РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Жовнір Г. Б.

з секретарем судових засідань
Мединською Л.С.

з участю:

позивача
ОСОБА_2

представника позивача
ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_4

представника відповідача
ОСОБА_5

у відкритому судовому засіданні,
розглянувши цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_6,
третьої особи: приватного нотаріуса
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 про визнання недійсними
правочинів та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з позовом до
відповідачів, з врахуванням заяв про
уточнення позовних вимог (т. 1а.с. 77),
просить визнати недійсними: доручення,
видане 13.04.2012р. ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_4,
заповіт ОСОБА_8 від 13.04.2012р., договір
дарування квартири АДРЕСА_1, укладений
20.04.2012р. між ОСОБА_8 і ОСОБА_4, договір
дарування будинку АДРЕСА_3, укладений
28.04.2012р. між ОСОБА_8 і ОСОБА_6 та стягнути
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 кошти в
розмірі 14000,00 доларів США, 1910,00 Євро та 14
000,00 грн.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала з мотивів
наведених в позовній заяві та
доповненнях до неї. Пояснила, що її
батько ОСОБА_8 проживав самостійно в
квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Вона та
члени її сім'ї: чоловік і син, часто
зустрічались з батьком, спільно
святкували релігійні та сімейні свята.
Вона єдина донька померлого.
Зазначила, що батько часто хворів,
однак не потребував постійного
стороннього догляду. Про перебування
батька в реанімаційному відділенні
лікарні вона дізналась лише 20.04.2012 р., до
цього моменту батько приховував факт
перебування у медичному закладі, з
невідомих для неї причин. Лікар
повідомив їй, що батько поступив в
лікарню з алкогольним отруєнням, хоча
до цього він ніколи не зловживав
алкоголем. У неї виникла підозра про
отруєння батька. Стверджує, що в
лікарні батько вів себе дуже дивно.
Відповідач ОСОБА_4 її двоюрідний брат,
син рідного брата батька. У неї з ним
були нормальні відносини, але вони
рідко зустрічались, оскільки він
проживав у Київській області, як саме
він опинився у Львові в квітня 2012р. їй
невідомо. Про укладення договорів в
приміщенні лікарні, вона дізналась від
лікуючого лікаря батька - ОСОБА_9, з якою
вона знайома з 1996 р. Лікар повідомила,
що до батька приходили невідомі люди та
нотаріус. З батьком вона про це не
спілкувалась, оскільки стан його
здоров'я був дуже важкий і вона з
чоловіком намагались лише врятувати
його життя. Вважає, що батько в
нормальному психічному стані не міг
укласти оспорюванні договори. На її
погляд в момент підписання правочинів
батько не усвідомлював, що робить. При
спілкуванні з нею в лікарні, він вів
себе дивно, називав її ім'я матері. Про
наявність конкретних договорів вона
дізналась лише після смерті батька, при
оформленні спадщини. Крім цього
повідомила, що вона зверталась в
міліції оскільки їй виявилось дивним,
що батько попав в лікарню з отруєнням,
вважала, що його умисно отруїли.
Враховуючи наведене просить
задоволити позовні вимоги викладенні у
позовній заяві, а саме визнати
недійсними підписані батьком угоди
13.04.2012 р. і 20.04.2012 р., та договір дарування
укладений відповідачем від імені
батька на підставі недійсного
доручення, а також стягнути з
відповідача на її користь,
привласненні ним кошти, що належали її
батьку ОСОБА_8

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
мотивів наведених в позовній заяві та
доповненнях до неї.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
позов заперечив, пояснив, що він завжди
підтримував тісні відносини з братом
його батька, померлим ОСОБА_8. Особливо
часто померлий телефонував йому в
період трьох місяців до смерті. В січні
2012 р. він дзвонив та скаржився на
постійно підвищену температуру та
погане самопочуття. На прохання ОСОБА_8
він приїхав до Львова 12.04.2012 р. та
відразу доставив останнього в лікарню
№ 48, де за словами ОСОБА_8 він
знаходився на лікуванні з 05.04.2013 р., але
в зв'язку з неналежними умовами
повернувся додому. Після спілкування з
лікарями придбав необхідні ліки та
було вирішено перевести ОСОБА_8 в
лікарню №5. Зазначив, що ОСОБА_8
постійно наполягав на необхідності
укладення заповіту. Тому 12.04.2012 р. вони
разом, на прохання померлого,
звернулись до приватного нотаріуса
ОСОБА_7, офіс якої знаходиться поруч із
лікарнею. Нотаріус надала консультацію
з приводу переліку необхідних
документів для укладення заповіту та
доручення. Стверджує, що саме померлий
наполягав на швидкому укладення
вказаних угод. Про намір передачі майна
батьків позивача, саме йому, мова йшла
давно, так бажала мати позивачки. 13.04.2012
р. нотаріус ОСОБА_7 прибула в лікарню до
ОСОБА_8, поспілкувалась з ним, та
оформила заповіт і генеральне
доручення. 14.04.2012 р. він відвідав ОСОБА_8,
приніс йому «Паску» та необхідні ліки
і поїхав в Київ. Про перебування ОСОБА_8
в лікарні він позивачку не повідомляв,
оскільки з нею не спілкувався, але всі
інші родичі знали про ці події.
Повторно приїхав до Львова 17-18.04.2012 р.,
забезпечував хворого продуктами
харчування та необхідними ліками.
Також ОСОБА_8 наполягав, що
переоформлення майна, слід робити
надійно, оскільки передбачав, що угоди
будуть оскаржуватись його донькою та
зятем. Після консультацій з юристами
було вирішено укласти також договір
дарування квартири належної ОСОБА_8
Підготовивши всі необхідні документи,
нотаріус ОСОБА_7 в приміщенні лікарні
20.04.2012 р. завірила договір дарування
квартири, на АДРЕСА_1. Приблизно 23
квітня 2012 р. ОСОБА_8 подзвонив та
попросив терміново приїхати, при
зустрічі повідомив, що в лікарні була
його донька ОСОБА_2, яка дізналась про
прихід нотаріуса. Працівники лікарні
повідомили, що позивач з чоловіком, їм
погрожували та висловлювали
незадоволення, з приводу укладених в
лікарні договорів. ОСОБА_8 вирішив
додатково застрахуватись, і
власноручно написав заяви в
прокуратуру та БТІ про добровільне
укладення ним вказаних договорів, такі
заяви були написані 24.04.2012 р. Також
ОСОБА_8 повідомив, що необхідно поїхати
в с. Підволичиськ, Тернопільської
області та переоформити належний йому
будинок на когось із родини. Після
спілкування з родичами, він від імені
померлого подарував будинок своєму
сину ОСОБА_6 При цьому зазначив, що
будинок допомагала переоформити
ОСОБА_14, яку про це просив особисто
ОСОБА_8, вказаний договір було укладено
28.04.2013 р. Крім цього відповідач
повідомив, що намірів продавати спірну
квартиру він не мав і цього не робив,
вважає, що оголошення в газеті було
розміщено саме позивачем чи її
чоловіком. Стан здоров'я ОСОБА_8 значно
погіршився за декілька днів до смерті,
однак при укладенні оспорюваних
правочинів він був повністю адекватним
та чітко усвідомлював і розумів
значення своїх дій. Також відповідач
повідомив, що на прохання ОСОБА_8 та за
його дорученням він знімав кошти з
депозитних рахунків позивача і вказані
кошти віддав йому в приміщенні лікарні,
подальша доля коштів йому не відома.
Враховуючи наведене просить відмовити
в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання
не з'явився з невідомих суду причин, про
час та місце судового розгляду був
повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_4 в
судовому засіданні позовні вимоги
заперечив з мотивів викладених в
письмових поясненнях (т. 2 а.с. 107-112),
вважає, що жодних підстав для
задоволення позову немає. В ході
судового розгляду не встановлено факту
тимчасової недієздатності ОСОБА_8 в
момент підписання оспорюваних
правочинів. В задоволенні позову
просить відмовити.

Третя особа, приватний нотаріус ОСОБА_7,
в судовому засіданні повідомила, що її
офіс знаходиться за адресою АДРЕСА_4 ,
поруч із лікарнею. 12 квітня 2012 р. до неї
звернулись ОСОБА_8 та ОСОБА_4 з приводу
порядку укладення договорів про
відчуження квартири у Львові та
будинку в Тернопільській області, які
належать ОСОБА_8, а саме мова йшла про
укладення заповіту, договору дарування
та доручення. На її запитання ОСОБА_8
повідомив, що не зважаючи на наявність
у нього дітей, бажає залишити майно
саме племіннику, оскільки своїй донці
він вже подарував багато майна. 13.04.2012 р.
вона прибула в лікарню №5 де
розмовляючи з ОСОБА_8 переконалась, що
жодних сумнівів в добровільності його
дій та усвідомленні таких, немає. Він
чітко висловлював своє бажання, щодо
укладення правочинів. В цей день нею
було оформлено та посвідчено заповіт
ОСОБА_8 в користь ОСОБА_4 та доручення.
Черговий раз вона прибула в лікарню до
ОСОБА_8 20.04.2012 р. і нею було посвідчено
договір дарування ОСОБА_8 належної йому
квартири ОСОБА_4 На момент укладення
угоди ОСОБА_8 вів себе повністю
адекватним, вільно та чітко
висловлював свої наміри, жодних
сумнівів в його дієздатності не було.
При укладенні договору, на запитання
лікаря вона повідомила, що
відбувається укладення угоди, на що
лікар жодних заперечень не висловила.

Перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, їх
представників та свідків, оцінивши в
сукупності зібрані по справі докази,
суд вважає, що в задоволенні позову
слід відмовити, виходячи з наступних
мотивів.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_8 13.04.2012р. зроблено заповіт (т. 1,
а.с. 80) за умовами якого він заповів все
належне йому, на момент смерті, майно
ОСОБА_4. Також 20.04.2012р. ОСОБА_8 було
подаровано ОСОБА_4, шляхом укладення
договору дарування, квартиру АДРЕСА_1
(т. 1, а.с. 28). Крім цього 13.04.2012р ОСОБА_8
видано доручення на ім'я ОСОБА_4 (т. 1,
а.с. 72) на підставі якого останнім
28.04.2012р. укладено договір дарування,
згідно з яким, будинок АДРЕСА_3, ОСОБА_8
подарований ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 63-64).

Факти особистого підписання ОСОБА_8
вказаних правочинів та щодо належного
йому майна, в судовому засіданні ніким
не оспорювались та визнані сторонами, в
зв'язку із чим наведені обставини не
підлягаю доказуванню у відповідності
до вимог ч. 1 ст.61 ЦПК України.

Згідно копії свідоцтва про смерть від 4
травня 2012 р. (т.1 а.с. 43) ОСОБА_8 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1

Допитані в судовому засіданні свідки
повідомили наступну інформацію.

Свідок ОСОБА_15, пояснила, що ОСОБА_8
являвся її рідним братом. Його
відносини з донькою завжди були
нормальні, але останні декілька років,
зокрема після погіршення стану
здоров'я матері позивачки, відносини
значно погіршились. Батьки часто
відказували на позивачку, що вона не
приділяє їм достатньо уваги, говорили,
що її та її чоловіка цікавить лише
майно батьків. Вона самостійно
доглядала за дружиною брата та за ним
самим, неодноразово телефонувала до
позивачки просила допомоги, однак вона
відмовляла. Зазначила, що були випадки
коли її брат та його дружина, залишені
без догляду, дзвонили до неї та просили
допомоги. Брат та його дружина
неодноразово, особисто їй скаржились
на доньку, пояснювала, що вони фактично
позбавлені її піклування і лише
потерпають від її постійних претензій
та її чоловіка, які також не давали
можливості бачитись із внуком ОСОБА_16.
Зазначила, що вона особисто була
присутня при розмові, коли ОСОБА_17
(дружина померлого) сказала,
звертаючись до відповідача ОСОБА_4 та
свого чоловіка, що заповідає все
належне їй майно саме ОСОБА_4 Також
свідок повідомила, що після смерті
дружини в 2009-2010 брат радився, що йому
робити із майном померлої, оскільки
така усно заповіла все майно передати
відповідачу ОСОБА_4. Зазначила, що на
початку 2012 р., коли брат вже знаходився
в лікарні вона телефонувала на
мобільний до позивача, відповів її син
ОСОБА_16, якому вона повідомила, що
дідусь в лікарні. В телефонній розмові
з братом під час перебування
останнього в лікарні, незадовго до
смерті, він висловив намір залишити все
своє майно відповідачу ОСОБА_4,
оскільки це була воля його дружини. В
цей період вони спілкувались щодня, в
телефонному режимі. Брат розмовляв
абсолютно адекватно та логічно
висловлював свої думки. Також
повідомляв, що саме з його ініціативи
вони з відповідачем були в нотаріуса і
він переписав все майно на відповідача.
Вважає, що саме в зв'язку з неналежним
відношенням доньки до батьків, були
укладені оспорюванні договори в
користь племінника. Ствердила, що до
останнього дня ОСОБА_8 був повністю
адекватною особою, логічно
висловлювався, та тверезо мислив,
жодних сумнівів в усвідомлені ним
значення своїх дій у неї не було.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні
пояснила, що проживає в с. Підволочиськ,
Тернопільської області. Сім'ю ОСОБА_8
знає з 50-х років, оскільки вони колись
також проживали у вказаному населеному
пункті. В 2008 вона працювала
землевпорядником сільської ради і в
цьому році до неї звернувся ОСОБА_8 та
його дружина ОСОБА_17, вона допомагала
їм оформляти документи на земельну
ділянку, також допомагала ОСОБА_8
оформляти спадщину на будинок після
смерті ОСОБА_17. І в зв'язку із наведеним,
а також тому, що вона добре знайома з
сестрою померлого ОСОБА_15, вона
підтримувала з ним дружні відносини та
часто зустрічалась в період 2008-2011 р.,
оскільки він приїжджав на могилу до
дружина, яка похована в с. Підволочиськ.
В середині квітня 2012 р. до неї
подзвонив ОСОБА_8 та попросив помогти
оформити документи його племіннику
ОСОБА_4, якому він надав доручення, для
переоформлення належного йому будинку
в с. Підволочиськ на його сестру ОСОБА_15
Через декілька днів до неї подзвонила
ОСОБА_15 та повідомила, що приїхав
племінник ОСОБА_4 і оскільки вона та
інші родичі відмовилась від оформлення
на них будинку та після розмови з
ОСОБА_8, останній вирішив та особисто
їй сказав переоформити будинок на сина
племінника, в зв'язку з чим будинок
було подаровано сину ОСОБА_4 - ОСОБА_6.
Свідок категорично ствердила, що при
всіх вказаних вище розмов ОСОБА_8
абсолютно адекватно та чітко
висловлювався, жодних сумнівів у його
вільній волі у неї не виникло.

Свідок ОСОБА_21, повідомив, що був
знайомим з ОСОБА_8 оскільки проживали
по сусідство з 2011 р. Зазначив, що
востаннє зустрічався з ним в кінці
березня 2012 р. В цей момент ОСОБА_8
виглядав абсолютно нормально,
спілкувався вільно та логічно, жодних
сумнівів в його адекватності не було. В
квітні 2012 р. до нього приходила позивач
та запитувала чи не бачив її батька,
вони разом стукали в двері його
квартири, але ніхто не відкрив.
Зазначив, що позивач та її син
відвідували ОСОБА_8 приблизно раз в
тиждень.

Свідок ОСОБА_22, повідомив, що він
працював разом з ОСОБА_8, багато років
підтримували з ним дружні відносини та
часто зустрічались. Після «Великодня»
2012 р. довідався, що ОСОБА_8 потрапив до
лікарні. Він близько 6-7 разів його
відвідував. В одній із розмов ОСОБА_8
повідомив, що у нього був нотаріус та
він переписав квартиру на свого
племінника ОСОБА_6, при цьому зазначив,
що донці і зятю він вже віддав магазин,
гроші за автомобіль та гараж, а також
сказав, що вони не повернули йому
грошовий борг. Жодних сумнівів щодо
усвідомлення ОСОБА_8 своїх дій у нього
не виникло, крім цього за своїм
характером він був сильною та рішучою
людиною. Ще в 2011 р. ОСОБА_8 повідомляв
про наявність у нього племінника
ОСОБА_6, вони часто зідзвонювались та
нормально спілкувались.

Свідок ОСОБА_2, пояснив, що він знайомий
з ОСОБА_8 з 1973 р. вони підтримували
дружні відносини, він являється
хресним батьком позивачки - ОСОБА_2 В
останнє, особисто зустрічався з ОСОБА_8
07.01.2012 р. ОСОБА_8 повідомляв, що
нещодавно переїхав в квартиру на
АДРЕСА_1, на вимогу доньки, яка з
чоловіком залишили його без догляду.
Також розповідав, що має намір залишити
своєму племіннику ОСОБА_6 належне йому
майно, пояснював що донці він дав
багато і якщо все інше майно віддасть
їй то і це буде розтрачено, а племінника
вважав надійною людиною, у них були
нормальні взаємовідносини. Коли ОСОБА_8
знаходився в лікарні, свідок
спілкувався з ним практично щоденно,
він повідомляв, що йому допомагає та
забезпечує всім необхідним племінник
ОСОБА_6. При розмовах з ОСОБА_8 жодних
сумнівів в його адекватності та
психічному здоров'ї не виникало.
Зазначив, що із ОСОБА_8 був знайомий 40
років і переконаний, що передача майна
племіннику була здійснена виключно за
його доброї волі і це рішення були
прийнято ним не спонтанно, а обдумано і
виважено і він висловлював такий намір
задовго до укладення договорів.

Свідок ОСОБА_23 пояснила, що була
знайома з ОСОБА_8, на прохання його
сестри допомагала йому в побуті, жодних
сумнівів, щодо дієздатності останнього
у неї не було.

Свідок ОСОБА_24 повідомила суду, що на
прохання батьків позивачки вона в 2005 р.
доглядала за її бабцею в с.
Підволочиськ, підтримувала дружні
відносини з ОСОБА_8 В останнє
спілкувалась із ним по телефону, коли
він перебував у лікарні. Зазначила, що
в телефонній розмові він деколи
забувався, просив її догляду за бабцею,
яка на цей момент вже померла. Особисто
зустрічалась із ОСОБА_8 в січні 2012 р. в
Підволочиську він відказував на свою
сестру, яке не прийняла його у гості,
також говорив, що хотів би переїхати
проживати у Підволочиськ та мав намір
залишити свою квартиру внуку, якого він
дуже любив. Зазначила, що їй він ніколи
на доньку та зятя не скаржився. В
березні 2011 р. вона особисто була
присутня в квартирі померлого у м.
Львові на вул. Глібова, була свідком, як
на прохання зятя та доньки ОСОБА_25
надав їм більш двох тисяч доларів США.

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні
показала, що тривалий час являлась
лікуючим лікарем ОСОБА_8, в зв'язку з чим
добре його знала. В квітні 2012 р. при
поступленні ОСОБА_8 в лікарню, була
підозра на внутрішню кровотечу та
наявність пухлини в печінці, його
перевели в хірургію. Доступ в лікарню є
вільний, вона його відвідувала щодня і
в дні укладення угод також. Він ходив
самостійно, орієнтувався в просторі,
свідомості не втрачав, жодних
наркотичних засобів не вживав. Вів себе
адекватно, але був трохи сповільнений,
з нею нормально спілкувався, вільно та
логічно висловлювався. Вона особисто
запитувала його, що за люди до нього
ходять, але він не захотів їй детально
пояснити. Зазначила, що він завжди був
самостійною і сильною людиною. У нього
тривалий час був гепатит С а також
лімфома, які скоріш за все і стали
причиною погіршення його стану
здоров'я. Повідомила також, що вона
давно була знайома з дружиною
померлого та його донькою в зв'язку з
тривалим лікуванням ОСОБА_8 В квітні 2012
р. при перебуванні ОСОБА_8 в лікарні
вона запитувала, чому не має його
доньки, але він промовчав. Зазначила, що
він мав з собою мобільний телефон та
вільно по ньому спілкувався. Огляд
психіатром вказаної особи не
проводився, оскільки він не був
агресивний та не було такої
необхідності. Наркотичні знеболюючі
вона йому не призначалась,
призначались лише звичайні. При
поступленні в лікарню, в стані
алкогольного сп'яніння, він не був.
Відповідача ОСОБА_4 в лікарні вона
бачила, і він дійсно придбавав все
необхідно для лікування ОСОБА_4,
зазначила, що він був присутній щоденно
не менше двох тижнів. При ознайомленні
з історією хвороби підтвердила, що в
ній, як контактна особа, вказаний
відповідач. Відсутність записів в
історії хвороби в період з 14-16 квітня
пояснити не може, можливо це були
вихідні дні. Крім цього з 13 квітня
хворого перевели з реанімації в
загальну палату. Зазначила, що 18.04.2012 р.
хворий самостійно ходив в інший корпус
для здачі аналізу, оскільки не зважаючи
на його важкий стан здоров'я, він міх
вільно та самостійно пересуватись та
усвідомлювати свої дії. Нотаріуса
ОСОБА_7 вона бачила, крім цього вона з
нею візуально знайома, оскільки її офіс
розташований поруч з лікарнею і вона
особисто зверталась до неї для
вчинення нотаріальних дій. Дозвіл на
всі процедури хворий давав особисто,
оскільки він був адекватний і
усвідомлено міг приймати рішення.

Свідок ОСОБА_27 пояснила. що разом
навчалась та підтримує дружні
відносини з позивачкою. Востаннє
ОСОБА_8 бачила в лікарні в 20-тих числах
квітня 2012 р. відвідувала його разом із
донькою, він був у важкому фізичному
стані, забув її ім'я, вів себе не
адекватно. Вважає, що в позивачки були
нормальні відносини з батьком, її дуже
здивувало укладення оспорюваних
договорів.

Свідок ОСОБА_16 повідомив суду, що він
являється сином позивачки та онуком
померлого ОСОБА_8 Останній раз бачився
з дідусем коли він був в лікарні. В ці
дні з ним було важко спілкуватись,
оскільки він постійно путав слова,
постійно запитував про бабцю, яка
давно померла. З дідусем у них були
добрі, дружні відносини. Про
перебування дідуся в лікарні він
дізнався 20.04.2012 р., який подзвонив йому
особисто. Повідомив що дідусь ніколи не
зловживав спиртними напоями.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні
пояснив, що являється чоловіком
позивачки, знав померлого багато років,
про перебування ОСОБА_8 в лікарні
дізнався лише 20 квітня 2012 р. При першій
зустрічі, на запитання чому він не
повідомив про перебування в лікарні,
він не зміг чітко нічого пояснити, був
у неохайному стані та занедбаному
вигляді. В БТІ дізнався , що 18.04.2012 р.
ОСОБА_8 звернувся з заявою про
отримання витягу, 19 особисто його
забрав та 20 було укладено угоду. З
приводу чого він звернувся в
прокуратуру та через декілька днів
отримав відповідь про відсутність
порушень. Вважає, ОСОБА_8 перебував в
такому стані, що не міг усвідомлювати
свої дії при укладені оскаржуваних
договорів. Також дивним є, що
відповідач ОСОБА_4 не повідомив
позивачку чи його про перебування
ОСОБА_8 в лікарня. Зазначив, що у нього з
дружиною були абсолютно нормальні
відносини з померлим.

Свідок ОСОБА_28 пояснила, що являється
двоюрідною сестрою матері позивачки,
востаннє спілкувалась з ОСОБА_8 в
лікарні, він перебував в реанімації,
спілкувалась з ним 10 хв. Він
спілкувався нормально та логічно однак
її здивувало, що він згадував про
померлу бабцю позивачки, як про живу.
Стосунки з дітьми у нього були
нормальні.

Свідок ОСОБА_11 повідомив, що підтримує
дружні відносини з чоловіком
позивачки. З померлим бачився в останні
декілька місяців до смерть, жодної
інформації про стан померлого в період
укладення оспорюваних правочинів
повідомити не може.

Свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні
пояснив, що з ОСОБА_8 познайомився в 1987
р. у м. Львові через ОСОБА_4 Періодично
з ним зустрічались за проханням ОСОБА_4,
для того, щоб щось передати. Крім цього
вони часто зідзвонювались, оскільки
між ними виникли дружні відносини. 11
квітня 2012 р. ОСОБА_4 попросив поїхати з
ним до Львова оскільки погіршився стан
здоров'я ОСОБА_8 і він потребує
допомоги. При зустрічі ОСОБА_8 жалівся
на стан здоров'я та доньку, яка йому не
допомагає. Вони завезли його в лікарню.
Виходячи з лікарні ОСОБА_8 запропонував
зайти до нотаріуса, поруч з лікарнею. У
нотаріуса ОСОБА_8 висловив бажання
подарувати належне йому майно ОСОБА_4,
нотаріус повідомила, що необхідно
паспорт, померлий бажав відразу взяти
паспорт та укласти угоду, але ОСОБА_4
наполіг, щоб спочатку необхідно
покласти в лікарню. Зазначив, що ОСОБА_8
був повністю адекватний до самої
смерті. Він особисто чув як ОСОБА_8
просив ОСОБА_4 зняти кошти з депозитних
рахунків, і він особисто бачив як
ОСОБА_4 передавав кошти в руки
померлому в приміщенні лікарні.

Мотивуючи підставність позовних вимог,
в частині визнання недійсними угод
укладених ОСОБА_8, позивач посилається
на ч.1 ст. 225 ЦК України, якою
передбачено, що правочин, який
дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

З наведених показів свідків
вбачається, що сумніви з приводу
можливості усвідомлення своїх дій
померлим, в період укладення
оспорюваних правочинів, виникли лише в
подруги позивачки, а також її сина та
чоловіка. При цьому свідки, які
підтримували дружні відносини з самим
померлим, а також його лікуючий лікар
однозначно висловились про повну
адекватність ОСОБА_8 у вказаний період.

У відповідності до роз'яснень
викладених в п.16 постанови Пленуму
Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правила статті
225 ЦК поширюються на ті випадки, коли
фізичну особу не визнано недієздатною,
однак у момент вчинення правочину
особа перебувала в такому стані, коли
вона не могла усвідомлювати значення
своїх дій та (або) не могла керувати
ними (тимчасовий психічний розлад,
нервове потрясіння тощо). Для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК. При розгляді справ за позовами про
визнання недійсними заповітів на
підставі статті 225, частини другої
статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145
ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі
сторін зобов'язаний призначити
посмертну судово-психіатричну
експертизу. Висновок такої експертизи
має стосуватися стану особи саме на
момент вчинення правочину.

Відповідно до акту посмертної
судово-психіатричної експертизи № 805
від 29.11.2013 р. (т.2 а.с. 53-60) комісія прийшла
до висновку, що у зв'язку із
недостатністю та суперечливістю в
матеріалах справи та в медичній
документації даних про психічний стан
ОСОБА_8 на час укладення правочинів від
13.04.2012 р. та від 20.04.2012 р. встановити чи
міг ОСОБА_8 усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними в ці періоди
часу не виявляється можливим.

Заслухана в судовому засіданні експерт
ОСОБА_31 підтримала вказаний вище
висновок експертизи, пояснила, що з
представлених матеріалів справи та
медичної документації недостатньо
даних для встановлення психічного
стану ОСОБА_4

Представлений позивачем висновок
фахівця про результати посмертного
психічного обстеження ОСОБА_8 (т. 2, а.с
80-98) суд не вважає доказом по справі,
оскільки у відповідності до вимог ст. 57
та ст. 143 ЦПК України дані, які
потребують спеціальних знань і на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, встановлюються на підставі
висновку експерта, складеного за
результатами проведення судової
експертизи, яка призначається виключно
судом.

Також заслухана в якості спеціаліста
ОСОБА_32, суду повідомила, що на даний
момент вона судовим експертом не
працює та не знає чи включена у
відповідний реєстр, медичної освіти
немає. Складений нею, як фахівцем,
висновок носить загальний характер з
приводу психологічного характеру
померлого, нею не встановлювався
психічний стан особи та можливість
ОСОБА_8 усвідомлювати значення своїх
дій та керувати ними в момент
підписання угод. Додатково зазначила,
що висновок складала на основі
представлених їй представником
позивача копій матеріалів справи та
письмових показів осіб, які являлись
свідками у вказаному процесі,
звукозапис показів таких, даних в
судовому засіданні, вона не
досліджувала.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК
України обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Крім цього предметом доказування по
дані справі являється психічний, а не
психологічний стан ОСОБА_8 в період
підписання спірних правочинів.

Згідно ч. 3 ст. 58 ЦПК України суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до правих висновків
Верховного Суду України викладених у
постанові Верховного Суду України від
29 лютого 2012 р. у справі N 6-9цс12, висновок
про тимчасову недієздатність учасника
правочину слід робити, перш за все, на
основі доказів, які свідчать про
внутрішній, психічний стан особи в
момент вчинення правочину. Хоча
висновок експертизи в такій справі є
лише одним із доказів у справі та йому
слід давати належну оцінку в
сукупності з іншими доказами, будь-які
зовнішні обставини (показання свідків
про поведінку особи тощо) мають лише
побічне значення для встановлення
того, чи була здатною особа в
конкретний момент вчинення правочину
розуміти значення своїх дій та (або)
керувати ними. Підставою для визнання
правочину недійсним відповідно до ст.
225 ЦК може бути лише абсолютна
неспроможність особи в момент вчинення
правочину розуміти значення своїх дій
та (або) керувати ними і в основу
рішення суду про недійсність правочину
не може покладатися висновок
експертизи, який ґрунтується на
припущеннях.

Беручи до уваги покази свідків, які в
своїй переважній більшості наполягали
на повній адекватності та вільній волі
ОСОБА_8 в період підписання правочинів,
а також враховуючи необхідність
наявності спеціальних знань для
належної оцінки психічного стану
померлого, та висновок експертизи, суд
оцінюючи в сукупності представлені по
справі докази, вважає, що в ході
судового розгляду не доведено, що
ОСОБА_8 в момент підписання доручення
та заповіту від 13.04.2012 р. на ім'я ОСОБА_4
і договору дарування квартири від
20.04.2012 р., не міг усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними.

В зв'язку з наведеним в задоволенні
позовних вимог в частині визнання
недійсними вказаних правочинів слід
відмовити.

Не підлягає задоволенню також позовна
вимога про визнання недійсним договору
дарування будинку №5 по вул. 8 Березня в
м. Підволочиськ, Тернопільської
області, укладеного 28.04.2012р. між ОСОБА_8
і ОСОБА_6, оскільки, позивач мотивуючу
дану вимогу зсилається на недійсність
доручення на підставі якого укладено
вказаний договір. Однак як зазначено
вище, підстави для визнання недійсним
доручення відсутні.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Стаття 60 ЦПК України також передбачає,
що докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не представила суду жодного
доказу, який би підтверджував факт
заволодіння відповідачем належними
ОСОБА_8 коштами в розмірі 14000,00 доларів
США, 1910,00 Євро та 14 000,00 грн.

Крім цього згідно наведеного вище
заповіту ОСОБА_8 він заповів все
належне йому, на момент смерті, майно
ОСОБА_4.

Отже в задоволені позову в частині
стягнення коштів також слід відмовити.

Керуючись, ст.ст.10,11, 14,57- 60, 143,145, 214, 215 ЦПК
України, ст. 225 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третьої особи:
приватного нотаріуса Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
про визнання недійсними правочинів та
стягнення коштів.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга в строки і порядок передбачені
ст. 294 ЦПК України до апеляційного суду
Львівської області через місцевий суд.

Суддя:
Жовнір Г. Б.