Провадження № 2/641/1177/2014
Справа № 641/1405/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року

Комінтернівський районний суд міста
Харкова

у складі : головуючого -судді:

Курганникової О.А.

за участю секретаря судових засідань:

Войтікової А.М.

представника позивача:

ОСОБА_2

представника відповідача ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль»:
Камінської М.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»,
ОСОБА_8, треті особи: Приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, Служба у справах дітей
Комінтернівського району Управління
служб у справах дітей департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради про визнання
договору недійсним, визнання права
власності та визнання іпотечного
договору недійсним, -

в с т а н о в
и в:

Позивачка звернулась до суду з позовом
до ОСОБА_6, Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»,
ОСОБА_8, треті особи: Приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, Служба у справах дітей
Комінтернівського району Управління
служб у справах дітей департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради про визнання
договору недійсним, визнання права
власності та визнання іпотечного
договору недійсним, посилаючись на те,
що їй спільно з її матір'ю ОСОБА_6, -
відповідачкою по справі , на праві
спільної сумісної власності належала
квартира АДРЕСА_2, на підставі
свідоцтва про право власності на житло,
виданого Відділом приватизації
житлового фонду Управління
комунального майна та приватизації
Головного управління економіки та
комунального майна Виконавчого
комітету Харківської міської ради 14
березня 2005 року.

У червні 2005 року відповідачка
отримала рішення виконавчого комітету
Комінтернівської районної ради м.
Харкова від 21 червня 2005 року, яким було
затверджено рішення опікунської ради,
а саме дозволено відповідачці у
нотаріальній конторі продати ? частину
квартири АДРЕСА_2 від імені малолітньої
ОСОБА_5 та купити на її ім'я ? частину
квартири АДРЕСА_1

21 липня 2005 року відповідачка
продала квартиру АДРЕСА_2.

22 липня 2005 року між відповідачкою
ОСОБА_6 та Акціонерним
поштово-пенсійним банком "Аваль",
правонаступником якого є Публічне
Акціонерне Товариство "Райффайзен Банк
Аваль", був укладений кредитний договір
№ 014/02-1/1011-05, відповідно до умов якого,
відповідачка ОСОБА_6 отримала кредит у
сумі 17200,00 доларів США на споживчі цілі.

В цей же день 22 липня 2005 року
ОСОБА_6 купила квартиру АДРЕСА_1.

Також 22 липня 2005 року в
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_6 за вищевказаним кредитним
договором між нею та Публічним
Акціонерним Товариством "Райффайзен
Банк Аваль", був укладений іпотечний
договір відповідно до якого ОСОБА_6
передала в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1.

В кінці серпня 2013 року у поштовому
ящику позивачка знайшла повідомлення
державної виконавчої служби разом із
постановою про призначення суб'єкта
оціночної діяльності - суб'єкта
господарювання для участі у
виконавчому провадженні, а саме для
проведення оцінки квартири для
подальшої реалізації на прилюдних
торгах.

Будучи на той час малолітньою та
юридично не обізнаною, позивачка
будь-якими справами, у тому числі щодо
вищезазначеної квартири не займалася,
а займалася ними відповідачка ОСОБА_6,
яка є її мамою.

Позивачка вимушена звернутись до суду
за захистом своїх прав, оскільки
вважає, що договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 22.07.2005р. на момент
укладення порушував її права, як
неповнолітньої , оскільки фактично
вона позбавилася права на частку житла,
яка мала їй належати згідно рішення
Опікунської ради Комінтернівського
району та просить суд визнати строк для
подання позовної заяви пропущеним з
поважних причин та поновити його,
визнати частково недійсним договір
купівлі-продажу від 22.07.2005 р. квартири
АДРЕСА_1, посвідчений приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_9, визнати за
нею право власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 та визнати недійсним
іпотечний договір № 014/02-1/1011/1-05
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 22 липня 2005 року за
реєстровим № 914.

Представник позивачки в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги у
повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_5 до судового
засідання не зявилась , надала до
канцелярії суду заяву з проханням
слухати справу за її відсутності, проти
задоволення позову не заперечувала.

Представник відповідача ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» Камінська М.І.
заперечувала проти задоволення позову
у повному обсязі та надала до суду
заяву про застосування строку позовної
давності.

Відповідачка ОСОБА_8 до судового
засідання не з'явилась, повідомлена
належним чином у встановленому Законом
порядку.

3 особа Приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 до судового засідання не
зявився, надавши до суду свої письмові
пояснення, в яких заперечував проти
позовних вимог у повному обсязі, просив
застосувати строки позовної давності
та слухати справу за його відсутності.

Представник 3 особи Служби у
справах дітей Комінтернівського
району Управління служб у справах
дітей департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради
надала до канцелярії суду заяву з
проханням слухати справу за її
відсутності, Позовні вимоги
підтримала у повному обсязі, просила
прийняти рішення в інтересах ОСОБА_5,
яка на момент укладення договорів була
неповнолітньою.

Суд вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, вивчивши
матеріали справи приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на праві спільної
сумісної власності належала квартира
АДРЕСА_2, згідно Свідоцтва про право
власності на житло, виданого Відділом
приватизації житлового фонду
Управління комунального майна та
приватизації Головного управління
економіки та комунального майна
Виконавчого комітету Харківської
міської ради 14 березня 2005 року,
реєстраційний № 3-05-252608-261 та
зареєстрованого у Комунальному
підприємстві "Харківське міське бюро
технічної інвентаризації" 16 березня 2005
року (а. с. 5);

У червні 2005 року ОСОБА_6 отримала
рішення виконавчого комітету
Комінтернівської районної ради м.
Харкова від 21 червня 2005 року № 130-7, яким
було затверджено рішення опікунської
ради, а саме дозволено ОСОБА_6 у
нотаріальній конторі продати ? частину
квартири АДРЕСА_2 від імені малолітньої
ОСОБА_5 та купити на її ім'я ? частину
квартири АДРЕСА_1 (а. с. 6);

Згідно договору купівлі-продажу
квартири, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_9, за
реєстровим № 6050.21 липня 2005 року ОСОБА_6
від свого імені та від імені
неповнолітньої ОСОБА_5 продала
квартиру АДРЕСА_2 (а. с. 7);

В цей же день 22 липня 2005 року
ОСОБА_5 купила квартиру АДРЕСА_1 ,
згідно договору купівлі-продажу
квартири, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_9, за
реєстровим № 6075 (а. с. 9);

Відповідно до положень ч. 2, 4 ст. 177
Сімейного Кодексу України батьки
малолітньої дитини не мають права без
дозволу органу опіки та піклування
вчиняти такі правочини щодо її
майнових прав:укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та (або) державній реєстрації, в тому
числі договори щодо поділу або обміну
житлового будинку, квартири;

Дозвіл на вчинення правочинів щодо
нерухомого майна дитини надається
органом опіки та піклування після
перевірки, що проводиться протягом
одного місяця, і лише в разі
гарантування збереження права дитини
на житло.

Тобто на момент придбання двокімнатної
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5 була
неповнолітньою, тому захистити свої
права не мала можливості. Та
враховуючи, що за договором
купівлі-продажу мати, ОСОБА_6, стала
єдиним власником, вона порушила права
та інтереси ОСОБА_5, оскільки попередня
однокімнатна квартира продавалась від
її імені та від імені неповнолітньої
доньки.

Отже, договір купівлі-продажу
двокімнатної квартири АДРЕСА_1 від
22.07.2005 р. на момент його укладення
порушував права неповнолітньої ОСОБА_5,
оскільки фактично вона позбавилась
права на частку житла, яка мала їй
належати згідно рішення Опікунської
ради Комінтернівського району.

Таким чином, договір купівлі-продажу
мав укладатися з врахуванням інтересів
неповнолітньої ОСОБА_5

Частиною 6 статті 203 ЦК України
встановлено, що правочин, що вчиняється
батьками (усиновлювачами), не може
суперечити правам та інтересам їхніх
малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо
не встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 370 ЦК
України співвласники мають право на
виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній сумісній власності.

У разі виділу частки із майна, що є
у спільній сумісній власності,
вважається, що частки кожного із
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними,
законом або рішенням суду.

З огляду на вищевикладене,
суд приходить до висновку про
законність та обґрунтованість
позовних вимог ОСОБА_5 щодо визнання
частково недійсним договору купівлі
продажу квартири та визнання права
спільної часткової власності на 1/2
частину квартири квартири АДРЕСА_1
внаслідок порушення майнових прав та
інтересів неповнолітньої ОСОБА_5

Також 22 липня 2005 року в забезпечення
виконання зобов'язань ОСОБА_6 за
кредитним договором між ОСОБА_6 та
Публічним Акціонерним Товариством
"Райффайзен Банк Аваль" був укладений
іпотечний договір № 014/02-1/1011/1-05
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 за реєстровим № 914,
відповідно до якого ОСОБА_6 передала
Публічному Акціонерному Товариству
"Райффайзен Банк Аваль" в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 11-12);

Частиною 1 статті 215 ЦК України
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 224 ЦК України
встановлено, що правочин, вчинений без
дозволу органу опіки та піклування, є
нікчемним.

Нікчемність вищеописаного правочину,
пов'язаного з укладанням між сторонами
іпотечного договору, без дозволу опіки
та піклування, прямо передбачена ч. 1 ст.
224 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України,
нікчемний правочин, або правочин, що
був визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення, а ті
права та обов'язки, можливість настання
і виконання яких передбачались на
майбутнє , - припиняються.

Враховуючи вищевикладене, оскільки при
укладенні іпотечного договору №
014/02-1/1011/1-05 від 22.07.2005 року укладений між
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6
не були враховані наявні права та
інтереси неповнолітньої ОСОБА_5, яка
жила та була зареєстрована в переданій
Банку в іпотеку квартири АДРЕСА_1, та
враховуючи, що даний договір було
укладено без дозволу органу опіки та
піклування, то цей договір не може
вважатись законним, так як він
укладений з порушенням чинного
законодавства, що встановлено в
судовому засіданні при розгляді
справи, порушує законні права та
інтереси позивача, в зв'язку з чим, суд
приходить до висновку про необхідність
задоволення позовних вимог, щодо
визнання цього договору недійсним.

Про можливість визнання недійсним
нікчемного правочину, нікчемність
якого встановлюється в судовому
засіданні при розгляді справи,
зазначається в п. 7 постанови Пленуму
ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних прав про
визнання правочинів недійсними».

Процесуальне право позивача на
звернення з позовом до суду за захистом
свого порушеного права, передбачено
чинним законодавством.

Відповідно до роз'яснень, які місяться
в п. 5, тієї ж таки, постанови Пленуму ВСУ
№9 від 06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних прав про визнання
правочинів недійсними», передбачено,
що право на звернення до суду за
захистом порушених прав з позовними
вимогами про визнання недійсним
оспорюваного правочину мають як
сторони цього правочину, так і інші
заінтересовані особи, права та законні
інтереси яких порушено вчиненням
правочину.

Відповідно до ч. 4 ст. 261 ЦК України у
випадку порушення цивільного права чи
інтересу неповнолітньої особи позовна
давність починається з дня досягнення
ним повноліття.

В судовому засіданні представник
відповідача Публічного Акціонерного
Товариства "Райффайзен Банк Аваль"
пояснила, що с приводу заборгованості
за кредитним договором вони
спілкувались з ОСОБА_6 особисто, та
першу вимогу на погашення
заборгованості ОСОБА_6 було вручено
особисто 17.11.2009 року, про що свідчить її
власноручний підпис. А також про
відкриття виконавчого провадження на
підставі виконавчого напису
повідомлялось особисто ОСОБА_6

Відповідно до п.п.1-3 ч.1 ст.60 Закону
України "Про банки і банківську
діяльність" до банківської таємниці
відносяться відомості про банківські
рахунки клієнтів, про
фінансово-економічний стан клієнтів,
про операції, які були проведені на
користь чи за дорученням клієнта,
здійснені ним угоди.

Відтак, відомості щодо укладання
іпотечного договору між ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6,
відносяться до інформації, що містить
банківську таємницю.

Ст.61 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" покладає на
банки обов'язок забезпечити збереження
банківської таємниці, зокрема, шляхом
обмеження кола осіб, що мають доступ до
інформації, яка становить банківську
таємницю.

Згідно з п.1 ч.1 ст.62 Закону України "Про
банки і банківську діяльність"
інформація щодо юридичних та фізичних
осіб, яка містить банківську таємницю,
розкривається банками на письмовий
запит або з письмового дозволу
власника такої інформації.

Порядок розкриття банками інформації,
що містить банківську таємницю, на
запит власника такої
інформації визначається Правилами
зберігання, захисту, використання та
розкриття банківської таємниці,
затвердженими постановою Правління
Національного банку України від 14.07.2006
року №267. Так, п.3.1. Правил встановлено,
що письмовий запит та/або дозвіл
клієнта про розкриття інформації, що
містить банківську таємницю і
власником якої є такий клієнт,
складається за довільною формою.
Письмовий запит фізичної особи -
клієнта банку про розкриття
інформації, що містить банківську
таємницю, має бути підписаний цією
особою, а її підпис має бути
засвідчений підписом керівника банку
чи уповноваженою ним особою та
відбитком печатки банку або
нотаріально. На письмовий запит
власника інформації, що становить
банківську таємницю або з його
письмового дозволу, банк розкриває
таку інформацію в обсязі, визначеному в
письмовому запиті або дозволі.

Оскільки позивачка ОСОБА_5 не могла
знати та самостійно отримати
інформацію про існування кредитного та
іпотечного договору укладеного між її
матір'ю ОСОБА_6 та Публічним
Акціонерним Товариством "Райффайзен
Банк Аваль" а лише в на при кінці серпня
2013р. випадково дізналась про наявність
вищезазначених договорів, то строк
позовної давності був пропущений
ОСОБА_6 з поважних причин, оскільки до
теперішнього часу вона вважала себе
власником 1/2 частини спірної квартири.

Таким чином, вимоги позивача є
обґрунтованими, не суперечать закону ,
та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК
України, ст.. 177 Сімейного Кодексу
України, ст.. ст.. 203-224, 236, ч. 4 ст. 261, ч. 1, 2
ст. 370 ЦК України, п. п. 5, 7 постанови
Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
прав про визнання правочинів
недійсними», п.1-3 ч.1 ст.60, ст.. 61, п. 1 ч. 1
ст. 62 Закону України "Про банки і
банківську діяльність", ст.. ст.. суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити у
повному обсязі.

Визнати договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_9 22
липня 2005 року за реєстровим № 6075 -
частково недійсним.

Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків - НОМЕР_1, право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1.

Визнати іпотечний договір № 014/02-1/1011/1-05
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 22 липня 2005 року за
реєстровим № 914 - недійсним.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: О. А. Курганникова