Справа № 444/2482/13
Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський
Провадження № 22-ц/783/288/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Федоришина А.В.,

за участі судового секретаря: Брикайло
М.В.

адвоката ОСОБА_2, розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
адвоката ОСОБА_6 на рішення
Жовківського районного суду
Львівської області від 24 вересня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
боргу за договором позики грошових
коштів та поруки, -

в с т
а н о в и л а:

Рішенням Жовківського районного суду
Львівської області від 24 вересня 2013
року задоволено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за
договором позики грошових коштів та
поруки. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 240000
грн. основного боргу, 144000грн. відсотків
за користування позикою, 160800 грн. пені
та судові витрати.

Вказане рішення суду оскаржили
відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і
адвокат ОСОБА_6 Зазначають, що таке є
необ'єктивним, необґрунтованим,
прийняте з грубим порушенням
матеріального і процесуального
законодавства, без повного та
всебічного з'ясування обставини, що
мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи. Апелянти стверджують, що
позивачем не надано суду розписки або
іншого документу, який підтверджується
передання коштів, і судом не перевірено
факт отримання грошей. Крім того, судом
не перевірено та не встановлення з яких
саме розрахунків позивач виходив при
обчисленні сплати відсотків, пені та
суми інфляції, оскільки відсутні
будь-які документи на підтвердження.
Відповідачі заперечують факт
укладення договору позики, та
отримання грошей, стверджують, що
підписи на договорі виконані не ними, а
іншою особою. Просять рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
відмовивши в задоволенні позову. (а.с.
70-72).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
адвоката ОСОБА_2 в заперечення доводів
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та позовних
вимог, колегія суддів не вбачає
достатніх підстав для задоволення
скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Положеннями ст.212 ЦПК України
визначено, що суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст.11 ЦК України, однією з
підстав виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема є договори та інші
правочини.

Відповідно до ст. 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору, з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Положеннями ст.628 ЦК України
передбачено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в
якому містяться елементи різних
договорів (змішаний договір). До
відносин сторін у змішаному договорі
застосовуються у відповідних частинах
положення актів цивільного
законодавства про договори, елементи
яких містяться у змішаному договорі,
якщо інше не встановлено договором або
не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом першої
інстанції 23 травня 2011 року між
позивачем ОСОБА_7, як позикодавцем,
відповідачем ОСОБА_3, як позичальником
та відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_5, як
поручителями, було укладено договір
позики грошових коштів та поруки,
відповідно до п.1 якого, позикодавець
ОСОБА_7 перерахував у власність, а
позичальник ОСОБА_3 прийняв 240 000,00 грн.,
що на день перерахування цих грошей в
еквіваленті становило 30000,00 доларів
США. за середнім курсом їх продажу
комерційними банками міста Львова.
Договором встановлено повернути таку ж
саму суму в гривнях (що буде
еквівалентно 30000.00 доларів США по курсу
НБУ станом на день повернення коштів)
до 01 квітня 2013 року включно (а.с.6-7).

Відповідно до п.9 Договору, у
порядку та на умовах, визначених цим
Договором, поручителі ОСОБА_4 і ОСОБА_5
зобов'язалися відповідати перед
позикодавцем за виконання
позичальником своїх зобов'язань, що
випливають з цього Договору позики.

За змістом ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Щодо форми договору позики, то
відповідно до ст.1047 ЦК України такий
договір укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення такого
договору, але і факту передачі грошової
суми позичальнику.

Таким чином, вирішуючи даний спір,
суд першої інстанції вірно застосував
положення ст.ст.1047-1053 ЦК України та
дійшов вірного висновку щодо
дотримання сторонами форми укладення
договору позики який, в супереч
твердженням апелянтів не потребує
нотаріального посвідчення.

Апелянтами, окрім голослівних
заперечувань, не спростовано факту
отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_7 позиченої
суми коштів в розмірі 240 000,00 грн. а отже -
і факту укладення вказаного договору
позики.

Твердження апелянтів про те, що ні
позичальник ОСОБА_3 ні поручителі
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не підписували
договору позики та поруки від 23 травня
2011 року з ОСОБА_7 не доведені належними
і допустимими доказами, а сам договір в
належний спосіб не оспорено та є
дійсним.

Відповідно до положень ст.1048 ЦК
України позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

Згідно умов, визначених в п.3
Договору позики та поруки від 23 травня
2011 року сторони домовились, що з 01
грудня 2011 року і до часу повернення
позики за користування позикою
сплачуються проценти в розмірі 3% за
кожен місяць до часу повного
повернення позики (а.с.6).

Якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до
статті 625 цього Кодексу. Якщо
позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549-552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті, до дня їх
фактичного повернення позикодавцеві,
незалежно від сплати процентів,
належних йому відповідно до статті 1048
цього Кодексу.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За умовами ст. 612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання свого зобов'язання або не
виконав його у строк, встановлений
договором або законом.

Статтею 525 ЦК України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Вимогами п.7 Договору позики та
поруки від 23 травня 2011 року
передбачено, що за прострочення
виконання зобов'язань за цим договором
Позичальник виплачує пеню в розмірі 0,5%
від простроченої суми за кожен день
прострочення, а сума позики має бути
виплачена з урахуванням офіційно
встановленого індексу інфляції.

Положеннями ст.553 ЦК України
визначено, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

За умовами п. 14 Договору позики та
поруки від 23 травня 2011 року
встановлено, що відповідальність
поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перед
Позикодавцем включає: зобов'язання
повернути після спливу строку позики
(п.1 цього Договору) суму позики, а також
проценти за користування коштами
(Основне зобов'язання); зобов'язання
відшкодувати позикодавцю шкоду,
завдану невиконанням чи неналежним
виконанням Основного зобов'язання
(Зобов'язання з відшкодування шкоди);
зобов'язання сплатити Позикодавцю
неустойку за порушення Основного
зобов'язання Позичальником
(Зобов'язання зі сплати неустойки). А п.18
цього ж договору передбачено, що у
випадку невиконання(неналежного
виконання) Основного зобов'язання
позичальник та поручителі
відповідають перед Позикодавцем як
солідарні боржники.

Виходячи із зазначених вище
положень норм матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини, умов
Договору позики та поруки від 23 травня
2011 року, укладеного між сторонами,
фактичних обставин справи,
встановлених судом та не спростованих
відповідачами, а саме того, що ОСОБА_3,
отримавши від позивача позику в сумі 240
000 грн., у встановлений строк позичені
кошти не повернув, відсотки за
користування позикою не сплачував, чим
порушив свої договірні зобов'язання,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
необхідність стягнення солідарно з
позичальника ОСОБА_3 та поручителів
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 як суми неповернутої
позики в розмірі 240 000 грн. так і
відсотків за користування позикою з 01
грудня 2011 року на день звернення до
суду 14 серпня 2013 року з відповідним
позовом розмірі 144000 грн. (20 місяців х на
7200 (3% в місяць від суми позики) =144000) так
і пені в розмірі 160800 грн. (з розрахунку
1200 грн. (0,5% від простроченої суми (240000
грн.)за кожен день прострочення ) х 134
(кількість прострочених днів) = 160800).

Відповідачами вказані розрахунки
не спростовані.

Не ґрунтується на фактичних
обставинах справи та нормах
матеріального права і твердження
апелянтів щодо пропуску позивачем
строку для стягнення пені за
прострочення виконання зобов'язань за
цим договором, оскільки такий строк
позивачем фактично не пропущено.

За таких обставин, колегія суддів,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильності висновків районного суду
і не вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, ст.313, п.1ч.1ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 24 вересня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання ухвалою законної
сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Берези В.І.

Федоришин А.В.