У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А, Савченко В.О.,-
розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до товариства
з обмеженою відповідальністю «Колорит
Агро», третя особа - відділ
Держземагенства у Липовецькому районі,
про визнання договору оренди землі
недійсним, за касаційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Колорит Агро»,
подану представником Петрук Л.І., на
рішення апеляційного суду Вінницької
області від 30 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л
а:

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що 20 грудня 2006 року
між його матір'ю ОСОБА_8 та товариством
з обмеженою відповідальністю «Колорит
Агро» (далі - ТОВ «Колорит Агро») було
укладено договір про оренду земельної
ділянки площею 2,7947 га, яка розташована
на території Щасливської сільської
ради Липовецького району Вінницької
області, терміном на 10 років.12 січня 2007
року вказаний договір був
зареєстрований у Липовецькому відділі
Держкомзему за № 18. ІНФОРМАЦІЯ_1
року його мати ОСОБА_8 померла. 10
березня 2011 року він звернувся до
Липовецької державної нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини у вигляді вищезазначеної
земельної ділянки. 11 липня 2011 року він
отримав у відділі Держкомзему у
Липовецькому районі Вінницької
області державний акт на право
власності на земельну ділянку серії
ЯЛ № 542253. 9 липня 2011 року він
звернувся до відповідача з заявою про
повернення йому земельної ділянки для
самостійного оброблення, однак
відповіді не отримав. Разом з тим,
позивач вважав, що договір оренди
земельної ділянки, який був укладений
між його матір'ю та відповідачем не
містить істотних умов, визначених
Законом України «Про оренду землі», що
в свою чергу є підставою для визнання
договору недійсним.

Рішенням Липовецького районного суду
Вінницької області від 26
листопада 2013 року в задоволенні позову
ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 30 грудня 2013 року рішення
районного суду скасовано й ухвалено
нове рішення у справі про задоволення
позову ОСОБА_6

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції, мотивуючи свої
доводи порушенням судом норм
процесуального та матеріального права,
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам.

Так, районним судом встановлено, що 20
грудня 2006 року між матір'ю позивача
ОСОБА_6 - ОСОБА_8, яка згідно державного
акта на право власності на земельну
ділянку, виданого Липовецькою районною
державною адміністрацією 6 липня 2006
року, була власником земельної ділянки
розміром 2,7947 га, яка розташована на
території Щасливської сільської ради
Липовецького району Вінницької
області та ТОВ «Колорит-Агро» було
укладено договір оренди вказаної
земельної ділянки терміном на 10 років.
12 січня 2007 року вищезазначений договір
був зареєстрований у Липовецькому
відділі Держкомзему за № 18.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 померла. Після
оформлення спадщини в установленому
законом порядку, одержання свідоцтва
про право на спадщину за законом та
розподілу спадкового майна, відповідно
до державного акта на право власності
на землю серії ЯЛ № 542253, який виданий
ОСОБА_6 11 липня 2011 року та
зареєстрований реєстратором відділу
Держкомзему у Липовецькому районі 27
липня 2011 року за № 00450, позивач
став власником земельної ділянки
площею 2,7947 га, у межах згідно з планом,
яка розташована на території
Щасливської сільської ради
Липовецького району Вінницької
області. Отже до ОСОБА_6, за нормами ст.
ст.1216, 1218 ЦК України перейшли всі права
та обов'язки, які належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог ОСОБА_6 зазначав, що спірний
договір оренди земельної ділянки не
містить всіх істотних умов,
передбачених Законом України «Про
оренду землі», зокрема, в розділі
«Об'єкт оренди» відсутнє місце
розташування земельної ділянки; в
розділі «Орендна плата» не зазначено
індексації орендної плати земельної
ділянки та порядок її внесення і
перегляду; не встановлено умов
збереження стану об'єкта оренди
земельної ділянки; не зазначено, чи
існують обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
відсутня умова передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки. Крім цього,
відсутня невід'ємна частина договору
оренди землі: план або схема земельної
ділянки, кадастровий план земельної
ділянки з відображенням обмежень
(обтяжень) у її використанні та
встановлених земельних сервітутів, акт
визначення меж земельної ділянки в
натурі, акт приймання-передачі
земельної ділянки в натурі.

Місцевий суд, перевіривши матеріали
справи й доводи позивача, дійшов
обґрунтованого висновку про
безпідставність й необґрунтованість
заявленого позову, оскільки укладаючи
спірний правочин, його сторонами було
обрано Типову форму договору оренди,
яка була затверджена Кабінетом
Міністрів України, при цьому ними не
було виявлено бажання щодо його
нотаріального посвідчення
(нотаріально посвідчено лише
справжність підпису орендодавця),
проте дотримано загальних вимог щодо
вчинення правочину, що передбачено у
ст. 203 ЦК України, відповідно до якої у
випадку дотримання цих умов правочин
вважався чинним, а відповідно і
правомірним.

Судом також встановлено, що в спірному
договорі оренди землі наявні всі умови,
передбачені ч. 1 ст.15 Закону України
«Про оренду землі» в редакції, яка
діяла на момент його укладення. У той же
час, такої істотної умови договору як
передача земельної ділянки у заставу
та внесення до статутного фонду права
оренди земельних ділянок, а також
зазначення кадастрового номера
земельної ділянки не було передбачено,
оскільки законодавцем такі зміни до
Закону було внесено відповідно
Законами України від16 вересня 2008 року
№ 509-У1 та 7 липня 2011 року N 3613-VI, а тому ці
умови правомірно відсутні в договорі
оренди землі від 20 грудня 2006 року.

Таким чином, суд першої інстанції,
встановивши, що зміни до Закону України
«Про оренду землі» були прийняті після
укладення та реєстрації спірного
договору оренди, дійшов правильного
висновку про відсутність підстав для
визнання договору недійсним.

Разом з цим, наданими відповідачем
доказами, спростовано решту доводів
позивача.

Отже висновок суду першої інстанції
щодо відмови в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6 відповідає обставинам
справи та ґрунтується на доказах, яким
дано правильну оцінку.

Скасовуючи законне й обґрунтоване
рішення суду першої інстанції,
апеляційний суд вдався до переоцінки
доказів, які були досліджені місцевим
судом й не досліджуючи нових доказів
дійшов помилкового висновку про
наявність підстав для визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки від 20 грудня 2006 року з підстав
його невідповідності вимогам Закону
України «Про оренду землі».

Однак такий висновок суду апеляційної
інстанції суперечить встановленим у
справі обставинам та вимогам
вищезазначеного Закону.

Ураховуючи наведене, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції з підстав,
передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Колорит
Агро», подану представником Петрук Л.І.,
задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 30 грудня 2013 року скасувати,
рішення Липовецького районного суду
Вінницької області від 26
листопада 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
Макарчук Судді:
А.О. Леванчук
А.В. Маляренко

В.А.
Нагорняк
В.О. Савченко