АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/362/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/990/14
Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л.
Доповідач Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Омельченко Л.М., Триголова
В.М.,

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Кузьмича Г.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві апеляційну
скаргу ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 11 лютого 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до Інституту свинарства і
агропромислового виробництва
Національної академії аграрних наук
України про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, стягнення вихідної
допомоги, зміни причин формулювання
звільнення з роботи,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до Інституту
свинарства і агропромислового
виробництва Національної академії
аграрних наук України про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, стягнення
вихідної допомоги, зміни причин
формулювання звільнення з роботи.
Свої вимоги мотивував тим, що 29.07.2013 р.
наказом № 49-к від 29.07.2013 р. він був
прийнятий на роботу на посаду
провідного фахівця лабораторії
генетики з випробувальним терміном 3
місяці. При прийомі на роботу
було оговорено, що він буде виконувати
роботу юрисконсульта та маркетолога.
Відповідно його ознайомили з посадовою
інструкцією провідного фахівця
лабораторії генетики з юридичної
роботи та маркетингових досліджень.
Наказом № 72-к від 29.10.2013 р. він був
звільнений з роботи з підстав,
передбачених п.1 ст. 36 КЗпП України за
угодою сторін, з 29.10.2013 р. Однак він
вважає, що його повинні були б
звільнити з роботи з підстав,
передбачених п.6 ст. 36 КЗпП України, а
отже відносно нього грубо порушене
законодавство про працю з боку
керівництва відповідача. При
звільненні йому, у відповідності до
вимог ст. 44 КЗпП України, не виплатили
грошову компенсацію у розмірі не
менше середньомісячного заробітку та
своєчасно не провели повний
розрахунок.

04.02.2014 р. ОСОБА_1 уточнив та
збільшив позовні вимоги, просив
визнати формулювання причин та статті
припинення трудового договору між ним
та відповідачем за угодою сторін за п.1
ст. 36 КЗпП України невірною, змінити
формулювання причин та статті
припинення трудового договору між ним
та відповідачем у зв'язку з відмовою
працівника від продовження роботи у
зв'язку зі змінами суттєвих умов праці
за п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Рішенням Київського районного
суду м. Полтави від 11 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково.

Стягнуто з Інституту свинарства і
агропромислового виробництва
Національної академії аграрних наук
України на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні у розмірі 89 грн. 65 коп.

Стягнуто з Інституту свинарства і
агропромислового виробництва
Національної академії аграрних наук
України на користь держави судовий
збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

У задоволенні інших позовних
вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції
не погодився позивач ОСОБА_1 та подав на
нього апеляційну скаргу, в якій просить
рішення місцевого суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його вимоги стосовно
стягнення з відповідача вихідної
допомоги у розмірі 6186 грн., середнього
заробітку за три місяці, за несвоєчасну
виплату належних йому сум при
звільненні, у розмірі 6186 грн. та
моральну шкоду у розмірі 3000 грн., а
разом у сукупності грошову суму у
розмірі 15372 грн. Свої доводи
обгрунтовує тим, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають істотне значення для справи,
та невірно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи
та вірно встановлено судом першої
інстанції, що ОСОБА_1 29.07.2013 р. наказом №
49-к від 29.07.2013 р. прийнятий на посаду
провідного фахівця лабораторії
генетики з випробувальним терміном 3
місяці ( а.с. 11) та був ознайомлений із
посадовою інструкцією провідного
фахівця лабораторії генетики ( з
юридичної роботи та маркетингових
досліджень ( а.с. 12-16).

28.10.2013 р. розроблена нова посадова
інструкція, з якою ОСОБА_1 ознайомився
та отримав 29.10.2013 р. ( а.с. 16 - 19).

29.10.2013 р. ОСОБА_1 подав заяву про його
звільнення з роботи за угодою сторін з
29.10.2013 р., при цьому мотивував своє
звільнення відсутністю у нього
належної освіти, досвіду роботи та
суттєвою зміною умов праці (а.с.43).

Наказом №72-к від 29.10.2013 р. ОСОБА_1
звільнений з роботи з підстав,
передбачених ч. 1 ст. 36 КЗпП України з
29.10.2013 року ( а.с. 20).

31.10.2013 року з ним був проведений повний
розрахунок ( а.с 23).

Задовольняючи позов частково в частині
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні у
розмірі 89 грн. 65 коп., місцевий суд
виходив з того, що позивач звільнений
з роботи 29.10.2013 р., а відповідач провів з
ним повний розрахунок 31.10.2013 р., отже на
один день затриманий вказаний
розрахунок, що є порушенням вимог
трудового законодавства. Відмовляючи у
задовленні решти вимог, місцевий суд
виходив з того, що позивач заяву про
своє звільнення написав власноручно,
що ним визнається, доказів про вчинення
на нього тиску зі сторони відповідача
при написанні заяви не надав, про
анулювання домовленності про
припинення трудового договору за п.1 ч.1
ст. 36 КЗпП України або про зміну
формулювання звільнення з роботи не
просив до подачі позову про уточнення
та збільшення вимог, пропустивши
строки звернення до суду за ч.1 ст. 233
КЗпП України.

Як встановила колегія суддів, такий
висновок місцевого суду є вірним,
оскільки суд дійшов його після повного,
всебічного та об"єктивного з"ясування
фактичних обставин справи, прав та
обов"язків сторін в даних
правовідносинах, з правильним
застосуванням норм матеріального
права.

У суді апеляційної інстанції позивач
підтвердив написання власноручно
заяви про звільнення з роботи за згодою
сторін, доказів про вчинення на нього
тиску з боку відповідача не має.

Доводи позивача про порушення трудових
прав при прийнятті його на роботу не
заслуговують на увагу, оскільки вони
виходять за межі позовних вимог,
позивач не заявляв вимог в цій частині
і вони не могли бути предметом
дослідження в суді першої інстанції.

Пред»явивши відповідний позов, потім
уточнивши та збільшивши позовні
вимоги, позивач самостійно визначився
з предметом спору, який і був предметом
розгляду у суді першої інстанції.
Доводи позивача з приводу здійснення
ним трудової діяльності, починаючи з
моменту прийняття його на роботу, щодо
умов роботи, не забезпечення
необхідними засобами для роботи,
виконання господарських та
будівельних робіт тощо, не є предметом
даного спору.

Позивач також не пред»являв вимог щодо
зміни істотних умов праці, про визнання
змін в організації виробництва і праці
суттєвими тощо.

Також не заслуговують на увагу доводи
позивача про неповне з»ясування
місцевим судом фактичних обставин
справи та не дослідження судом зв»язку
між причинами та наслідками подій, що
відбувалися 29.10.2013 р., оскільки місцевим
судом повно та всебічно з»ясовані
фактичні обставини справи, на які
сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень, дана вірна
правова оцінка доказам.

Колегія суддів звертає увагу позивача
на те, що згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверенням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Посилання позивача на
науково-практичний коментар до КЗпП
України є самосійним тлумаченням
трудового законодавства. Доводи
позивача про порушення відповідачем
взагалі чинного законодавства про
працю виходять за межі позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції, тому апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду -
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308
ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтавм від 11 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

С у д д і: