Справа № 465/9971/13
Головуючий у 1 інстанції: Лозинський
Провадження № 22-ц/783/2871/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді: Гірник Т.А.

суддів Бакуса В.Я., Левика
Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представників позивача -
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на ухвалу Франківського районного суду
м. Львова від 17 грудня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
визнання договору про сплату аліментів
на дитину частково недійсним та
призначення аліментів у твердій
грошовій сумі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року
ОСОБА_4 звернуся в суд з позовом та
просив визнати укладений між сторонами
договір про сплату аліментів на дитину
від 14 жовтня 2011 року, посвідчений
державною нотаріальною конторою,
нотаріус ОСОБА_6 в м. Одеса, частково
недійсним. Призначити виплату
аліментів на утримання дітей у твердій
грошовій сумі в розмірі 3 000 грн.
щомісячно, з яких 2 000 грн. буде
виплачуватися відповідачу через
поштове відділення або під розписку
при побаченні з дітьми, 1 000 грн. -
перераховуватися на особисті рахунки
дітей для додаткових потреб, для
користування якими відповідач має
надати згоду та підтвердити цільове
призначення коштів. Строк виплати
аліментів з 20-го по 25-е число кожного
місяця з 10 до 14 год.. Врахувати всі
пропозиції подані від імені ОСОБА_5
через приватного нотаріуса ОСОБА_7
Львівського міського нотаріального
округу при призначенні твердої
грошової суми аліментів та визначити
суму аліментів на час втрати робочого
місця. згідно ст. 192 СК України.

Оскаржуваною ухвалою від 17 грудня 2013
року позовну заяву ОСОБА_4 повернуто
останньому з підстав непідсудності
даної справи цьому суду для подання
заяви до належного суду.

Ухвалу суду оскаржив позивач - ОСОБА_4

Посилаючись на її незаконність та
необґрунтованість, просить скасувати.
В обґрунтування вимог посилається на
те, що у відповідності до вимог п.1 ст.110
ЦПК України, позови про стягнення
аліментів можуть пред'являтися також
за зареєстрованим місцем проживанням
чи перебуванням позивача. Зазначає, що
спір виник в частині сплати аліментів,
встановлених в договорі між сторонами.
Крім того, суд першої інстанції
ухилився від встановлення
достовірності факту реєстрації та
місця перебування відповідача.

При розгляді справи представники
апелянта доводи апеляційної скарги
підтримали. Додатково пояснили, що з
врахуванням вимог п.8 ст. 110 ЦПК України
- позов повинен розглядатися за місцем
проживання чи перебування позивача у
справі. Не заперечили відсутність у
договорі даних про місце його
виконання, однак з врахуванням того, що
такий договір не є договором про
виконання грошових зобов»язань, то
згідно вимог п. 5 ч. 1 ст. 532 ЦК України -
місцем його виконання є
місцезнаходження боржника. А таким
боржником є позивач у справі, тому
справа повинна розглядатися
Франківським районним судом м. Львова.
Просять звернути увагу на тривалість
вирішення питання підвідомчості
даного спору, а також розуміння
позивачем обов»язку по утриманню дітей
і водночас чинення всіляких перешкод
відповідачем у справі у спілкуванні
батька з дітьми та участі його у їх
вихованні, періодично зміну останньою
місця свого перебування з дітьми, то у
м. Первомайську то у м. Одесі. Врахувати
звернення позивача до органів опіки та
піклування у цих містах та у суди з
вимогами за захистом порушеного його
прав щодо дітей. Представник позивача
ОСОБА_2 просить врахувати наявність у
матеріалах журналів судових засідань,
що свідчить про початок розгляду
справи, отже недопустимість вирішення
питання про повернення позовної заяви
позивачу.

Відповідач в запереченнях на
апеляційну скаргу, котре повністю
озвучене представникам апелянта -
просить ухвалу суду першої інстанції
залишити без змін , як законну та
обгрунтовану. В судове засідання не
з«явилась , належно повідомлена про
розгляд справи , про що до справи
долучено розписку про отримання
судової повістки. Тому колегія суддів
вважає можливим розгляд справи у
відсутності осіб які не з»явились, що
відповідає вимогам ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено,
що позивач звернувся з вимогами про
визнання частково недійсним договору
про сплату аліментів, укладеного між
сторонами 14.10.2011 року в частині
визначеного цим договором розміру
аліментів в сумі 7 000 гривен щомісячно
та ухвалення рішення про призначення
виплати аліментів на дітей в меншій
сумі - 3 000 гривен із встановленням
порядку сплати цих аліментів.

Згідно з ч.1 ст.109 ЦПК України
позови до фізичної особи
пред»являються в суд за зареєстрованим
у встановленому законом порядку місцем
її проживання або за зареєстрованим у
встановленому законом порядку місцем
її перебування.

За даними позовної заяви
позивача, останній сам вказав місце
реєстрації відповідачки ОСОБА_5 -
АДРЕСА_1 .

Згідно даних, що містяться в
матеріалах справи відповідач ОСОБА_5
зареєстрована за адресою по АДРЕСА_1
/а.с.28 зворот, 29/.

Згідно наданої на запит
Франківського районного суду м. Львова
інформації щодо місця проживання чи
перебування відповідача - ОСОБА_5
убачається, що за відомостями
адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС
у Львівській області, остання
зареєстрованою у Львівській області не
значиться. /а.с.20 зворот/ .

Звертаючись до суду за місцем
свого проживання, позивач не зазначив
у позовній заяві за яких правових
підстав ним визначено, що справа
підсудна Франківському районному суду
м. Львова, лише послався на ст.ст. 110 та
113 ЦПК України.

Враховуючи посилання апелянта у
апеляційній скарзі та пояснення його
представників при розгляді справи у
суді апеляційної інстанції про те, що
суд не врахував вимоги п.1 та п. 8 ст. 110
ЦПК України, як норми, якими
врегульовано право позивача на
звернення до суду за місцем свого
проживання, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити про наступне.

У відповідності до п.1 ст. 110 ЦПК
України - позови про стягнення
аліментів, про визнання батьківства
відповідача, позови, що виникають з
трудових правовідносин, можуть
пред»являтися також за зареєстрованим
місцем проживання чи перебування
позивача.

Враховуючи зміст позовних вимог
позивача, позов ОСОБА_4 про визнання
частково недійсним договору та
призначення з нього суми аліментів на
користь відповідачки на утримання
дітей у меншій сумі ніж обумовлено
сторонами в частково оспорюваному
договорі - такий позов не є у переліку
позовів означеної норми. Тому з
підстав п. 1 ст. 110 ЦПК України позивач не
вправі звертатись за місцем свого
проживання чи перебування, незважаючи
на пред»явлення вимоги про
призначення виплати аліментів з нього
на користь відповідача.

Щодо п. 8 ст. 110 ЦПК України, то
згідно такої позови, що виникають з
договорів, у яких зазначено місце
виконання або виконувати які через їх
особливість можна тільки в певному
місці, можуть пред»являтися також за
місцем виконання цих договорів.

Представники апелянта визнають
відсутність у договорі даних про місце
його виконання і це підтверджено
текстом самого договору. Представники
апелянта не заперечили можливість
виконання договору не лише за місцем
проживання чи перебування позивача і
це також вбачається із п. 3 Договору, за
яким сторони погодили сплату
аліментів позивачем шляхом
перерахування суми на особистий
рахунок відповідачки із зазначенням
його номеру у КБ «Приватбанк». Такі дії
можна вчиняти безперешкодно з
будь-якого населеного пункту України.

Посилання представника апелянта
ОСОБА_2 на вимоги п. 5 ч. 1 ст. 532 ЦК
України, на підставі якої вважає , що
спір підвідомчий Франківському
районному суду м. Львова за місцем
проживання позивача - необґрунтоване.

Виходячи із змісту оспорюваного
правочину, сторони погодили виконання
позивачем, як батьком дітей свого
обов»язку по утриманню дітей у спосіб
перерахунку щомісячно коштів на
користь відповідачки, з якою
проживають діти. Отже за умовами
договору у позивача виникло грошове
зобов»язання.

П.4 ч.1 ст. 532 ЦК України
визначає, якщо місце виконання
зобов»язання не встановлено у
договорі, виконання провадиться за
грошовим зобов»язанням - за місцем
проживання кредитора, а якщо кредитор є
юридична особа,- за її
місцезнаходженням на момент
виникнення зобов»язання. Якщо
кредитор на момент виконання
зобов»язання змінив місце проживання /
місцезнаходження/ і сповістив про це
боржника, зобов»язання виконується на
новим місцем проживання/
місцезнаходження/ кредитора з
віднесенням на кредитора всіх витрат,
пов»язаних зі зміною місця виконання.

В оспорюваному договорі позивач є
боржником, а відповідач кредитором,
тому підстав вважати місцем виконання
зобов»язання за оспорюваним договором
місце проживання чи перебування
позивача - немає.

П.5 ч. 1 ст. 532 ЦК України
врегульовано питання щодо місця
виконання інших зобов»язань, тобто
тих, які не визначені у попередніх
пунктах цієї норми.

Колегія суддів погоджується з тим,
що судом першої інстанції допускались
порушення вимог ЦПК України при
вирішенні питання пов»язаного з
пред'явленням даного позову, що
відповідно є порушенням ст. 1 ЦПК
України. Однак з врахуванням
наведених вище обставин, оскаржувана
ухвала не може бути скасована.

З матеріалів справи, надісланих
суду апеляційної інстанції
убачається, що позов пред»явлено до
Франківського районного суду м. Львова
05.02.2013 року.

19 лютого 2013 року винесено ухвалу про
відкриття провадження у справі, котра
за апеляційною скаргою відповідачки
ОСОБА_5 ухвалою колегії суддів судової
палати Апеляційного суду Львівської
області від 20 травня 2013 року скасована
із передачею питання на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Не вирішивши повторно питання
відкриття провадження у справі, суд
ухвалою 8 серпня 2013 року з посиланням на
вимоги ст. 116 ЦПК України ухвалив про
скерування справи за підсудністю в
Приморський районний суд м. Одеси і
така ухвала за апеляційною скаргою
позивача скасована ухвалою колегії
суддів судової палати Апеляційного
суду Львівської області від 24 вересня
2013 року з мотивів порушення судом
порядку вирішення цього питання та
передав на новий розгляд питання до
суду першої інстанції.

З врахуванням скасувань судом
апеляційної інстанції процесуальних
документів винесених судом першої
інстанції - Франківському районному
суду м. Львова необхідно було
вирішувати питання з врахуванням
вимог Глави 2 ЦПК України, а тому суд
вправі був застосовувати положення ст.
121 ЦПК України .

Наявність у справі двох журналів
судових засідань Франківського
районного суду м. Львова від 29.07.2013 року
та 08.08.2013 року з врахуванням
скасування вказаної вище ухвали
районного суду від 08.08. 2013 року - не може
вплинути на висновки колегії суддів
про відхилення апеляційної скарги та
залишення без змін ухвали від 17
грудня 2013 року.

Колегія суддів звертає увагу на
те, що у матеріалах наявна копія ухвали
Франківського районного суду м. Львова
від 24 грудня 2012 року із змісту якої
убачається, що попередньо поданий
аналогічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
визнання договору про сплату
аліментів на дитину частково недійсним
та призначення аліментів у твердій
грошовій сумі, ухвалою іншого судді
Франківського районного суду м. Львова
Мартинишин М.О. від 24 грудня 2012 року
повернуто позивачу для подачі до
належного суду з підстав
непідсудності справи Франківському
районному суду м. Львова. Незважаючи на
таке рішення суду, позивач повторно в
лютому 2013 року звернувся з аналогічним
позовом до того ж відповідача.
Скасовуючи попередні ухвали суду
першої інстанції, колегія суддів також
звертала увагу на вимоги ч.1 ст. 109 ЦПК
України, з чим необґрунтовано не
погоджується позивач.

Враховуючи вище викладене, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги і скасування
ухвали.

Керуючись ст.ст. 303, п.1.ч.2 ст. 307, п.1 ч.1.ст.
312, п.4 ч.1 ст.314 , 317 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити

Ухвалу Франківського районного суду м.
Львова від 17 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, може бути оскарженим у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий:

Судді: