Справа № 444/3356/13
Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський
Провадження № 22-ц/783/1250/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Левика Я.А.,

за участі судового секретаря:
Данилик І.І.,

позивача ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 06 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ
«Авто Просто» про визнання договору
недійсним, розірвання договору,
стягнення коштів та відшкодування
моральної шкоди,-

встановила:

Рішенням Жовківського районного суду
Львівської області від 06 грудня 2013 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2
до ТзОВ «Авто Просто» про визнання
недійсним договору про надання
фінансових послуг, з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів в групах, спрямованих для
придбання автомобіля за рахунок
об'єднаних грошових коштів учасників
укладеного 27 вересня 2012 року між ним та
ТзОВ «Авто Просто», про розірвання
цього договору, стягнення внесених
позивачем коштів в сумі 9024 грн. та
відшкодування моральної шкоди в сумі
5000 грн..

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2 В
апеляційній скарзі, посилається на
незаконність, необґрунтованість
оскаржуваного рішення, порушення судом
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, на ухвалення
рішення без повного та всебічного
з'ясування обставин справи, без
належної оцінки всіх доказів.

Апелянт зазначає, що поза увагою суду
залишилась ті обставини, що договір
було укладено без надання довідки про
доходи та того, що апелянт на момент
укладання договору був безробітним.

Поряд з цим вказує, що судом першої
інстанції не взято до уваги положення
ч.4 ст.18 Закону України «Про захист прав
споживачів» при оцінці умов договору
щодо стягнення відступного в розмірі
1717,14 грн., які, на думку апелянта,
обмежують його права споживача на
повернення коштів та є незаконними.
Апелянт стверджує, що
продавцем-консультантом не заповнено
пунктів договору, що стосуються стану
його здоров'я. Вказує також на те, що
оскаржуваним договором не передбачено,
що такий можна укласти будучи
безробітним.

Зазначає, що при відмові в задоволенні
позовної вимоги про стягнення
моральної шкоди судом першої інстанції
не враховано всіх обставин справи,
зокрема погіршення стану його здоров'я
та тривале лікування у госпіталі. На
підставі вказаного, апелянт просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким повністю задовольнити його
позовні вимоги (а.с.67-68).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_3 на
обґрунтування апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
пред'явлених позовних вимог, матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів не знаходить достатніх
підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Суд першої інстанції, в супереч доводам
апелянта, з достатньою повнотою та
всебічністю дослідив надані сторонами
докази, вірно встановив фактичні
обставини справи, спірні
правовідносини та правильно
застосував матеріальне і процесуальне
право при вирішенні даного позову.

Як вбачається з матеріалів справи та
безспірно встановлено судом 27.09.2012
року, з метою придбання автомобіля в
кредит, між позивачем ОСОБА_2 та
відповідачем ТОВ «АВТО-ПРОСТО» було
укладено Договір № 404423 про надання
фінансових послуг, з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів в групах, спрямованих для
придбання автомобіля за рахунок
об'єднаних грошових коштів учасників
(далі Договір) (а.с.6-10)

Договір укладався шляхом підписання
Сторонами Договору та Додатку №1, який
є невід'ємною частино Договору.

Згідно з додатком № 1 до зазначеного
Договору ОСОБА_2 отримав право на
придбання автомобіля марки ЗАЗ модель
"Сенс" вартістю 59 900 грн. (а.с. 5).

Згідно зі ст.1 розділу І Договору № 404423
ТОВ «АВТО-ПРОСТО» гарантує учаснику
який виконує передбачені Договором
зобов'язання, надання права на
отримання автомобіля через форми,
визначені в Розділі ІІ ст.6,7 Договору.

При цьому, "право на отримання
автомобіля" означає право учасника
одержати власне автомобіль та
обов'язок товариства передати
автомобіль у зазначений термін, якщо
учасник на момент фактичної передачі
автомобіля належно виконує свої
зобов'язання.

Положеннями ст.2 Договору передбачено
зобов'язання фінансової установи
надавати Учасникам системи послуги в
порядку та строки, визначені Договором,
в тому числі: організація та створення
умов для придбання автомобіля;
здійснення оплати на умовах договору;
забезпечення отримання автомобіля на
умовах договору; здійснення
адміністративних процедур, необхідних
для передачі автомобіля учаснику
системи, який одержав право на
отримання автомобіля; адміністрування
групи, до складу якої входить учасник
системи, протягом усього строку її
існування; здійснення повернення
внесків, сплачених в оплату товару, за
достроково розірваними Договорами, в
строки та на умовах, визначених
Договором (а.с.6).

Згідно ст.4 Договору № 404423 від 27.09.2012
року учасник зобов'язується виконувати
зобов'язання, передбачені Угодою, в
порядку та строки, визначені Договором.

Умовами ст.6 цього ж Договору
визначено, що цей Договір діє до
моменту виконання обома сторонами всіх
зобов'язань, передбачених Договором.

В Договорі чітко передбачено, що
споживач оплачує кожного місяця
частину ціни автомобіля. Сплачені
Чисті внески перерахунку (у зв'язку зі
зміною ціни автомобіля) не підлягають.
Після одержання автомобіля та
реєстрації його на своє ім'я споживач
зобов'язаний і надалі сплачувати кошти
за автомобіль до повної його оплати - 100%
від ціни автомобіля.

Договором передбачена щомісячна
сплата внесків за (товар) автомобіль,
який передається споживачеві в рамках
укладеної Угоди, а не за можливість
одержання права на купівлю товару.

На виконання умов договору, позивачем
було сплачено вступний внесок в
розмірі 2156 грн. 40 коп. та з жовтня 2012
року по травень 2013 року включно
сплачено щомісячні внески (по 858,57 грн.)
на загальну суму 6868 грн.55 коп., а
загалом виплачено суму в розмірі 9024
гривень 95 копійок (дев'ять тисяч
двадцять чотири гривні дев'яносто п'ять
копійок), що підтверджується копіями
платіжних документів (а.с. 11-13).

Відповідно до ст.ст.6 та 627 ЦК України,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як вбачається зі змісту Договору № 404423
від 27.09.2012 року ОСОБА_2 своїм підписом
засвідчив, що отримав усі коректно
викладені пояснення від представника
АВТО-ПРОСТО, проінформований про всі
можливі витрати у зв'язку із укладенням
Договру, уважно прочитав та зрозумів
Договір та Додатки до нього та
підтвердив факт ознайомлення та згоду
з умовами Договору та зазначив, що
умови договору йому зрозумілі та він
вважає їх справедливими по відношенню
до себе (а.с.10).

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позовних вимог щодо визнання вказаного
Договору недійсним за відсутності для
того фактичних і правових підстав.

Безпідставними є посилання апелянта на
недійсність даного Договору з огляду
на те, що такий було укладено без
засвідчення стану його інвалідності та
доходів, оскільки наявність чи
відсутність такої інформації за
умовами Договору не є перешкодою для
його укладення.

Вірно судом прийнято рішення і щодо
відмови ОСОБА_2 у задоволені позовних
вимог щодо розірвання цього Договору.

Положеннями ст.3 ЦПК України
передбачено, що кожна особа має право
в порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ст.15 ЦК України, кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Статтею 14 Розділу 2 Договору сторони
чітко визначили порядок і наслідки
розірвання Договору. Дана стаття,
відповідно до ст. 6 ЦК України, є
джерелом права і повинна
застосовуватись у правовідносинах
сторонами.

Відповідно до п. 14.1 ст. 14 Договору,
Учасник, який ще не отримав Автомобіль,
має право розірвати Договір за власним
бажанням, про що має повідомити АВТО
ПРСТО у письмовій формі. Поверненню
підлягають тільки Чисті внески,
сплачені за Договором, з урахуванням
положень, викладених в цій Статті.

Умовами п.14.5. ст.14 Договору передбачено,
що якщо учасник виявить бажання
розірвати Договір та відмовитись від
подальшої участі в системі АвтоТак
протягом протягом 7 календарних днів
від дати підписання Договору, такому
учаснику повертається вся сума коштів
внесена ним на рахунок АВТО ПРСТО.
Протягом зазначених 7 днів учасник
зобов'язаний письмово повідомити про
розірвання Договору шляхом подання
заяви в центральний офіс АВТО ПРСТО.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи та безспірно встановлено судом,
ОСОБА_2, до моменту звернення до суду з
даним позовом, не звертався до
відповідача із письмовими заявами щодо
розірвання вказаного Договору, що
підтвердив і в ході апеляційного
розгляду справи, як і не надав суду
будь-яких доказів на підтвердження
того, що це його право було порушено
відповідачем.

Натомість в суді апеляційної інстанції
апелянт повідомив суд, що на даний
момент вказаний Договір за заявою
ОСОБА_2 розірвано у відповідності до
положень ст.14 п.14.2 Розділу ІІ Договору.

Не ґрунтуються на умовах договору і
вимога позивача щодо стягнення з АВТО
ПРСТО у зв'язку з розірванням Договору
всієї сплаченої ним грошової суми в
розмірі 9024 гривень 95 копійок, оскільки
така суперечить положенням п. 14.1 ст. 14
Договору, відповідно до якого
поверненню підлягають тільки Чисті
внески, сплачені за Договором, з
урахуванням положень, викладених в цій
Статті.

Пунктом 14.2 ст.14 Розділу 2 Договору № 404423
передбачено: «Сума Чистих внесків, що
підлягає поверненню, розраховується
відповідно до Поточної ціни
Автомобіля, дійсної в місяці
здійснення повернення зазначених
внесків, за вирахуванням Відступного
за відмову від Договору у розмірі 2
(двох) Цілих Чистих внесків,
розрахованих відповідно до Поточної
ціни Автомобіля, дійсної на дату
повернення».

Підписавши Договір № 404423 сторони
погодили, що при розірванні Договору за
ініціативи Учасника, з Учасника
вираховується Відступне у розмірі 2
(двох) Цілих Чистих внесків, що
становить 1717,14 грн.

Дана умова Договору не суперечить
положення ч.4 ст.18 Закону України «Про
захист прав споживачів», як помилково
вважає апелянт та відповідає загальним
засадам цивільного законодавства.

Правильно судом дана оцінка умовам
Договору щодо відсутності підстав для
повернення позивачу Чистих внесків, у
зв'язку з розірванням Договру, на
пільгових умовах, без врахуванням
відступного, у зв'язку з отриманням
учасником інвалідності чи набуттям
статусу безробітного, оскільки
відповідно до положень п.14.4 ст.14
Договору такі пільги можуть бути
застосовані лише в разі виникнення
непередбачуваних обставин, виключно
під час дії Договору, тобто, після його
підписання.

Однак, з матеріалів справи безспірно
вбачається, що інвалідність та статус
безробітного у ОСОБА_2 існувала до
укладення сторонами вказаного
Договору, що підтверджено відповідною
довідкою МСЕК від 16.05.2012 року (а.с.16) та
даними трудової книжки(а.с.16).

В супереч твердженням апелянта, у суду
відсутні правові підстави для
відшкодування позивачу моральної
шкоди, оскільки можливість такого
відшкодування не випливає ні з умов
самого Договору ні з положень Закону
України «Про захист прав споживачів»
та не пов'язане з деліктними
правовідносинами.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
дійсні обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків оскаржуваного
судового рішення, а тому підстав для
скасування рішення суду колегія суддів
не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, п.1ч.1ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у
х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 06 грудня 2013 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Левик Я.А.