Головуючий суду 1 інстанції - Лизенко
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 423/2050/13-ц
Провадження № 22ц/782/1199/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого - Фарятьєва С.О.

суддів - Іванової І.П.,
Украінцевої Л.Д.

при секретарі - Веселові
С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
заявою на додаткове рішення
Попаснянського районного суду
Луганської області від 20 лютого 2014 року
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ
спільного сумісного майна подружжя,-

В С Т А
Н О В И Л А :

Рішенням Попаснянського районного
суду Луганської області від 12 лютого 2014
року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ
спільного сумісного майна подружжя
було задоволено частково.

Суд визнав за ОСОБА_3 право
власності на ? частину житлового
будинку - А-1, жилою площею 36,9 кв.м. і
колодязю - К, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, як на частку у спільній
власності подружжя.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовив за необґрунтованістю.

Втім питання про судові витрати
позивачки на оплату правової допомоги
та судові витрати сторін на сплату
судового збору судом вирішено не було.

Додатковим рішенням того ж суду
першої інстанції від 20 лютого 2014 року
постановлено: стягнути зі ОСОБА_3
судовий збір на користь держави в сумі
243 грн. 60 коп.; стягнути зі ОСОБА_2
судовий збір на користь держави в
розмірі 67 грн. 15 коп.; стягнути зі ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі
2133 грн. 64 коп.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати додаткове рішення
суду першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог позивачки про стягнення з нього
на її користь судових витрат відмовити
у повному обсязі, оскільки вважає його
незаконним та необґрунтованим.

Про місце, день та час слухання
справи в суді апеляційної інстанції
позивачка та представник відповідача
були повідомлені своєчасно та належним
чином, але до судового засідання не
з'явились і про причини своєї неявки
суд не повідомили.

Заслухавши доповідача та дослідивши
матеріали справи, судова колегія
приходить до наступного.

В силу ст.124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Положеннями ст.4 ЦПК України
передбачено, що здійснюючи правосуддя,
суд захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Згідно з вимогами п.6 ст.214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує питання про розподіл між
сторонами судових витрат.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК
України суд що ухвалив рішення, може за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
чи з власної ініціативи ухвалити
додаткове рішення, якщо судом не
вирішено питання про судові витрати.

Відповідно з вимогами ч.1ст.79 ЦПК
України судові витрати складаються з
судового збору та витрат, пов'язаних з
розглядом справи.

Судом встановлено, що ціна позову з
остаточними позовними вимогами, з
якими звернулась позивачка складає: з
позовних вимог про визнання права
власності на ? частину будинку 28.175 грн.,
що становить розмір вартості ? частини
спірного будинку та колодязю, а з
позовних вимог про відшкодування
витрат на поліпшення будинку 10.983.38 грн.

При зверненні позивачки з позовом до
суду 1-ої інстанції нею був сплачений
судовий збір у розмірі 214,60 грн., а до
суду касаційної інстанції 161,00 грн., в
той же час при зверненні представника
відповідача з апеляційною скаргою до
суду апеляційної інстанції було
сплачено 114,71 грн., що підтверджується
відповідними квитанціями.

Згідно з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до
витрат, пов'язаних з розглядом справи
належать витрати на правову допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що
за надання юридичної допомоги у суді у
якості представника під час розгляду
справи, позивачкою було сплачено
ОСОБА_4 2500 грн.

Встановлено, що ОСОБА_4 є адвокатом,
що посвідчується свідоцтвом на право
заняття адвокатською діяльністю №
НОМЕР_1 від 28 квітня 2011 року.

Матеріали справи підтверджують, що
між позивачкою і адвокатом ОСОБА_4 було
укладено угоду про надання юридичної
допомоги, на підтвердження витрат на
таку допомогу останньою було надано
довідку про сплату позивачкою їй 2500
грн.

Згідно з вимогами ч.2 до ст. 84 ЦПК
України граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 27 квітня 2006 року
№ 590 «Про граничні розміри компенсації
витрат, пов'язаних з розглядом
цивільних та адміністративних справ, і
порядок їх компенсації за рахунок
держави» розмір витрат на правову
допомогу у цивільних справах стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення, не може перевищувати суму, що
обчислюється виходячи з того, що
зазначеній особі виплачується 40%
розміру мінімальної заробітної плати
за годину її роботи.

В силу ст.8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
розмір мінімальної заробітної плати з
01 грудня 2013 року був встановлений у
розмірі - 1218 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
адвокатом ОСОБА_4, складалися уточнені
позовні заяви, а також вона приймала
участь у судових засіданнях у період з
04 грудня 2013 року по 12 лютого 2014 року, на
що було затрачено 5,67 год., а тому розмір
оплати її праці склав 1802,93 грн.

За таких обставин судова колегія
вважає, що суд першої інстанції, з
урахуванням вищенаведеного та
часткового задоволення позову
позивачки, а також понесених сторонами
фактичних витрат і вимог Закону
України «Про судовий збір», дійшов
правильного висновку про стягнення з
відповідача на користь позивачки
судових витрат в сумі 2133,64 грн. і
судового збору на користь держави з
позивачки в сумі 243,60 грн. та з
відповідача в сумі 67.15 грн.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам
ст.ст.213, 214 ЦПК України.

З огляду на вищенаведене доводи
апеляційної скарги висновків суду 1-ої
інстанції не спростовують та не є
підставою для скасування рішення суду.
При цьому апеляційним судом
враховується те, що згідно із ч.3 ст.309
ЦПК України порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення суду тільки тоді, коли це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи, чого по даній справі
не сталося.

Підстав для скасування рішення суду
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313,
314 ч.1 п.1 ,315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В
А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
додаткове рішення Попаснянського
районного суду Луганської області від
20 лютого 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно,
але може бути оскаржено у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів
після його проголошення.

Головуючий:

Судді: