у х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,
Суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука
М.І.,Мартинюка В.І., Остапчука
Д.О.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_8, яка діє в інтересах Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
апеляційного суду Житомирської
області від 07 листопада 2013 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулось до суду із позовом до ОСОБА_6
та ОСОБА_7, про стягнення
заборгованості за кредитним
договором.

Вимоги за позовом обґрунтовувало тим,
що між банком та ОСОБА_6 20 травня 2008 року
був укладений кредитний договір,
згідно з умовами якого останній надано
кредит у розмірі 25 000,00 грн на строк до
19 листопада 2009 року зі сплатою 24 %
річних за користування кредитом та
комісійних в розмірі 0,5 % від суми
кредиту.

В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором між
банком та ОСОБА_7 20 травня 2008 року був
укладений договір поруки.

Оскільки боржник ОСОБА_6 станом на 05
березня 2013 року заборгованість за
кредитним договором не погасила,
позивач звернувся до суду з вказаним
позовом та просив стягнути
заборгованість в солідарному порядку з
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в розмірі 25 090,26 грн.

Рішенням Малинського районного суду
Житомирської області від 17 червня
2013 року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» в солідарному порядку
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 25 090,26 грн. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 07 листопада
2013 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове про
часткове задоволення позовних вимог.
Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» в солідарному
порядку заборгованість за кредитним
договором від 20 травня 2008 року в
розмірі 18 759,14 грн. В іншій частині
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» просить скасувати судове
рішення апеляційної інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» про стягнення кредитної
заборгованості, суд першої інстанції
виходив із того, що оскільки ОСОБА_6
належним чином не виконувала умови
кредитного договору, тому банк має
право на солідарне стягнення кредитної
заборгованості як з боржника, так і з
поручителя з урахуванням процентів,
штрафу та пені за несвоєчасне
погашення кредиту.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
часткове задоволення позовних вимог,
апеляційний суд правильно виходив із
того, що наявні підстави для стягнення
кредитної заборгованості. Однак,
визначаючи суму заборгованості за
кредитним договором, апеляційний суд
вважав, що банком застосовано до
боржника подвійну цивільно-правову
відповідальність одного й того ж виду
за одне й те ж саме порушення
договірного зобов'язання, у зв'язку з
чим зменшив розмір заборгованості за
кредитним договором, а саме виключив
нарахований банком штраф (фіксована
частина) в розмірі 250,00 грн, штраф
(процентна складова) в розмірі 1 182,87 грн,
а також зменшив розмір пені,
застосувавши спеціальну позовну
давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258
ЦК України).

Проте з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна, входячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 20
травня 2008 року було укладено кредитний
договір, згідно з умовами якого ОСОБА_6
надано кредит у розмірі 25 000,00 грн на
строк до 19 листопада 2009 року. За
користування кредитом була
встановлена процентна ставка у розмірі
24 % річних, а також комісійних в розмірі
0,5 % від суми кредиту.

В забезпечення виконання
позичальником зобов'язання за даним
договором між банком та ОСОБА_7 20 травня
2008 року був укладений договір поруки,
за умовами якого поручитель несе
солідарну відповідальність перед
банком за неналежне виконання
боржником умов договору.

Заборгованість позичальника за
кредитним договором станом на 05
березня 2013 року складає 25 090,26 грн, із
них: 9 190,57 грн заборгованості за
кредитом, 8 448,89 грн заборгованості за
відсотками за користування кредитом,
125,00 грн заборгованості зі сплати
комісійних нарахувань, 6 142,93 грн пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором, а також штраф - 250,00 грн
фіксована частина та 1 182,87 грн
відсоткова складова від суми
заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК
України виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

Тобто пеня і штраф є різними видами
неустойки як засобу юридичної
відповідальності, а не платою за
користування грошима, як зазначив суд.

Розділом 6 кредитного договору від 20
травня 2008 року передбачено нарахування
пені 0,2 % від суми простроченої
заборгованості, та штрафу в розмірі
250,00 грн. та 5 % від суми невиконаного
зобов'язання, який застосовується у
випадку порушення позичальником
будь-якого грошового зобов'язання за
договором понад 30 днів.

В порушення ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України,
суд апеляційної інстанції на зазначене
уваги не звернув, зокрема на те, що
штраф та пеня, відповідно до умов
кредитного договору, настають при
різних обставинах порушення
зобов'язання зі сторони боржника, а
відтак є видами відповідальності за
різні порушення зобов'язань боржником.
У зв'язку з цим висновки суду щодо
встановлення умовами розділу 6
кредитного договору від 20 травня 2008
року подвійної відповідальності
відповідача за одне і те ж саме
порушення зобов'язання є
необґрунтованим.

Крім того, колегія суддів не може
погодитись з висновком апеляційного
суду про те, що до позовних вимог про
стягнення пені застосовується
спеціальна позовна давність в один рік,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6.8 Кредитного договору
сторони домовилися про збільшення
строку позовної давності за вимогами
про стягнення кредиту, винагороди,
неустойки - пені, штрафів до п`яти років.

Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернулась до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю в три роки.

Відповідно до ст. ст. 259, 261 ЦК України
позовна давність, встановлена законом
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі. Перебіг починається
від дня коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Положень про неможливість збільшення
строку спеціальної позовної давності
за домовленістю сторін норми чинного
законодавства не містять.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
свобода договору включає й вільне
визначення сторонами його умов, де
фіксуються взаємні права та обов'язки
учасників.

На порушення зазначених вимог закону,
суд апеляційної інстанції дійшов
помилкового висновку, щодо позовних
вимог про стягнення пені
застосовується спеціальна позовна
давність в один рік і вона не може бути
змінена за угодою сторін.

За таких обставин, визнати ухвалене
судове рішення законними і
обґрунтованим не можна, тому воно
підлягає скасуванню з передачею справи
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 07 листопада
2013 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук