Головуючий суду 1 інстанції - Томчишен
Доповідач - Малієнко Н.В.
Справа № 415/4848/13-ц
Провадження № 22ц/782/417/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого: Малієнко Н.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Матвєйшиної О.Б.

при секретарі: Скоробогатовій Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Лисичанського
міського суду Луганської області

від 18 листопада 2013 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
споживчого кредиту, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до суду з позовом в якому
просило стягнути заборгованість у
розмірі 37822,37 грн. за кредитним
договором № DNH4KP88190637 від 13.06.2006 року та
судові витрати у розмірі 378,22 грн.

Заочним рішенням Лисичанського
міського суду Луганської області від 18
листопада 2013 року позов задоволено
повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за
договором споживчого кредиту №
DNH4KP88190637 від 13.06.2006 року, що утворилася
станом на 12.07.2013 року, у загальній сумі -
37822,37 грн. та витрати по сплаті судового
збору в сумі 378,22 грн.

Посилаючись на ухвалення рішення з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу і просить скасувати
заочне рішення та постановити нове,
яким у задоволенні позову ПАТ КБ
«Приватбанк» відмовити повністю.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими Доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в
задоволені позові відмовити; 6) як
розподілити між сторонами судові
витрати; 7) чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення; 8)
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
правильно виходив з того, що
зобов*язання повинні виконуватись
належним чином, а оскільки
відповідачем ОСОБА_2 зобов'язання по
поверненню кредиту, сплаті відсотків
за цим кредитним договором, пені та
штрафу, не виконано, то він, як боржник
за цим договором, повинен
відшкодувати виниклу заборгованість.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 13.06.2006 року між
позивачем та відповідем був укладений
договір про надання споживчого кредиту
№ DNH4KP88190637, в сумі 5691,39 грн., строком до
14.12.2009 року, який він зобов'язався
повертати щомісячно зі сплатою
щомісячно відсотків у розмірі 25,08%. та
був ознайомлений та згодний з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам, на підставі поданої заяви на
його отримання (а.с. 5, 26-33).

Відповідно до п.2.1 Умов надання
споживчого кредиту, позивач
зобов*язався перерахувати на рахунок
торгівельно-сервісного підприємства
за придбання відповідачем мебельного
комплекту «Кармен» ПП ОСОБА_3 грошові
кошти, загальною вартістю 4928,00 грн.

З акту-передачі товару № DNH4KP88190637 від
13.06.2006 року вбачається, що продавець
ОСОБА_3, з одного боку, та покупець
ОСОБА_2, з іншого боку, склали цей акт
про те, що відповідно до рахунку
фактури №386т від 13.06. 2006 року, продавцем
переданий, а покупцем прийнятий товар -
мебельний комплект «Кармен», загальною
вартістю 4928,00 грн., який відповідає по
своїй якості та комплектності
технічним умовам.(а.с.6- 6 зворот).

Таким чином, зазначені зобов*язання
позивача щодо перерахування грошових
коштів для придбання відповідачем
мебельного комплекту, за його заявою
про надання кредиту, було виконано.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу, у
тому числі з договорів.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст.. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 свої зобов'язання по поверненню
кредиту за вказаним кредитним
договором належним чином не виконував,
внаслідок чого за ним створилася
заборгованість станом на 12.07.2013 року
загальною сумою 37822,37 грн, з якої:

-5691,40 грн - заборгованість за тілом
кредиту;

-13096,17 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом;

-16757,54 грн. - пеня за несвоєчасне
виконання зобов*язань за договором;

-2277,26 грн.- штрафи.(а.с.3-4).

Добровільно відповідачем ця
заборгованість не погашена.

Вказані обставини підтверджуються
матеріалами справи, розмір
заборгованості відповідачем не
спростований, інших розрахунків не
надано.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно зі ст.. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Приписами ст.. 626, 627, 628, 629 ЦК України
встановлено, що Договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Зі змісту договору про надання
споживчого кредиту, укладеного між
сторонами, вбачається, що його умовами
передбачено нарахування пені, штрафу
у разі порушення боржником своїх
обов'язків по своєчасному поверненню
кредиту.

Цей договір підписано сторонами без
будь-яких зауважень з приводу вказаних
умов.

Згідно п.5.3 кредитного договору у разі
порушення позичальником вимог цього
договору, передбачена сплата
позичальником штрафних санкцій- в сумі
500 грн.+ 5% від суми заборгованості.

Матеріалами справи підтверджується
неодноразове порушення вимог
кредитного договору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
відповідно до умов кредитного
договору у позивача є право вимагати
сплати вказаних нарахувань і заявивши
про це вимоги, позивач діяв у межах умов
договору.

Тому у суду не було підстав для відмови
у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги про те, що кредитний
договір не може вважатись укладеним та
звернення позивача з дійсним позовом
до суду відбулося з пропуском строку
позовної давності на увагу не
заслуговують, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
кредитний договір був оформлений у
вигляді заяви позичальника, яка
відповідачем підписана. Вказана заява
містить всі істотні умови кредитного
договору, вказаною заявою відповідач
підтвердив той факт, що він
ознайомлений з умовами кредитного
договору, які є невід*мною часткою
кредитного договору, отримав оригінал
кредитного договору та виразив свою
згоду, що ця заява разом із
запропонованими позивачем умовами,
які є невід*мною часткою заяви,
складають кредитний договір.

Згідно п.5.5. Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), з якими погодився
відповідач при укладанні договору
споживчого кредиту, терміни позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за даним договором,
встановлюється сторонами тривалістю 5
років. Збільшення строку позовної
давності за домовленістю сторін, не
протерічить цивільному законодавству.

Тобто, позивач звернувся з зазначеним
позовом в межах строку позовної
давності, а доводи апеляційної скарги,
що кредитний договір є неукладеним,
суперечить матеріалам справи та нормам
матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідач не отримав меблевий
комплект за договором споживчого
кредиту, так як ПП ОСОБА_3 виявилася
шахрайкою та отримуючи від банка кошти,
не надавала споживачам товар, не мають
значення для правильного вирішення
справи, так як встановлено, що між
позивачем та відповідачем кредитний
договір був укладений в установленому
законом порядку. Невиконання ОСОБА_3
зобов*язань поставити товар після
отримання кредитних коштів не скасовує
зобов*язань ОСОБА_2 за кредитним
договором..

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд при вирішенні питання про перегляд
заочного рішення порушив право
апелянта та не відклав розгляд справи
не заслуговують на увагу, оскільки у
разі відмови в перегляді заочного
рішення відповідач мав право на
апеляційне оскарження і таким правом
він скористався. Крім того, ч.1 ст.231 ЦПК
України, прямо передбачає, що неявка
осіб, належним чином повідомлених про
час і місце засідання, не перешкоджає
розгляду заяви.

Таким чином, апеляційну скаргу слід
відхилити, а заочне рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, керуючись ст.ст. 303-304,
307, 308, 324,325 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Лисичанського міського
суду Луганської області від 18
листопада 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно,
але може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
його проголошення.

Головуючий:

Судді: