Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

Справа №348/3007/13-ц

31 березня 2014 року
м. Надвірна

Надвірнянський районний суд
Івано-Франківської
області

в складі:головуючого -судді: Мужика
І.І.

секретаря : Кушнірчук
М.Д.

представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Надвірна
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди за незаконне
утримання автомобіля та реєстраційних
(технічних) документів до нього,-

Встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_2 про відшкодування шкоди за
незаконне утримання автомобіля та
реєстраційних (технічних) документів
до нього.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4- ОСОБА_1 позов
підтримав з мотивів викладених в
позовній заяві, який просить
задоволити та стягнути з відповідача
по справі ОСОБА_2 88 800 грн.
матеріальної шкоди та судові витрати
по справі.

Відповідач по справі ОСОБА_2 позов не
визнала і просить в його задоволенні
відмовити, оскільки він безпідставний.

Суд, вислухавши пояснення сторін по
справі, перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, представлені
сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК
України і які сторони вважають
достатніми для обґрунтування і
заперечення своїх позовних вимог та
з'ясувавши фактичні обставини справи,
прийшов до висновку про відмову в
задоволенні позову виходячи з
наступних підстав:

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому зазначеним Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту ст. 60 ЦПК України випливає, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
також доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони по справі перебувають між
собою у неприязних відносинах із-за
автомобіля з 2012 року, що триває по
даний час.

Судом встановлено, що позивач по
справі ОСОБА_4, будучи СПД згідно
свідоцтва про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця від 23.01.2003
року, на підставі договору про надання
споживчого кредиту від 22.12.2006 року
виданого Надвірнянським відділенням
ПАТ «УкрСиббанку» придбав автомобіль
марки «Шкода-Октавія Тоур» днз НОМЕР_1,
який ним 21.12.2006 року був зареєстрований
в Надвірнянському МРЕВ, а 19.11.2013 року
зняв з обліку для реалізації (ас.9-18; 133).

У відповідності з довідкою ДПІ в
Надвірнянському районі від 21.03.2014 року
№101/17/10 згідно поданих декларацій про
майновий стан і доходи за 2012-2013 рр.
позивач по справі ОСОБА_4 доходів не
задекларував (ас.134).

Вказані обставини
підтверджуються письмовими доказами
по справі та не заперечуються
сторонами по справі.

Крім того, судом встановлено, що 02.07.2009
року ОСОБА_4 дав нотаріально
посвідчене доручення на експлуатацію
транспортного засобу-належним йому
автомобілем «Шкода-Октавія Тоур» днз
НОМЕР_1 терміном на три роки
відповідачці по справі ОСОБА_2, яка
також є СПД згідно свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця від 23.12.2003 року, з
певними повноваженнями до 02.07.2012
року(ас.8; 21; 73).

Згідно ст.237 ч.1 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Представництво не ґрунтується на
договорі, може здійснюватися до
довіреністю згідно ст.244 ч.1 ЦК України.

Довіреність є письмовий документ, що
видається одною особою іншій особі для
представництва перед третіми особами
відповідно до ст. 244 ч.3 ЦК України.

При цьому форма довіреності повинна
відповідати формі, в якій відповідно
до закону має вчинятися правочин
згідно ст.245 ч.1 ЦК України.

Отже, якщо довіреність видана у
письмовій формі та нотаріально
посвідчена, то договір, на виконання
якого довіреність мала б бути видана,
має бути також нотаріально
посвідченою.

Враховуючи те, що довіреність була
видана на правом розпорядження
автомобілем, жодний договір не був
укладений, то відповідно у
відповідачки по справі ОСОБА_2 не міг
виникнути обов'язок здійснювати його
ремонт та відповідати за його
збереження.

Згідно ст.11 ч.1 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Цивільні права особа здійснює у межах,
наданих договором або актами
цивільного законодавства. Цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актами
цивільного законодавства.

Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Оскільки спір між сторонами в
добровільному порядку не вирішувався,
а тому 16.10.2012 року позивач по справі
ОСОБА_4 звернувся до Надвірнянського
районного суду з позовом до ОСОБА_2 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Згідно рішення Надвірняського
районного суду від 15.05.2013 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково та визнано
заволодіння відповідачкою по справі
ОСОБА_2 автомобілем «Шкода-Октавія
Тоур» днз НОМЕР_1, який належить йому на
праві власності та реєстраційними
(технічними) документами на вказаний
автомобіль-незаконним, а також
вилучено в неї автомобіль та повернуто
власнику і стягнуто 1000 грн. моральної
шкоди в його користь, а в зустрічному
позові ОСОБА_2-відмовлено (ас.64-68).

Рішення Надвірнянського районного
суду сторонами по справі в
апеляційному порядку не оскаржувалося,
а тому воно вступило в законну силу.

23.07.2013 року представник позивача ОСОБА_1
звернувся в суд із заявою про видачу
виконавчого листа, який отримав 05.08.2013
року.

В порядку виконання рішення суду
відповідачка ОСОБА_2 передала
реєстраційні (технічні) документи
державному виконавцю і не чинила
перешкод у проведенні виконання
рішення суду.

04.02.2013 року даний автомобіль згідно
акту державного виконавця
Надвірнянського ВДВС Чіх І.М. було
вилучено у ОСОБА_2 та переданий на
відповідальне зберігання ОСОБА_6(ас.20).

Згідно постанови старшого державного
виконавця Надвірняського ВДВС
Струтинського Т.Д. від 19.09.2013 року
виконавче провадження по справі
закрито(ас.24).

Покликання представника позивача
ОСОБА_4-ОСОБА_1 на довідку СПД ОСОБА_8 про
вартість тарифу за день прокату
автомобіля в розмірі 200 грн. не
заслуговують на увагу, оскільки вони
повністю та беззаперечно
спростовуються вищенаведеним доказами
по справі. Крім того, позивач не
займається прокатом автомобілів і
тарифи вартості прокату не можуть бути
доказом розміру майнової шкоди, яка
нібито заподіяна йому (ас.19).

Тобто, на переконання суду спір між
сторонами по справі, пов'язаний із
виконанням судового рішення.

Даний факт не заперечили сторони по
справі.

У ч.3 ст. 61 ЦПК України зазначено, що
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказується при
розгляді іншої справи, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Згідно з ч.2 статті 386 ЦК України
власник, права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди.

У відповідності з ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Проте до позовної заяви не долучено
докази того, що шкоду позивачу завдано
саме відповідачем, а також не зазначено
обставини за яких шкоду було завдано.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитки у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мала мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки).

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, необхідна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме протиправної
поведінки, шкоди, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою
заподіювача та шкодою, вини.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Оцінюючи в сукупності здобуті докази
по справі, суд прийшов до висновку про
відсутність належних допустимих,
відповідно до ст.ст. 57-59 ЦПК України
доказів, які б підтверджували
неправомірні дії з боку відповідача
відносно позивача, протиправна
поведінка та винні дії відповідача,
якими могла б бути завдана матеріальна
шкода позивачу вважаються
недоведеними.

Враховуючи вищенаведені докази, суд
вважає, що представником позивача не
доведено те, що матеріальна шкода
завдана відповідачем по справі, не
доведено в чому полягають прямі збитки
та який їх розмір.

Таким чином законних підстав,
відповідно до вимог ст.1166 ЦК України
для задоволення позовних вимог
позивача судом не встановлено.

Крім того, в судовому засіданні не
здобуто доказів з приводу спричинення
ОСОБА_4 матеріальної шкоди з сторони
відповідача по справі ОСОБА_2 виходячи
з розгляду спору в межах заявлених
позовних вимог згідно з вимогами ЦПК
України.

А тому, суд, оцінюючи в сукупності
здобуті докази по справі, прийшов до
висновку про відмову в задоволенні
позову.

На підставі ст.1166 ЦК України, керуючись
ст.ст. 88, 213-215, 218, 293 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

В позові ОСОБА_4- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не було скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Івано-Франківської області протягом 10
днів з дня його проголошення через
Надвірнянський районний суд.

Суддя
Мужик І.І.

Рішення виготовлено в повному обсязі
04.04.2014 року