час перебування на стаціонарному
лікуванні 30.12.2013 р. о 14 год. 52 хв. до неї
зателефонувала заступник директора з
навчальної роботи Гошовська У.В., щоб
дізнатись про час закриття
лікарняного листка , на що вона її
повідомила , що 03.01.2014 року подає заяву
на 40-денну основну щорічну відпустку,
так як стан її здоров'я нестабільний.

Під час перебування на лікуванні
ОСОБА_4 в порушення вимог ст. 184 КЗпП
України, незважаючи на її вагітність,
про яку їй було відомо, видала наказ
від 03.01.2014 р. № 1-к, яким звільнила її
з роботи з 06.01.2014 року , в зв'язку з
закінченням строку трудового договору
п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Вказане звільнення є незаконним,
оскільки звільнення вагітних жінок
відповідно до ст. 184 КЗпП України
забороняється.

Таким чином оскільки її звільнено без
законних на те підстави тому,
відповідно до положень ст. 235 КЗпП
України,відповідач зобов'язаний
поновити її на попередній роботі та
виплатити середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Також відповідач порушив її законні
права на працю, які завдали їй
моральних страждань,які полягають у
тому,що позбавив її гарантованого
Конституцією України права на працю та
можливості заробляти собі та своїй
майбутній дитині на життя. Вказані дії
призвели до моральних страждань, вона
втратила спокій та нормальні життєві
зв'язки, постійно перебуває у
роздратованому стані, оскільки її
фактично звільнили через вагітність,
що вимагає від неї додаткових зусиль
для організації свого життя та для
відновлення порушених трудових прав.

Всі зазначені моральні страждання
нанесені їй незаконними діями можуть
негативно відобразитись на здоров'ї
майбутньої дитини. У зв»язку з
вищевикладеним відповідач повинен
відшкодувати їй моральну шкоду, яку
вона оцінюю в розмірі десяти тисячі
гривень.

Позивачка позовні вимоги підтримала та
пояснила, що по направленню на
працевлаштування Долинського РЦЗ на
постійне місце роботи вихователя в
квітні 2011 року прийшла влаштовуватись
на роботу до відповідача. За
ініціативою директора,яка мотивувала
свої дії тим,що вона молодий спеціаліст
та чи зможе працювати,змушена була під
тиском директора написати заяву про
прийняття на роботу за строковим
трудовим договором. Укладення
строкового трудового договору було не
в її інтересах. Після одного року
роботи директор її повідомила ,що
постійна посада вихователя відсутня
,щоб вона писала заяву на час декретної
відпустки основного працівника ОСОБА_7
., у зв»язку з чим з нею було укладено
ще один строковий договір. Перший наказ
не оскаржувала,оскільки директор
обіцяла прийняти її на постійне місце
роботи. Про її вагітність знали ще в
листопаді 2013 року ,коли вона повідомила
заступника директора Гошовську У.В.
При звільненні директор вакантних
посад їй не пропонувала тому заяву на
працевлаштування не писала.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав та пояснив,що між сторонами
укладено строковий трудовий договір .
На день звільнення представникам
відповідача було відомо про вагітність
позивачки,оскільки вона в листопаді та
в грудні-січні 2014 року була на
лікарняному та усно повідомила
керівництво відповідача, а 8.01.2014 року
надала довідку ЛКК.

Представник територіальної державної
інспекції з питань праці в
Івано-Франківській області суду
пояснила, що ОСОБА_6 . була прийнята на
роботу за строковим трудовим
договором. Працівниця хотіла
постійного трудового договору , однак
адміністрація Долинського дитячого
будинку «Теплий дім» прийняла її за
строковим трудовим договором. Однак на
її думку вона мала бути прийнята на
постійну роботу,згідно направлення
Долинського РЦЗ. Також відповідач при
звільненні порушив вимоги ст.184 КЗпП
України у зв»язку з чим підлягає
поновленню на роботі.

Представник відповідача Круліковська
О.М. позов не визнала та пояснила, що
звільнення проведено згідно вимог
чинного законодавства. Укладення
строкового договору відбулось за
погодженням з ОСОБА_6,оскільки на час
прийому її на роботу в неї була освіта
середньо-спеціальна. Статутом закладу
не передбачено укладення строкових
трудових договорів з вихователями.
Позивачка адміністрацію не повідомила
про свою вагітність, а тільки дізнались
08.01.2014 року після звільнення.

Суд заслухавши пояснення сторін
,дослідивши здобуті та досліджені в
судовому засіданні докази в їх
сукупності приходить до висновку що
позовна заява підлягає до часткового
задоволення виходячи з наступного.

Згідно ст. 23ч.2 КЗпП України строковий
трудовий договір укладається у
випадках ,коли трудові відносини не
можуть бути встановлені на
невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи (робота
виконується постійно чи не
постійно),або умов її виконання (для
заміщення тимчасово відсутнього
працівника тощо),або інтересів
працівника та в інших випадках
передбачених законодавчими актами.

У відповідності до вимог ст. 36 ч.1 п.2
КЗпП України,припинення трудового
договору в зв»язку із закінченням його
строку можливе лише в тому випадку
,коли його укладено відповідно до норм
закону.

Матеріалами справи та в судовому
засіданні встановлено, про те ,що
ОСОБА_6 згідно наказу №08-к від 18.04.2011
року прийнята на посаду вихователя
Долинського дитячого будинку» Теплий
дім» за строковим трудовим договором з
20.04.2011 року по 19.04.2012 року на підставі
направлення на працевлаштування
виданого Долинським РЦЗ . Згідно наказу
№18-к від 19.04.2012 року з позивачкою
продовжено трудові відносини з 20.04.2012
року на час соціальної відпустки для
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку основного працівника
-вихователя ОСОБА_7

03.01.2014 року на підставі наказу №1-к
виданого відповідачем ОСОБА_6
звільнено з роботи з 06.01.2014 року в
зв»язку з закінченням строку трудового
договору п.2 ст.36 КЗпП України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_6
зіслалась на те,що за направленням
Долинського районного центру
зайнятості № 003001 від 18.04.2011 року
її було прийнято на посаду вихователя
у Долинський дитячий будинок «Теплий
дім» з 20.04.2011 року. Згідно звіту
поданого Долинським дитячим будинком
» Теплий дім» до районного центру
зайнятості, робота на яку її було
прийнято , була постійною, рівень
освіти середньо-спеціальна, трудові
відносини повинні були бути
встановлені на невизначений строк.
Проте, всупереч вимогам чинного
законодавства з нею було укладено
строковий трудовий договір на один рік.

Про те,що позивачка прийнята за
строковим трудовим договором також не
зазначається у відповіді даній
Долинським дитячим будинком « Теплий
дім» у Долинський РЦЗ ,а вказано,що
позивачка прийнята вихователем з 20.04.2011
року згідно наказу №07-к від 18.04.2011 року.

В судовому засіданні встановлено, що
строковий трудовий договір з
позивачкою укладався двічі,перший раз
згідно наказу №08-к від 18.04.2011 року з
20.04.2011 року по 19.04.2012 року, та вдруге
згідно наказу №18-к від 19.04.2012 року з
позивачкою продовжено трудові
відносини з 20.04.2012 року на час
соціальної відпустки для догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку основного працівника -вихователя
ОСОБА_7

П . 9 Постанови Пленуму Верховного суду
України №9 від 6.11.1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів
«зазначає,що оскільки згідно з ч.2 ст.23
КЗпП України трудовий договір на
визначений строк укладається лише в
разі ,коли трудові відносини на
невизначений строк не може бути
встановлено з урахуванням характеру
роботи або умов її виконання ,або
інтересів працівника або в інших
випадках ,передбачених законодавчими
актами ,укладення трудового договору
на визначений строк при відсутності
зазначених умов є підставою для
визнання його недійсним у частині
визначення строку.

З пояснень позивачки встановлено, що за
ініціативою директора,яка
аргументувала дії тим,що вона молодий
спеціаліст чи зможе працювати, змушена
була під тиском директора написати
заяву про прийняття на роботу за
строковим трудовим договором.
Укладення строкового трудового
договору було не в її інтересах,
характер роботи або умови її виконання
на посаді вихователя не передбачало
укладення трудового договору на
визначений строк.

