Номер провадження 22-ц/775/3030/2014
Головуючий в 1 інстанції Брежнев О.А.
Доповідач Пономарьова О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді
Пономарьової О.М.,

суддів
Биліни Т.І., Новосьолової Г.Г.,

при секретарі
Мишко Д.О.,

за участю

представника позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4,
до ОСОБА_2 про усунення перешкод у
здійсненні права власності, вселення
та встановлення порядку користування
квартирою та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права
власності на частку в спільному майні,
за апеляційною скаргою відповідача за
основним позовом ОСОБА_2 на рішення
Київського районного суду м. Донецька
від 04 лютого 2014 року, -

в с т
а н о в и в :

В грудні 2012 року позивачка звернулася
до суду із вказаним позовом до
відповідача і зазначала, що на підставі
рішення Київського районного суду м.
Донецька від 22 травня 2012 року за нею та
відповідачем визнано право власності
по ? частки квартири АДРЕСА_1. На
теперішній час з відповідачем -
колишнім чоловіком ОСОБА_2 та батьком
ОСОБА_4, стосунки зіпсувалися і вона з
синоми не має можливості користуватися
квартирою, бо відповідач чинить їй
перешкоди, не дає техніку БТІ доступу
до квартири для реєстрації речових
прав на нерухоме майно, проживає в
спірній квартирі з новою сім'єю та не
надає їй ключі від квартири. Просила
суд зобов'язати відповідача не чинити
перешкод у користуванні квартирою
шляхом надання доступу до квартири
техніку КП БТІ для реєстрації речових
прав, вселити її та її неповнолітнього
сина в квартиру і визначити порядок
користування спірною квартирою,
виділивши їй у користування ізольовані
кімнати площею 11,8 кв.м та 11,2 кв.м, а в
користування відповідача виділити
ізольовану кімнату площею 17,7 кв.м.;
кухню, ванну кімнату, вбиральню,
коридор, балкон, передпокій залишити у
їх спільному користуванні.

В січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3
про припинення права власності на
частку в спільному майні, і посилався
на те, що ОСОБА_3 забезпечена іншим
житлом, а він іншого житла не має та
мешкає у спірній квартирі з новою
сім'єю та малолітньої дитиною і у
зв'язку із неприязними відносинами, які
склалися між ним та позивачкою, сумісне
володіння та користування сумісним
майном є неможливим. Просив припинити
право власності ОСОБА_3 на ? частку
спірної квартири, визнати право
власності на цю частку за ним, а після
набрання рішенням законної сили
виплатити ОСОБА_3 з депозитного рахунку
територіального управління Державної
судової адміністрації у Донецькій
області грошові кошти, внесені ним у
якості компенсації.

Рішенням Київського районного суду м.
Донецька від 04 лютого 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3, яка діє в своїх
інтересах та інтересах ОСОБА_4, до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
здійсненні права власністю, вселення
та встановлення порядку користування
квартирою задоволені. Зобов'язано
ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкод у
здійсненні її права власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1 шляхом
вселення ОСОБА_3 та її неповнолітнього
сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до квартири
АДРЕСА_1. Визначений порядок
користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом
виділення ОСОБА_3 та її неповнолітньому
сину ОСОБА_4 у користування ізольованих
кімнат площею 11,8 кв.м та 11,2 кв.м, а в
користування ОСОБА_2 виділити
ізольовану кімнату площею 17,7 кв.м.;
кухню, ванну кімнату, вбиральню,
коридор, балкон, передпокій залишити у
їх спільному користуванні. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про припинення права
власності на частку в спільному майні -
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач за
основним позовом ОСОБА_2, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_3 та про
задоволення його зустрічних вимог.
Апелянт зазначає, що він не чинив
перешкод позивачці у користуванні
квартирою і доказів про це вона суду не
надала. Оскільки він не має іншого
житла, на відміну від позивачки, а
сумісне мешкання сторін неможливе
через неприязні стосунки, вважає
рішення суду про відмову у припиненні
права власності ОСОБА_3 на спірну
квартиру таким, що суперечить вимогам
закону та встановленим у справі
обставинам.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції відповідач ОСОБА_2 підтримав
доводи апеляційної скарги і просив її
задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1
заперечувала проти доводів
апеляційної скарги та просила залишити
рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення
представника позивача, відповідача,
дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Судом першої інстанції встановлено і
це вбачається з матеріалів справи, що
відповідно до рішення Київського
районного суду Донецька від 22 травня 2012
року за ОСОБА_3, ОСОБА_2 визнано право
власності по ? частку квартири АДРЕСА_1
за кожним і квартира залишена у їх
спільній частковій власності (а.с. 5-11).

Неповнолітня дитина сторін ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає з матір'ю.

Суд встановив, що відповідач в
добровільному порядку вселення ОСОБА_3
та ОСОБА_4 не бажає, посилаючись на те,
що він мешкає з новою сім'єю, члени якої
у цій квартирі не зареєстровані.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що
відповідно до ст. 319, 321 ЦК України
ОСОБА_3 має право користуватись без
перешкод своєю власністю, а
неповнолітня дитина в обов'язковому
порядку підлягає вселенню з матір'ю до
спірної квартири.

Доводи відповідача про те, що позивачка
не довела, що він чинить їй перешкоди в
користуванні квартирою є
безпідставними, оскільки в судовому
засіданні встановлено та не
оспорюється сторонами, що їм спірна
квартира належить на праві спільної
часткової власності і між ними існує
конфлікт, в квартирі мешкає відповідач
зі своєю новою сім'єю, а позивачка не
має доступу до квартири.

За таких обставин суд обґрунтовано
ухвалив рішення, що зобов'язує
відповідача не чинити перешкод
позивачу у здійсненні її права
власності на ? частку квартири АДРЕСА_1
в Київському районі м. Донецку.

В той же час, ухвалюючи рішення по
вищезазначеним вимогам, суд першої
інстанції зазначив, про зобов'язання
відповідача не чинити перешкод
позивачу у здійсненні її права
власності на ? частку квартири шляхом
вселення ОСОБА_3, та її неповнолітнього
сина - ОСОБА_4 до спірної квартири, хоча
позовні вимоги ОСОБА_3 викладені інакше
і вона просила зобов'язати відповідача
не чинити їй перешкод позивачу у
здійсненні її права власності на ?
частку квартири шляхом надання доступу
до квартири техніку КП БТІ для
реєстрації речових прав, проте визнати
такий спосіб захисту права власності
таким, що відповідає вимогам закону не
можна.

За таких обставин апеляційний суд
вважає, що рішення суду підлягає зміні
і правильно в цій частині резолютивну
частину рішення суду викласти в
наступній редакції: «Зобов'язати
ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у
здійсненні її права власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1. Вселити
ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до квартири
АДРЕСА_1».

Визначаючи порядок користування
квартирою, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що
положеннями ст. 358 ч. 3 ЦК України
передбачено, що кожен із співвласників
має право на надання йому у володіння
та користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Як роз'ясняв Пленум Верховного Суду
України в постанові № 7 від 4 жовтня 1991
року «Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на
будинок», якщо виділ частки в натурі
неможливий, суд вправі за заявленим про
це позовом встановити порядок
користування відособленими
приміщеннями (квартирами, кімнатами). У
цьому разі окремі підсобні приміщення
можуть бути залишені в загальному
користування учасників спільної
часткової власності.

Суд першої інстанції визначив порядок
користування квартирою, виділивши
ОСОБА_3 та її неповнолітньому сину
ОСОБА_4 у користування ізольовані
кімнати площею 11,8 кв.м та 11,2 кв.м, хоча
ОСОБА_4 не є співвласником квартири і
про виділення йому в користування
кімнати позов ОСОБА_3 не заявлявся. В
користування ОСОБА_2 суд виділив
ізольовану кімнату площею 17,7 кв.м., а
кухню, ванну кімнату, вбиральню,
коридор, передпокій, балкон залишив у
спільному користуванні сторін, але не
врахував, що вхід на балкон повинен
здійснюватися через кімнату, яка
виділена в користування ОСОБА_2, що буде
порушувати її відособленість.

За таких обставин апеляційний суд
вважає, що рішення в цій частині
підлягає зміні і необхідно визначити
порядок користування квартирою
АДРЕСА_1, виділившия в користування її
співвласникам ОСОБА_3 ізольованої
кімнати площею 11,8 кв.м та ізольованої
кімнати площею 11,2 кв.м; в користування
ОСОБА_2 ізольованої кімнати площею 17,7
кв.м та балкон площею 1,0 кв.м., а в
спільному користуванні ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 залишити кухню, ванну кімнату,
вбиральню, коридор, передпокій.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 про припинення права
власності на частку в спільному майні,
суд першої інстанції обгрунтовано
виходив з положень ст. 365 ЦК України,
відповідно до яких право особи на
частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо:1)
частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; 2) річ є неподільною;
3) спільне володіння і користування
майном є неможливим; 4) таке припинення
не завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Для припинення права особи на частку у
спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої з обставин,
передбачених п.1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, за
умови, що таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника
та членам його сім'ї, а також
попереднього внесення позивачем
вартості цієї частки на депозитний
рахунок суду.

Відповідно до положень статей 21, 24, 41
Конституції України, статей 319, 358 ЦК всі
громадяни є рівними у своїх правах,
усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення цих прав, у тому числі
щодо захисту права спільної часткової
власності.

Доводи апелянта про те, що позивачка
має інше житло, а тому припинення права
на частку у спільному майні не завдасть
істотної шкоди її інтересам, є
необґрунтованими, оскільки в судовому
засіданні встановлено, що іншого житла
позивачка не має, а тимчасове мешкання
в квартирі батьків викликане
необхідністю у зв'язку з ситуацією, яка
склалася у стосунках з відповідачем,
який вселив до спірної квартири свою
нову родину. Крім того, частку
позивачки у спільному майні, що складає
?, не можна вважати незначною, і вона
дорівнює частки відповідача в цьому
майні.

Посилання апелянта на неможливість
спільного володіння та користування
майном, є безпідставними та нічим не
підтвердженими.

З урахуванням викладеного, апеляційний
суд дійшов висновку, що рішення суду в
частині відмови в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 відповідає
встановленим у справі обставинам та
вимогам матеріального і
процесуального закону, а наведені в
апеляційній скарзі доводи в цій
частині є необґрунтованими і не
належать до тих підстав, із якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
рішення в частині відмови в
задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК
України, апеляційний суд, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу відповідача з
основним позовом ОСОБА_2 - частково
задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.
Донецька від 04 лютого 2014 року в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_3
змінити.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3
перешкоди у здійсненні її права
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_3 та її неповнолітнього
сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до квартири
АДРЕСА_1.

Визначити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 шляхом виділення в
користування ОСОБА_3 ізольованої
кімнати площею 11,8 кв.м та ізольованої
кімнати площею 11,2 кв.м; в користування
ОСОБА_2 виділити ізольовану кімнату
площею 17,7 кв.м та балкон площею 1,0 кв.м.;
кухню, ванну кімнату, вбиральню,
коридор, передпокій залишити у
спільному користуванні ОСОБА_3 та
ОСОБА_2.

В іншій частині рішення Київського
районного суду м. Донецька від 04 лютого
2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
О.М. Пономарьова

Судді:
Т.І. Биліна

Г.Г. Новосьолова