Справа № 458/178/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року Турківський
районний суд Львівської області в
складі: головуючої, судді Строни Т.Г.,
при секретарі Сисан С.І., розглянувши в
м.Турці позовну заяву ОСОБА_1 до
Турківської міської ради Львівської
області, Управління Держземагентства в
Турківському районі Львівської
області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про
визнання права на спадкове майно,

встановив:

10.02.2014 року до суду із даним
позовом звернулася ОСОБА_1. Посилається
на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік,
ОСОБА_6.

На час своєї смерті чоловік був
власником земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку та
ведення особистого селянського
господарства загальною площею 0,6944 га (
0,5998 га та 0,0914 га) по АДРЕСА_1.

Бувши єдиним спадкоємцем першої
черги за законом після смерті чоловіка,
вона звернулася до нотаріуса із заявою
про прийняття спадщини, однак нотаріус
відмовив їй у вчиненні нотаріальної
дії через відсутність необхідних
документів.

Просить суд визнати за нею право
власності на земельну ділянку для
обслуговування житлового будинку
площею 0,0914 га та земельну ділянку для
ведення особистого селянського
господарства площею 0,5998 га в м.Турці в
порядку спадкування за законом після
смерті чоловіка, яка належала її
чоловікові, ОСОБА_6, згідно Державного
акту на право приватної власності на
землю серії ЛВ № 347, який
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю № 84, та передана
йому у власність на підставі рішення
сесії Турківської міської ради від
27.07.2001 року.

В судовому засіданні
представники позивачки, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, позов ОСОБА_1 підтримали і
надали суду пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві. Додатково
пояснили, що просять суд прийняти до
уваги рішення Турківської міської ради
від 27.07.2001 року, а не від 26.04.1996 року,
оскільки рішення від 26.04.1996 року не
вважають таким, що має юридичне
значення.

Представник ОСОБА_9 також на
запитання пояснив, що йому нічого
невідомо про винесення меж спірних
земельних ділянок в натурі (на
місцевості), будь-які докази цього він
суду надати не може.

В судовому засіданні
представниця Турківської міської ради,
Стефанська Г.М., позов не визнала і
пояснила, що спірними земельними
ділянками, зазначеними в Державному
акті на право власності, користувався
ОСОБА_6, міська рада, дійсно, 26.04.1996 року
та 27.07.2001 року прийняла рішення про
передачу спірних земельних ділянок
ОСОБА_6. Однак, за час свого життя
ОСОБА_6 не дооформив належним чином цей
Державний акт на право власності на
землю, а тому міська рада вважає його
недійсним. Вважає, що позивачці ОСОБА_1
слід звернутися в міську раду із заявою
про передачу їй цих спірних земельних
ділянок у власність, і міська рада не
заперечує передати позивачці спірні
земельні ділянки у власність, оскільки
вони є на даний час у користуванні
позивачки, ніхто на них не претендує. На
запитання, чому Турківська міська рада
своїм рішенням № 1602 від 29.12.2008 року
відмовила ОСОБА_6 у проведенні
інвентаризації земельних ділянок,
пояснила, що на той час ОСОБА_6 мав
можливість дооформити Державний акт на
право приватної власності на землю.

В судовому засіданні
представниця відділу Держземагентства
у Турківському районі, Косолович Г.І.,
позов не визнала і пояснила, що в 2013
році до них у відділ звернувся нотаріус
із запитом щодо другого примірника
Державного акту на право власності на
землю ОСОБА_6 В архіві вони виявили
Книгу № 1 записів реєстрації державних
актів на право власності на землю
громадян, однак реєстрацію спірних
земельних ділянок вчинено не було, хоча
запис є - № 84, однак відсутні всі
необхідні реквізити.

В судовому засіданні
співвідповідач ОСОБА_4 позов визнав і
пояснив, що із земельною ділянкою, якою
на даний час користується ОСОБА_1, він
має спільну межу, земельних спорів із
ОСОБА_1 не має. Проти позову не
заперечує.

В судовому засіданні співвідповідач
ОСОБА_3 позов визнав і пояснив, що його
земельна ділянка межує із земельною
ділянкою сім'ї ОСОБА_1. Щодо нього, то
він має свою земельну ділянку на праві
власності, межі його земельної ділянки
міською радою виносилися в натурі (на
місцевості). Претензій до ОСОБА_1 він не
має. Проти позову не заперечує.

В судове засідання співвідповідачка
ОСОБА_5 повторно не з'явилася, про час
розгляду справи повідомлялася
завчасно і належним чином.

Вислухавши представників позивачки,
представників відповідачів,
співвідповідачів: ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
свідка ОСОБА_12, дослідивши обставини
справи, всі наявні документи, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_6, проживав
в АДРЕСА_1. Цей житловий будинок
побудований ще до 1992 року. ОСОБА_6 був
власником житлового будинку АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
№ 246, виданого 03.12.1992 року Турківською
міською радою Львівської області.

Із 21.10.1964 року до дня своєї смерті
ОСОБА_6 перебував у шлюбі із позивачкою,
ОСОБА_1.

У користуванні ОСОБА_6 ще із часів
дії Земельного кодексу Української РСР
1970 року перебувала спірна земельна
ділянка в урочищі «Під Шименкою» в
м.Турці - для обслуговування житлового
будинку, на якій розташований житловий
будинок (в різних документах площа її
зазначена то 0,10 га, то 0,0914 га, то 0,0946 га).

Також ОСОБА_6 користувався в цьому
ж урочищі земельною ділянкою для
ведення особистого підсобного
(селянського) господарства (в різних
документах вона зазначена як 0,60 га, 0,5998
га, 0,5999 га).

Площа цих земельних ділянок по даний
час ніким не вимірювалася, і точний
розмір площі цих земельних ділянок
невідомий.

26.04.1996 року Турківська міська
рада прийняла рішення про передачу
ОСОБА_6 безкоштовно у приватну
власність: земельної ділянки по місцю
його проживання : площею 0,10 га - для
обслуговування житлового будинку та
земельну ділянку площею 0,60 га - для
ведення особистого підсобного
господарства.

Винесення меж цих земельних ділянок в
натурі (на місцевості) Турківською
міською радою проведено не було.

Також всупереч вимогам пункту 5 частини
1 статті 10 Земельного кодексу України
1990 року, який діяв на час виникнення
спірних правовідносин, Турківською
міською радою не було заведено
земельно-кадастрову книгу, і записи про
земельні ділянки, які були передані у
власність жителям міста Турки, в тому
числі ОСОБА_6, відповідно в таку книгу
внесені не були.

Докази про те, що ОСОБА_6 звертався до
міської ради із заявами про винесення
меж земельних ділянок в натурі (на
місцевості), відсутні. Також відсутні
докази про те, що ОСОБА_6 оскаржував дії
або бездіяльність Турківської міської
ради до суду.

27.07.2001 року Турківська міська
рада прийняла ще одне рішення про
передачу ОСОБА_6 земельних ділянок по
місцю його проживання: площею 0,0914 га -
для обслуговування житлового будинку
та земельну ділянку площею 0,5998 га - для
ведення особистого підсобного
господарства (на тому ж самому місці, де
користувався земельними ділянками
ОСОБА_6). Це земельні ділянки, як
узгодили між собою в судовому
засіданні представник позивачки,
ОСОБА_9, та представниця Турківської
міської ради, Стефанська Г.М.,
розташовані в урочищі «Під Шименкою» в
м.Турці. Це рішення також міською
радою виконано не було:
земельно-кадастрову книгу не заведено,
записів у неї не внесено, земельні
ділянки в натурі (на місцевості не
виносилися). Докази про те, що ОСОБА_6
звертався до міської ради із
відповідними заявами, або оскаржував
дії та бездіяльність міської ради, суду
не надані.

Невстановленою судом особою в
період до 2008 року ОСОБА_6 було видано
недооформлений Державний акт на право
власності на землю на дві земельні
ділянки. В даному Державному акті
відсутні такі реквізити: дата його
складання, площі земельних ділянок,
відсутні відомості про державну
реєстрацію, відсутній другий підпис
інженера-землевпорядника, тобто
Державний акт на право власності на
землю фактично виготовлений не був,
оскільки не вказані всі необхідні дані,
передбачені Постановою Верховної ради
України № 365 від 13.03.1992 року «Про форми
державних актів на право власності на
землю і право постійного користування
землею».

В 2008 році ОСОБА_6 звертався до
Турківської міської ради із заявою про
надання дозволу на інвентаризацію
земельної ділянки для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та ведення
особистого селянського господарства.
Рішенням № 1602 від 29.12.2008 року
Турківська міська рада незаконно
відмовила ОСОБА_6 у наданні дозволу на
інвентаризацію земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1 та ведення особистого
селянського господарства в урочищі
«Під Шименкою», посилаючись на те, що є
акт приватної власності на земельну
ділянку. При цьому міською радою не
було враховано, що Державний акт про
право приватної власності на землю не
оформлений, так відсутня
інвентаризація земельних ділянок
відповідними технічними службами, і
відповідно відсутні всі необхідні дані
в державному акті. ОСОБА_6 за час свого
життя не скористався своїм правом на
оскарження до суду цього незаконного
рішення міської ради, - докази
протилежного суду не надані.

До дня своєї смерті ОСОБА_6
подавав у Турківський районний центр
державного земельного кадастру
Державний акт на право приватної
власності на землю для реєстрації,
однак цей акт зареєстрований не був - в
книзі відсутні всі необхідні реквізити
і підпис реєстратора.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. За час
свого життя він не встиг дооформити
Державний акт про право приватної
власності на землю та належним чином
зареєструвати спірні земельні ділянки
в Турківському районному центрі
державного земельного кадастру.

Фактично, такий, що відповідає вимогам
закону державний акт на землю ОСОБА_6 не
отримав, також не були винесені межі
спірних земельних ділянок в натурі (на
місцевості). Тобто, рішення про
передачу у власність земельних ділянок
було, однак права власності на земельні
ділянки за час свого життя ОСОБА_6 не
набув, оскільки в тому числі не встиг
належним чином оформити
правовстановлювальні документи.

29.09.2011 року позивачка звернулася до
приватного нотаріуса Турківського
районного нотаріального округу ОСОБА_14
із заявою про прийняття спадщини після
смерті чоловіка та отримання свідоцтва
про право власності на спадщину, в якій
зазначила, що на день смерті чоловіка
залишилося спадкове майно у вигляді
житлового будинку АДРЕСА_1. Іншого
відомого їй майна позивачкою зазначено
не було. Із заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_6 більше
ніхто із спадкоємців не звертався.

11.02.2012 року приватним нотаріусом
Турківського нотаріального округу
ОСОБА_14 ОСОБА_1 видано свідоцтво про
право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 від 11.02.2012 року після смерті
чоловіка, ОСОБА_6.

06.12.2013 року позивачка звернулася до
нотаріуса із заявою про видачу
додаткового свідоцтва про право на
спадщину за законом, а саме: на земельну
ділянку площею 0,5998 га на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю серії ЛВ-347. Щодо
іншої земельної ділянки - площею 0,0914 га
- із заявою про видачу свідоцтва про
право власності на земельну ділянку
площею 0,0914 га для обслуговування
житлового будинку позивачка не
зверталася до нотаріуса і по даний час.

Постановою приватного нотаріуса
Турківського районного нотаріального
округу ОСОБА_14 від 06.12.2013 року позвачці
відмовлено у вчиненні нотаріальних дій
- видачі свідоцтва про право на
спадшину (земельну ділянку площею 0,5998
га) по причині відсутності
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві.

Із заявою про видачу свідоцтва
про право власності на земельну
ділянку площею 0,0914 га для
обслуговування житлового будинку
позивачка не зверталася до нотаріуса і
по даний час.

Наведені вище обставини
підтверджуються:

-копією рішення Турківської
міської ради від 26.04.1996 року та
додатком до нього, із яких вбачається,
що Турківською міською радою прийнято
рішення про передачу ОСОБА_6 у приватну
власність земельних ділянок площею 0,60
га та 0,10 га (а.с. 41-43);

-витягом та копією рішення
Турківської міської ради від 27.07.2001
року без номера, із яких вбачається, що,
розглянувши заяву ОСОБА_6, Турківська
міська рада вирішила передати йому у
приватну власність земельну ділянку
для ведення особистого підсобного
господарства площею 0,5998 га та для
індивідуального житлового будівництва
площею 0,0914 га, хоча на той час житловий
будинок вже був побудований. Як
пояснила в судовому засіданні
представниця міської ради, фактично
земельну ділянку площею 0,0914 га ОСОБА_6
передано для обслуговування житлового
будинку. Представниця міської ради не
змогла суду пояснити, для чого міська
рада фактично дублювала своє рішення
від 26.04.1996 року. При цьому міська рада
рішенням від 27.07.2001 року зобов'язала
землевпорядну службу міськвиконкому,
державне земельно-кадастрове бюро
уточнення розмірів земельних ділянок,
що передаються у приватну власність,
провести у ході виготовлення та видачі
державних актів, що вчинено не було. Суд
зауважує, що у витягу з рішення (а.с. 23)
та копії рішення із додатком до нього
(а.с. 13-14) містяться розбіжності у площі
земельної ділянки, яка передана ОСОБА_6
для обслуговування житлового будинку
(а.с. 13, 14,23, 55);

-Державним актом на право
приватної власності на землю серії
ЛВ-347, із якого вбачається, що на ньому
відсутні такі реквізити: дата, другий
підпис інженера-землевпорядника, а
також не зазначені площі земельних
ділянок, відсутній запис про
реєстрацію акту в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю, не заповнені графи
щодо кількісної характеристики земель
та змін у межах і розмірах земельної
ділянки. В даному акті зазначено, що
спірні земельні ділянки видані ОСОБА_6
на підставі рішення Турківської
міської ради народних депутатів від
27.07.2001 року (а.с. 12, 55);

-Книгою № 1 записів реєстрації
державних актів на право власності на
землю громадян Львівської області
Турківського раойону Турківської
міської ради за 2003 рік, із якої
вбачається, що під номером 84 в даній
книзі зазначений ОСОБА_6, записана
площа земельної ділянки 0,5999 га, що не
співпадає із рішенням Турківської
міської ради від 27.07.2001 року (0,5998 га).
Також із даної книги вбачається, що
внесенння запису розпочато, однак не
закінчено, оскільки відсутні: прізвище
і підпис реєстратора, дата реєстрації,
ідентифікаційний номер ОСОБА_6, - тобто
реєстацію не проведено. Також суд
зауважує, що реєстратор земельну
ділянку площею 0,0914 га не реєстрував
взагалі (а.с. 54);

-листом начальника Відділу
Держземагентства у Турківському
районі Львівської області № 2061 від
16.12.2013 року на ім'я адвоката ОСОБА_8 про
те, що державний акт на право приватної
власності серії ЛВ № 347 реєстраційний
номер 84 не зареєстрований (а.с. 44, 10)

-технічним паспортом на житловий
будинок АДРЕСА_1, із якого вбачається,
що він виготовлений 29.12.1994 року; на той
час земельна ділянка для
обслуговування житлового будинку була
іншої конфігурації і площі ( а.с. 51);

-копією спадкової справи № 33/2011 до
майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6, із
якої вбачається, що 29.09.2011 року
позивачка ОСОБА_1 звернулася із заявою
до приватного нотаріуса Турківського
районного нотаріального округу ОСОБА_14
про прийняття спадщини після смерті
чоловіка, в якій зазначила, що на день
смерті чоловіка залишилося спадкове
майно у вигляді житлового будинку
АДРЕСА_1. Іншого відомого їй майна
позивачкою зазначено не було. Також
06.12.2013 року позивачка звернулася до
нотаріуса із заявою про видачу
додаткового свідоцтва про право на
спадщину за законом, а саме: на земельну
ділянку площею 0,5998 га на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю серії ЛВ-347. Щодо
іншої земельної ділянки - площею 0,0914 га
- позивачка до нотаріуса із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
після смерті чоловіка не зверталася
взагалі. Постановою приватного
нотаріуса Турківського районного
нотаріального округу ОСОБА_14 від 06.12.2013
року позвачці відмовлено у вчиненні
нотаріальних дій - видачі свідоцтва про
право на спадщину (земельну ділянку
площею 0,5998 га) по причині відсутності
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві
(а.с. 61-86);

-витягом із Реєстру прав
власності на нерухоме майно № 32120604 від
21.11.2011 року, із якого вбачається, що
ОСОБА_6 був власником житлового
будинку на підставі свідоцтва про
право власності № 246, виданого 03.12.1992
року Турківською міською радою (а.с. 74);

-свідоцтвом про право власності
на житловий будинок АДРЕСА_1 від 05.04.1993
року, із якого вбачається, що ОСОБА_6 був
власником житлового будинку на
підставі свідоцтва про право власності
№ 246, виданого 03.12.1992 року Турківською
міською радою. Будинок АДРЕСА_1
зареєстрований на праві особистої
власності за ОСОБА_6 та записано в
реєстрову книгу за № 10 за реєстром № 1247
(а.с. 76);

-свідоцтвом про право власності
на житловий будинок АДРЕСА_1 від 11.02.2012
року, із якого вбачається, що ОСОБА_1
успадкувала після смерті чоловіка цей
житловий будинок разом із
господарськими будівлями (а.с. 77);

-архівною копією списку громадян
м.Турки, яким передаються земельні
ділянки у власність та постійне
користування, із якого вбачається, що
ОСОБА_6, житель АДРЕСА_1, отримав у
власність земельні ділянки загальною
площею 0,6944 га, із яких земельна ділянка
площею 0,5998 га - для ведення підсобного
господарства, а земельна ділянка
площею 0,0946 га - для обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель (а.с.81);

-копією рішення Турківської
міської ради № 1602 від 29.12.2008 року, із
якого вбачається, що Турківська міська
рада незаконно відмовила ОСОБА_6 у
наданні дозволу на інвентаризацію
земельної ділянки для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1 та ведення
особистого селянського господарства в
урочищі «Під Шименкою», посилаючись на
те, що є акт приватної власності на
земельну ділянку. При цьому міською
радою не було враховано, що Державний
акт про право приватної власності на
земельну ділянку міською радою
належним чином не оформлений, земельні
ділянки в натурі (на місцевості) не
виносилися ( а.с. 11);

-витягом про державну реєстрацію
прав № 33422083 від 09.03.2012 року, із якого
вбачається, що із цієї дати позивачка є
власником житлового будинку АДРЕСА_1
(а.с. 21);

-показаннями в судовому засіданні
свідка ОСОБА_12 про те, що він є
депутатом Турківської міської ради, а
тому по усній заяві ОСОБА_9, сина
позивачки, виходив на місце
використання земельних ділянок ОСОБА_1
і бачив, що сім'я ОСОБА_1 користується
земельними ділянками для
обслуговування житлового будинку та
для ведення особистого підсобного
господарства - мають сінокіс.

Не довіряти наведеним вище доказам у
суду підстав немає.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу
України до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Згідно із ч. 1 ст. 22 Земельного
кодексу України 1990 року, який діяв на
час виникнення спірних правовідносин,
право власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документу, що
посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право
на земельну ділянку, були визначені ст.
23 ЗК 1990 року.

Проте дію цієї статті зупинено
відносно власників земельних ділянок,
визначених Декретом Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992 року № 15-92
«Про приватизацію земельних ділянок».
Пунктом 3 вказаного Декрету
встановлено, що право приватної
власності громадян на земельні
ділянки, передані їм для цілей,
передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме:
ведення особистого підсобного
господарства, будівництва і
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка), садівництва, дачного і
гаражного будівництва, посвідчується
відповідною радою народних депутатів,
про що робиться запис у
земельно-кадастрових документах, з
наступною видачею державного акта на
право приватної власності на землю.

Докази про те, що ОСОБА_6 за час
свого життя звертався до міської ради
із заявою про винесення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості) та
внесення відповідного запису у
земельно-кадастрову книгу, відсутні,
таких суду не надано.

Суд критично оцінює
представлений позивачкою суду
Державний акт на право приватної
власності на землю на дві спірні
земельні ділянки, і, зауважуючи, що в
ньому відсутні всі необхідні
реквізити: підпис землевпорядника,
дата видачі, площі земельних ділянок,
номер і дата запису в Книзі № 1 записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю громадян
Турківської міської ради Турківського
району Львівської області, приходить
до висновку, що даний державний акт
ОСОБА_6 за час його життя виготовлений
не був і не став документом, який
посвідчує його право власності на
спірні земельні ділянки, а, отже, ОСОБА_6
за час свого життя права власності на
земельні ділянки не набув.

Досліджуючи Книгу № 1 записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю громадян
Турківської міської ради Турківського
району Львівської області, суд звертає
увагу, що відсутні всі необхідні
реквізити: прізвище і підпис
реєстратора, дата реєстрації,
ідентифікаційний номер ОСОБА_6, - тобто
реєстрацію не проведено. Також суд
зауважує, що реєстратор земельну
ділянку площею 0,0914 га не реєстрував
взагалі, а тому не може вважати, що
такий запис вчинений.

Також із всіх досліджених судом
документів неможливо точно визначити,
на які конкретно земельні ділянки
претендує позивачка, вважаючи, на них
виникло право власності у її покійного
чоловіка.

Допущені Турківською міською
радою щодо ОСОБА_6 незаконні рішення і
бездіяльність за час свого життя
ОСОБА_6 міг оскаржити до суду і таким
чином захистити своє право, однак він
цим правом за час свого життя не
скористався.

Враховуючи всі наведені вище
обставини у їх сукупності та вимоги
закону, суд приходить до висновку, що
ОСОБА_6 за час свого життя право
власності на спірні земельні ділянки
не набув.

Щодо спірної земельної ділянки
площею 0,0914 га для обслуговування
житлового будинку суд приходить також
до наступного.

Відповідно до ст. 373 ЦК України
право власності на землю (земельну
ділянку) набувається і здійснюється
відповідно до закону.

В силу ст. 377 ЦК України до особи,
яка набула права власності на житловий
будинок, будівлю або споруду
переходить право власності, право
користування на земельну ділянку, на
якій вони розміщені, без зміни її
цільового призначення в обсязі та на
умовах, встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

Суд зауважує, що позивачка із
заявою про видачу їй свідоцтва на право
власності або користування на цю
земельну ділянку до міської ради та
нотаріуса не зверталася. Натомість на
даний час ніхто не оспорює право
позивачки на користування та передачу
їй у власність даної земельної ділянки,
на якій розташований житловий будинок,
що належить їй на праві власності по
АДРЕСА_1, а тому на даний час заявлені
позивачкою позовні вимоги про визнання
за нею права власності на цю земельну
ділянку до виготовлення технічної
документації щодо визначення площі
земельної ділянки, яка є необхідною для
обслуговування житлового будинку, та
до відповідного звернення до міської
ради і до нотаріуса є передчасними.

На підставі наведеного вище та
керуючись ст.ст. 4,10,11,60,212-215 ЦПК України,
ст.ст. 373,377,1218 ЦК України, ст.ст. 6,10,17,22
Земельного кодексу України 1990 року,
Постановою Верховної ради України № 365
від 13.03.1992 року «Про форми державних
актів на право власності на землю і
право постійного користування землею»,
Декретом Кабінету міністрів України
«Про приватизацію земельних ділянок»
зі змінами, внесеними згідно із
Земельним кодексом України від 21.10.2001
року, суд

вирішив:

відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
її позову.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Львівської області
через районний суд протягом 10 днів із
дня його проголошення.

Повний текст рішення
виготовлений 31.03.2014 року.

Головуюча
-