Після закінчення строку дії трудового
договору 20.04.2012 року ОСОБА_6
продовжувала працювати на посаді
вихователя ,з нею уклався ще один
трудовий договір, відповідач не
вимагав припинення трудових
відносин,тому на думку суду трудовий
договір став безстроковим.

У відповідності до вимог ст.39-1 КЗпП
України ,якщо після закінчення строку
трудового договору (пункти 2 і 3 статті
23 КЗпП України ) трудові відносини
фактично тривають і жодна із сторін не
вимагає їх припинення дія цього
договору вважається продовженою на
невизначений строк. Трудові договори
,що були переукладені один чи декілька
разів ,за винятком випадків
передбачених ч.2 ст.23 Кодексу
,вважаються такими ,що укладені на
невизначений строк.

Доводи представника відповідача про
те,що укладення строкового договору
відбулось за погодженням з
ОСОБА_6,оскільки на час прийому її на
роботу в неї була освіта
середньо-спеціальна не заслуговують на
увагу та оцінюються критично,оскільки
спростовуються поясненнями ОСОБА_6,
про те,що за ініціативою директора,яка
аргументувала дії тим,що вона молодий
спеціаліст чи зможе працювати, змушена
була під тиском написати заяву про
прийняття на роботу за строковим
трудовим договором, укладення
строкового трудового договору було не
в її інтересах . Також з пояснень
представника відповідача встановлено,
що статутом закладу це не передбачено.

Також на думку суду відповідачем при
звільненні позивачки порушено вимоги
ч. З ст. 184 КЗпП України,яка
передбачає, що звільнення вагітних
жінок і жінок, які мають дітей віком до
трьох років, одиноких матерів про
наявності дитини віком до 14 років або
дитини-інваліда з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу не
допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації коли допускається
звільнення з обов'язковим
працевлаштуванням. Обов»язкове
працевлаштування зазначених жінок
здійснюється також у випадках їх
звільнення після закінчення
строкового трудового договору. На
період працевлаштування за ними
зберігається середня заробітна плата
,але не більше трьох місяців з дня
закінчення трудового договору.
Обов»язок по наданню іншої роботи або
працевлаштуванню покладається на
власника або уповноважений ним орган.

Згідно довідки районної ЛКК №4/5 від
08.01.2014 року ,ОСОБА_6 . на час звільнення
була вагітною.

З повідомлення територіальної
державної інспекції з питань праці в
Івано-Франківській області від 27.01.2014
року №01-04-233 встановлено, що на момент
звільнення ОСОБА_6 у відповідача було
сім вакантних посад в тому числі
соціальний педагог,інструктор з
праці,помічник вихователя,однак їй не
було запропоновано ні однієї посади
при звільненні.

Доводи представника відповідача про
те,що позивачка адміністрацію не
повідомила про свою вагітність, а
тільки дізнались 08.01.2014 року після
звільнення,не заслуговують на увагу та
спростовуються поясненнями позивачки
про те,що вона 17.12.2014 року по телефону
повідомила директора та заступника
директора,після госпіталізації на
стаціонарне лікування в Долинську ЦРЛ.

НА думку суду застосування ч.3 ст.184 КЗпП
України не ставиться в залежність від
своєчасного повідомлення працівницею
власника або уповноваженого ним органу
про вагітність.

Даний висновок також міститься в
ухвалі колегії суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України від 11.11.2009 року.

На думку суду також не заслуговують на
увагу доводи представника
відповідача,що позивачка при укладенні
трудового договору погодилась з
умовами прийняття її на роботу ,дії
відповідача не оскаржувала ,оскільки
спростовуються доводами позивачки про
те ,що вона бажала працювати тому і
надіялась на укладення строкового
трудового договору.

Таким чином суд приходить до
висновку,що припинення трудового
договору з позивачкою у зв»язку із
закінченням його строку п.2ч.1 ст.36 КЗпП
України суперечить вимогам ст.39-1 КЗпП
України ,оскільки трудовий договір
переукладався, а тому вважається таким
,що укладений на невизначений строк, а
також звільнення проведено з
порушенням ст. 184 ч.3 КЗпП України у
зв»язку з чим ОСОБА_6 підлягає
поновленню на роботі та в силу ст.235
КЗпП України підлягає виплата їй
середньої заробітної плати за весь час
вимушеного прогулу та відшкодуванню
моральна шкода.

Згідно ст. 235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір. При винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

Як вбачається з довідки про доходи
ОСОБА_6 №35 від 02.04.2014 року
середньоденна заробітна плата
позивачки становить 174 гривні 59
копійок.

Вимушений прогул тривав з 07.01.2014 року по
03.04.2014 року,тобто 60 робочих днів.

Середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 07.01.2014 року по 03.04.2014 року
становить 10475,54 гривні.

Позов в частині стягнення моральної
шкоди підлягає до часткового
задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» при визначенні розміру
відшкодування моральної шкоди суд
приймає до уваги стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його житті, ступінь зниження престижу,
ділової репутації, час та зусилля
необхідні для відновлення
попереднього стану. При цьому суд має
виходити з засад розумності,
виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної
шкоди, яка підлягає частковому
відшкодуванню суд виходить із засад
розумності, виваженості та
справедливості, враховує, що
неправомірними діями відповідача
позивачці було завдано душевних
страждань, пов'язаних з звільненням її
з роботи, втрати нормальних життєвих
зв'язків, що вимагало від неї
додаткових зусиль для організації її
способу життя та побуту та враховано
стан її здоров»я,а також судом
враховується, що відповідач
фінансується з Державного бюджету.

Підлягають до часткового задоволення
судові витрати на оплату правової
допомоги адвоката, оскільки згідно
договору про надання правової допомоги
позивачка сплатила 4000,00 грн., однак
адвокат брав участь тільки в шести
судових засіданнях . З урахуванням
вказаної обставини та витрат на
допомогу адвоката зі складання позову,
письмових клопотань суд дійшов
висновку, що витрати на правову
допомогу підлягають відшкодуванню в
розмірі 2000 гривень.

Не підлягає до задоволення позовна
вимога ОСОБА_6про визнання
протиправним та скасування наказу
Долинського дитячого будинку «Теплий
дім»від 19.04.2012 року №18-к в частині
визначення строку та визнати трудовий
договір укладений на невизначений
строк, оскільки така заявлена з
порушенням вимог ст.233 КЗпП
України,тобто з пропуском строку.

У зв"язку з тим, що позивачка при
зверненні до суду була звільнена від
сплати судового збору, тому на підставі
ст.88 ЦПК України , з відповідача
необхідно стягнути на користь держави
судовий збір.

На підставі викладеного
ст.ст.23ч.2,36ч.1п.2,39-1,184ч.3,233, 235,237-1 КЗпП
України, керуючись ст. ст. 212 - 215,218, 223,367
ЦПК України, суд-

В И Р I Ш И В:

Позов задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Долинського дитячого будинку
"Теплий дім"від 03.01.2014 року №1-к "Про
звільнення ОСОБА_6 ".

Поновити ОСОБА_6 на посаді
вихователя Долинського дитячого
будинку "Теплий дім "з 07.01.2014 року .

Стягнути з Долинського дитячого
будинку "Теплий дім" на користь ОСОБА_6
10475,54 ( десять тисяч чотириста сімдесять
п"ять ) гривень 54 копійки середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
період з 07.01.2014 року по 03.04.2014 року .

Стягнути з Долинського дитячого
будинку "Теплий дім"»на користь ОСОБА_6
1000 (одну тисячу) гривень заподіяної
моральної (немайнової) шкоди, 2000 ( дві
тисячі ) гривень за надання юридичної
допомоги адвокатом згідно квитанцій.

В задоволенні вимоги про визнання
протиправним та скасування наказу
Долинського дитячого будинку "Теплий
дім"від 19.04.2012 року №18-к в частині
визначення строку та визнання
трудового договору укладеним на
невизначений строк ,відмовити.

Стягнути з Долинського дитячого
будинку "Теплий дім" в дохід держави 487
( чотириста вісімдесять сім ) гривень 20
копійок судового збору .

Рішення в частині поновлення
ОСОБА_6 на посаді та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за один місяць підлягає до
негайного виконання.

Апеляційну скаргу на рішення суду
може бути подано протягом десяти днів
з часу ознайомлення з мотивувальною
частиною рішення до Апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Долинський районний суд.

Суддя:

Повне рішення суду виготовлено 07.04.2014
року.