АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/3896/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/348/14
Головуючий у 1-й інстанції Середа А.В.
Доповідач Кузнєцова О. Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

Суддів: Бутенко С.Б., Хіль Л.М.

за участю секретаря: Колодюк О.П.

за участю позивача ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 29 листопада 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
Виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука про
визнання права власності на спільне
майно подружжя та збільшення частки у
праві спільної сумісної власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом та просила
визнати домоволодіння за адресою
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
подружжя; визнати за нею право
власності на ? частини домоволодіння та
самочинно переобладнаного приміщення,
а за померлим ОСОБА_5 право власності на
? частку домоволодіння; стягнути з
ОСОБА_3 понесені судові витрати:
судовий збір в сумі 1614,99 грн, витрати на
виготовлення технічної документації у
сумі 523,49 грн., витрати на проведення
експертного дослідження у сумі 500 грн.,
витрати на проведення незалежної
оцінки майна у сумі 500 грн. та витрати на
правову допомогу у сумі 2000 грн.

В обґрунтування позовних вимог
вказувала, що з 15 жовтня 2004 року
перебувала в шлюбі з ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

ОСОБА_5 на праві особистої власності
належав будинок за адресою АДРЕСА_1,
який ним був придбаний 31 жовтня 2001 року.

В період з вересня 2006 року до моменту
смерті її чоловіка, ними за спільні
кошти було закінчено реконструкцію
житлового будинку, яка полягала в
заміні всіх основних комунікацій в
будинку, було практично повністю
зведено новий будинок на старому
фундаменті. Також зведено нову огорожу,
зливну каналізацію та зведено
прибудову.

Згідно до висновку спеціаліста про
вартість об'єкта вартість прибудови
становить 93108 грн., невід'ємне
поліпшення будинку - 78368 грн., зливна яма
2329 грн., огорожа 4951 грн., тобто всього на
поліпшення домоволодіння за час
спільного проживання ними було
витрачено 178088 грн.

ОСОБА_5 на придбання будинку та його
поліпшення було витрачено 58529 грн., а
решта коштів, 120227 грн. були витрачені
нею особисто.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 29 листопада 2013 року, з урахуванням
ухвали цього ж суду від 20 лютого 2014 року
про виправлення описки, позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права
власності на спільне майно подружжя та
збільшення частки у праві спільної
сумісної власності задоволено
частково.

Встановлено, що домоволодіння за
адресою АДРЕСА_1 - є спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_1 та померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року її чоловіка ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/4
частини домоволодіння за адресою
АДРЕСА_1 загальною вартістю 161 499 грн.

Визнано за померлим ОСОБА_5 право
власності на 1/4 частини домоволодіння
за адресою АДРЕСА_1 загальною вартістю
53 833 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 1614.99 грн., витрати по
проведенню експертного дослідження в
сумі 500 грн., витрати по наданню
юридичної допомоги в сумі 2000 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Додатковим рішенням Автозаводського
районного суду м. Кременчука від 20
лютого 2014 року в позові ОСОБА_1 до
Виконкому Автозаводської районної
ради м. Кременчука про визнання права
власності на самочинно перобладнане
приміщення відмовлено.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 29 листопада 2013 року оскаржила в
апеляційному порядку ОСОБА_3 та просила
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким частково задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_1 та визнати за нею право
власності на 1/8 частину будинку за
адресою АДРЕСА_1, відмовивши у
задоволенні решти позовних вимог.
Посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Додаткове рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука від 20
лютого 2014 року в апеляційному порядку
не оскаржувалось.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_3 підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не
відповідає вказаним вимогам.

Суд першої інстанції вірно встановив,
що ОСОБА_1 з 15 жовтня 2004 року перебувала
в шлюбі з ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась
спадщина, яка складається в тому числі
з домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, яке
належало померлому у відповідності до
договору купівлі продажу від 31 жовтня
2001 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову в частині визнання
домоволодіння спільною сумісною
власністю подружжя суд першої
інстанції виходив з того, що за період з
вересня 2006 року до моменту смерті
ОСОБА_5 подружжя за спільні кошти
провело реконструкцію будинку та на
поліпшення домоволодіння за час
спільного проживання було витрачено
178088 грн, а тому згідно ч.1 ст. 62 СК
України домоволодіння є спільною
сумісною власністю.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком місцевого суду виходячи з
наступного.

Відповідно до договору купівлі-продажу
№771612 від 31 жовтня 2001 року ОСОБА_5 набув
у власність житловий будинок з
надвірними будівлями під номером
АДРЕСА_1, що складався з житлового
будинку, житловою площею 58,3 кв.м., сарая,
літньої кухні, гаражу, вбиральні,
огорожі та зливної ями.
Інвентаризаційна вартість житлового
будинку з надвірними будівлями
складала 23 529 грн.

Згідно ч.1 ст. 57 СК України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є: майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 62 СК України якщо
майно дружини, чоловіка за час шлюбу
істотно збільшилося у своїй вартості
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11,
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Майно, яке належало
одному з подружжя, може бути віднесено
до спільної сумісної власності
укладеною при реєстрації шлюбу угодою
(шлюбним договором) або визнано такою
власністю судом з тих підстав, що за час
шлюбу його цінність істотно
збільшилася внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя чи
їх обох.

Збільшення вартості майна та
істотність такого збільшення підлягає
з'ясуванню шляхом порівняння станом на
час вирішення спору вартості об'єкту в
стані, що існував до поліпшення, та його
вартості після поліпшення; при цьому
сам по собі розмір грошових затрат
подружжя чи одного з них, а також і
визначена на час розгляду справи
ринкова вартість будинку не є тим
фактором, який безумовно свідчить про
істотність збільшення вартості майна
як об'єкту.

Позивачкою не було надано суду
належних доказів того, що за рахунок
спільних грошових та (або) трудових
затрат істотно збільшилась вартість
спірного будинку. Також ОСОБА_1 не
надала суду належних доказів того, що
за рахунок її коштів проводився
капітальний ремонт будинку і що такий
взагалі проводився, за виключенням
прибудови, влаштування нової вигрібної
ями та огорожі.

Як вбачається зі звіту про оцінку
майна, виконаного ПП «Аверті» 28 травня
2009 року при встановленні ринкової
вартості спірного домоволодіння в 202
000 грн. було використано підхід
порівняння аналогів продажу подібних
об'єктів (ринковий).

Матеріали справи не містять висновку
спеціаліста, на який посилається суд у
своєму рішенні щодо визначення
вартості поліпшень домоволодіння за
час спільного проживання подружжя.

Такий висновок міститься у матеріалах
справи №2-9/12 за а позовом ОСОБА_1, до
ОСОБА_6 про визнання права власності на
спільне майно подружжя та спільне
майно подружжя та збільшення частки у
праві спільної сумісної власності,
який залишений без розгляду ухвалою
Автозаводського районного суду м.
Кременчука від 14 березня 2013 року.

У відповідності до висновку суб'єкта
оціночної діяльності ПП «Аверті»
станом на 22 вересня 2009 року визначена
вартість складових об'єкта нерухомості
- житлового будинку АДРЕСА_1 з
використанням витратного та
порівняльного підходу (аналіз цін
продажу аналогічних об'єктів).

Вказаний висновок спеціаліста не
містить відомостей щодо вартості
об'єкта нерухомості в цілому в стані, що
існував до поліпшення, та його вартість
після поліпшення.

У звіті по оцінці домоволодіння від 28
травня 2009 року, виготовленого ПП
«Аверті», який міститься в матеріалах
справи, такі відомості також відсутні.

Таким чином, позивачем не доведено, що
будинок істотно збільшився у своїй
вартості саме внаслідок здійснених за
період шлюбу поліпшень, проведення
переобладнання та ремонтних робіт у
будинку, а не тенденцій до загального
подорожчання об'єктів нерухомості.

Задовольняючи позов в частині визнання
права власності ОСОБА_1 на ? частину
будинку, а ОСОБА_5 на ? частину місцевий
суд виходив з того, що позивачкою за
власні кошти здійснено поліпшення
спільного майна, внаслідок чого її
частка у спільній власності підлягає
збільшенню, згідно з вимогами ст.357 ч.3
ЦК України.

З таким висновком апеляційний суд не
погоджується, оскільки він суперечить
вимогам законодавства.

Якщо суд визнає роздільне майно
дружини або чоловіка спільним майном
подружжя, він не визначає часток
кожного з подружжя у праві на це майно,
у тому числі з врахуванням вартості
первинного майна. Майно вважається
спільним без визначення часток. Такі
частки можуть визначатися лише у разі
поділу майна подружжя. При цьому
застосовуються правила ст. 70 СК
України. Вказана норма не передбачає
можливості збільшення частки одного з
подружжя у майні на тій підставі, що у
спільне майно ввійшло первісне майно,
яке істотно поліпшилось за час шлюбу.
Тобто розподіл спільного майна
подружжя повинен здійснюватися за
загальними правилами, тобто порівну
(або в нерівних частках, якщо для цього
існують передбачені ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК
України підстави).

Також, відповідно до ст. 25 ч.1,4 ЦК
України здатність мати цивільні права
та обов'язки (цивільну правоздатність)
мають усі фізичні особи. Цивільна
правоздатність фізичної особи
припиняється у момент її смерті.

Таким чином, рішення місцевого суду про
визнання права власності за померлим
ОСОБА_5 на ? частину домоволодіння
суперечить вимогам ст..25 ЦК України,
оскільки здатність мати цивільні права
припиняється у померлого у момент його
смерті.

Крім цього, згідно зі ст.11 ч.1,2 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі..
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до вимог ст. 303 ч.1 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

У суді першої інстанції ОСОБА_3 не
заявляла вимог про визнання права
власності за ОСОБА_1 на 1/8 частину
домоволодіння, а відповідно вони і не
розглядалися судом першої інстанції,
та заперечуючи проти позову вказувала
на відсутність підстав для визнання
домоволодіння спільним майном
подружжя.

Таким чином, не підлягають до
задоволення вимоги апеляційної скарги
в частині визнання за ОСОБА_1 права
власності на 1/8 частину домоволодіння.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
приходить до висновку, що внаслідок
порушення норм матеріального та
процесуального права суд першої
інстанції прийняв помилкове рішення в
частині визнання домоволодіння
спільною сумісною власністю подружжя
та в частині визнання права власності
ОСОБА_1 на ? частину будинку, а ОСОБА_7 -
на ? частину, яке відповідно до ч.1 ст. 309
ЦПК підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч.5 ст 88 ЦПК України якщо
суд апеляційної або касаційної
інстанції, не передаючи справи на новий
розгляд, змінює рішення або ухвалює
нове, суд відповідно змінює розподіл
судових витрат.

Рішенням суду першої інстанції з
ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_1
судові витрати, які вона понесла.

Виходячи з того, що апеляційним судом
ухвалено нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
судові витрати понесені нею не
підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3,4,
316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 29 листопада 2013 року в частині
визнання будинку за адресою АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_7, права власності
ОСОБА_1 на ? частини будинку та ОСОБА_5 на
? частину та розподілі судових витрат
скасувати та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про визнання права власності на
спільне майно подружжя та збільшення
частки у праві спільної сумісної
власності, розподілі судових витрат -
відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:
О.Ю. Кузнєцова

Судді
С.Б. Бутенко

Л.М. Хіль