Справа № 740/5198/13-ц Провадження №
22-ц/795/838/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Пантелієнко В.Г. Доповідач - Євстафіїв
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2014 року м.ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЄвстафіїва
О.К.,суддів:Тагієва С.Р., Шарапової
О.Л.,при секретарі:Герасименко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «Приватбанк» на
рішення Ніжинського міськрайонного
суду від 17 лютого 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за договором кредиту,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати дане
рішення і задовольнити його вимоги.

У листопаді 2013 р. ПАТ КБ «ПриватБанк»
пред'явило позов до ОСОБА_6, в якому
просило стягти з останнього на його
користь 19518 грн. 93 коп. заборгованості
за кредитом. Позовні вимоги
обґрунтовуються тим, що внаслідок
невиконання відповідачем зобов'язань
за укладеним з позивачем договором у
відповідача перед позивачем виникла
вищевказана заборгованість.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні
позову відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
такого:

- висновок місцевого суду про те, що під
час укладення договору, який є об'єктом
судового розгляду, паспорт відповідача
використала інша особа, є помилковим.
Так, цей висновок судом зроблено на
підставі пояснень ОСОБА_6 Проте судова
почеркознавча експертиза по справі не
проводилася, відповідач не подавав до
органів внутрішніх справ заяву про
втрату ним паспорта, нового паспорта по
даний час він не отримав, що свідчить
про неправдивість твердження
останнього про втрату паспорта у 2008 р.
та про імовірність того, що ОСОБА_6 сам
використав свій паспорт у такий спосіб,
щоб ухилитися від виконання взятих на
себе зобов'язань,

- як на докази неотримання відповідачем
кредиту суд послався на розбіжність
між зовнішністю відповідача і
зовнішністю особи, зображеної на
фотокартці у наданому для отримання
кредиту паспорті, а також на невірну
інформацію у заяві-анкеті на отримання
кредиту. Але ця інформація при
укладенні кредитного договору
позичальником надається в усній формі
і документальних підтверджень не
потребує. Таким чином, по справі
мається один непрямий доказ, що
підтверджує заперечення ОСОБА_6 проти
позову, який є недостатнім для відмови
у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
суд вважає, що вона підлягає
відхиленню, виходячи з наступного.

Постановляючи рішення, суд І інстанції
виходив з того, що у ході розгляду
справи встановлено, що зовнішність
ОСОБА_6 є ідентичною зовнішності особи,
яка зображена на фотокартці у
заведеній на нього обліковій картці
форми № 1 у Ніжинському МВ УДМС України
в Чернігівській області, що у наданому
ПАТ КБ «ПриватБанк» для отримання
кредиту паспорті ОСОБА_6 вклеєно
фотокартку не ОСОБА_6, а іншої особи, що
дані, вказані про ОСОБА_6 в анкеті-заяві
на отримання кредиту, не відповідають
анкетним даним ОСОБА_6, та що підпис від
імені останнього, вчинений у договорі,
про який йдеться, має розбіжності з
підписом ОСОБА_6, який вчинено у
вищезгаданій обліковій картці.
Апеляційний суд не знаходить підстав
для скасування цього рішення.

Так, по справі встановлено наступне.

Місцевим судом відповідно до ч. 3 ст. 163
ЦПК України встановлено, що
відповідачем ОСОБА_6 є особа,
зовнішність якої відображено на
фотокартці, що вклеєна у картку форми №
1, яку заведено на ОСОБА_7 у Ніжинському
МВ УДМС України в Чернігівській
області і на підставі якої останньому
28.02.2004 р. було видано паспорт серії
НОМЕР_1. Це підтверджується дослідженим
(прослуханим) апеляційним судом
технічним записом судового засідання
від 24.12.2013 р. (журнал на а.с. 57) і належно
завіреною Ніжинським МВ УДМС України в
Чернігівській області ксерокопією
вказаної картки форми № 1 (а.с. 47).

У Порядку ідентифікації клієнтів при
відкритті рахунків та випуску
платіжних карт (Ідентифікація), який
діє у ПАТ КБ «ПриватБанк», зазначено, що
клієнта з виданою йому банком картою
має бути сфотографовано (копія даного
Порядку на а.с. 81-89). На виконання цього
припису ПАТ КБ «ПриватБанк»
сфотографовано клієнта, який не є
ОСОБА_6, але якого банком
ідентифіковано як «ОСОБА_6», з виданою
цьому клієнтові кредитною карткою, та
виготовлено фотографію цього клієнта,
ксерокопію якої надано суду (а.с. 93).

З наданої суду ПАТ КБ «ПриватБанк»
ксерокопії паспорта на ім'я ОСОБА_6
серії НОМЕР_1, виданого 28.02.2004 р.
Ніжинським міськрайвідділом УМВС
України в Чернігівській області на
підставі вищевказаної картки форми № 1,
вбачається, що у цей паспорт замість
фотокартки відповідача ОСОБА_6 вклеєно
фотокартку вказаного вище клієнта, що
призвело до невірної ідентифікації
його ПАТ КБ «ПриватБанк» як «ОСОБА_6».

27.05.2013 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» не з
відповідачем ОСОБА_6, а з невідомою
особою, зовнішність якої зображено і на
фотокартці, що надана ПАТ КБ
«ПриватБанк» як фотокартку клієнта
ОСОБА_6, і на фотокартці, що вклеєна у
паспорт серії НОМЕР_1, виданий на ім'я
ОСОБА_6, укладено договір про надання
банківських послуг. У цьому договорі
зазначено, що клієнт бажає отримати
карту, вид якої у договорі не вказаний.
У договорі також зазначено, що
правильність та достовірність
відомостей про особу ОСОБА_6 перевірено
27.05.2013 р. співробітником ПАТ КБ
«ПриватБанк» ОСОБА_8 згідно з Порядком
ідентифікації клієнтів при відкритті
рахунків та випуску платіжних карт;
даний запис засвідчено підписом
співробітника банку.

У цей же день - 27.05.2013 р. не відповідачеві
ОСОБА_6, а вищевказаній невідомій особі
співробітники відділення ПАТ КБ
«ПриватБанк» на підставі згаданого
договору про надання банківських
послуг вручили кредитну картку №
НОМЕР_2 і у цей же день у двох банкоматах
інших банків у м. Києві з цієї кредитної
картки знято готівкою грошові кошти у
загальній сумі 15300 грн. 00 коп., які по
даний час банку не повернуто.

Даних про те, ким саме 27.05.2013 р. з
кредитної картки № НОМЕР_2 знято
готівкою грошові кошти у загальній
сумі 15300 грн. 00 коп., суду не надано.

Наведені обставини підтверджено
письмовим поясненням представника ПАТ
КБ «ПриватБанк» апеляційному суду (а.с.
80), копією договору про надання
банківських послуг від 27.05.2013 р. (а.с. 6-14),
копією картки форми № 1, яку заведено на
ОСОБА_7 і на підставі якої останньому
28.02.2004 р. було видано паспорт (а.с. 47),
копією цього паспорта з вклеєною в
нього фотокарткою згаданої вище
невідомої особи (а.с. 15-16) та копією
виписки по кредитній картці № НОМЕР_2
(а.с. 90-92).

Крім того, дослідженим апеляційним
судом технічним записом судового
засідання суду І інстанції по справі
від 24.12.2013 р. підтверджено, що:

- відповідач у суді І інстанції пояснив,
що у 2008 р. в нього було викрадено
паспорт, з приводу чого він звертався
до органів внутрішніх справ, де йому
видано довідку від 02.10.2008 р. № 480 про те,
що його паспорт до столу знахідок
Ніжинського міськрайвідділу УМВС
України в Чернігівській області не
надходив (копія даної довідки на а.с. 44),

- представник позивача у суді І
інстанції пояснив, що з встановленого у
ході розгляду справи слідує, що
невідома особа використала втрачений
ОСОБА_6 паспорт для отримання кредиту,
про який йдеться.

З наведеного апеляційний суд робить
наступні висновки.

По справі встановлено, що договір про
надання банківських послуг від 27.05.2013
р., який є об'єктом судового розгляду,
ОСОБА_6 з ПАТ КБ «ПриватБанк» не укладав
та кредитну картку № НОМЕР_2 на
підставі цього договору не отримував.
Також по справі не встановлено, що
27.05.2013 р. з кредитної картки № НОМЕР_2
грошові кошти у загальній сумі 15300 грн.
00 коп. знято готівкою ОСОБА_6 Отож
висновок місцевого суду про
відсутність підстав для задоволення
позову є вірним.

Доводи апеляційної скарги апеляційний
суд відкидає, виходячи з такого.

Висновок місцевого суду про те, що під
час укладення договору, який є об'єктом
судового розгляду, паспорт відповідача
використала інша особа, є вірним. Цей
висновок ґрунтується не лише на
підставі пояснень ОСОБА_6, а й на
підставі інших доказів, що вже описано
вище. Зокрема, посилання ПАТ КБ
«ПриватБанк» в апеляційній скарзі на
те, що відповідач не подавав до органів
внутрішніх справ заяву про втрату ним
паспорта, спростовується згаданою вище
довідкою Ніжинського міськрайвідділу
УМВС України в Чернігівській області
від 02.10.2008 р. № 480. Сам по собі факт
неотримання ОСОБА_6 нового паспорта по
даний час не свідчить про
неправдивість твердження останнього
про втрату ним паспорта у 2008 р. Крім
того, в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України факт
використання іншою особою паспорта
ОСОБА_6 для укладення договору, який є
об'єктом судового розгляду, не потребує
доказування як такий, з яким погодився
представник позивача у ході розгляду
справи у суді І інстанції 24.12.2013 р.

Непроведення судової почеркознавчої
експертизи по справі не вплинуло на
правильність висновків суду І
інстанції, оскільки у ході судового
розгляду належними й допустимими
доказами, які описано вище,
підтверджено, що відповідач не укладав
з позивачем договір про надання
банківських послуг від 27.05.2013 р.

Не є підставою для задоволення позову
посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на
імовірність того, що ОСОБА_6 сам
використав свій паспорт у такий спосіб,
щоб ухилитися від виконання взятих на
себе зобов'язань, т.я. судове рішення не
може ґрунтуватися на припущеннях (п. 11
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі»).

Посилання апелянта на те, що невірна
інформація у заяві-анкеті на отримання
кредиту, про який йдеться, ПАТ КБ
«ПриватБанк» при укладенні договору
отримана в усній формі і що така
інформація документального
підтвердження позичальником не
потребує, на суть спірних
правовідносин між сторонами не
впливає.

Отож підстав для задоволення
апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
307, 308, 313-315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приватбанк» відхилити, а рішення
Ніжинського міськрайонного суду від 17
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: