Справа № 303/117/13-ц
н.р. стат. звіту - 44
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року

м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області в складі
головуючого судді Носова В.В., при
секретарі Іванчо Л.М., за участю
представника позивача - прокурора
прокуратури Мукачівського району -
Запотічного А.І., відповідача ОСОБА_2,
представника третьої особи ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за уточненим позовом прокурора
Мукачівського району в інтересах
держави в особі Кольчинської селищної
ради до ОСОБА_2, третя особа управління
Держземагенства у Мукачівському
районі про визнання недійсним
Державного акту на право власності на
земельну ділянку та повернення
земельної ділянки до земель запасу,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Мукачівського району в
інтересах держави в особі Кольчинської
селищної ради звернувся до
Мукачівського міськрайонного суду з
позовом до ОСОБА_2, третя особа
міськрайонне управління Держкомзему у
Мукачівському районі про скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯД №533093 від
02.10.07 року, та повернення земельної
ділянки площею 0,16 га до земель запасу
Кольчинської селищної ради.

Під час розгляду справи,
відповідно до поданої заяви,
представник позивача уточнив позовні
вимоги та просить суд визнати
недійсним вищевказаний Державний акт
на право власності на земельну ділянку
та повернути земельну ділянку 0,1632 га
до земель запасу Кольчинської селищної
ради.

Позов мотивує тим, що проведеною
перевіркою встановлено, що ОСОБА_4,
працюючи на посаді секретаря
Кольчинської селищної ради, являючись
представником влади, будучи службовою
особою місцевого самоврядування,
державним службовцем 10 рангу 5
категорії, в червні 2004 року, діючи
умисно, підробила рішення
дев'ятнадцятої сесії двадцять
третього скликання Кольчинської
селищної ради від 19 грудня 2001 року
шляхом внесення до його змісту, на
окремому аркуші, недостовірних даних, а
саме додаткового включення в дане
рішення про виділення земельних
ділянок в селищі Кольчино урочища
"Діброва" 35 особам загальною площею 5,5
га, в тому числі ОСОБА_2, полощею 0,16 га,
хоча заяви вищевказаних осіб щодо
виділення їм земельних ділянок на
сесії селищної ради не розглядалися та
відповідне рішення стосовно них не
приймалося.

На підставі вищевказаного
рішення, рішенням Кольчинської
селищної ради від 23.06.2004 року
вищевказаним 35 особам, серед яких
значиться ОСОБА_2, були надані земельні
ділянки для ведення особистого
підсобного господарства, що в
подальшому призвело до незаконної
видачі державних актів на право
власності на земельні ділянки в селищі
Кольчино урочища "Діброва".

Відповідно до проектної
документації, 02.10.2007 року було видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯД №533303 від
02.10.07 року площею 0,16 га,
нормативно-грошова оцінка якої складає
1074,28 грн.

З врахуванням того, що рішення
десятої сесії Кольчинської селищної
ради від 23 червня 2004 року було прийнято
на підставі підробленого та,
відповідно, незаконного рішення від 19
грудня 2001 року (вирок Мукачівського
міськрайонного суду від 07.12.2011 року,
ухвала Апеляційного суду
Закарпатської області від 24.05.2012 року),
що автоматично тягне за собою
незаконність першого, позивач, з
посиланням на ст.ст. 116,118,121,125-126 ЗК
України, ст.373 ЦК України, просить суд
визнати недійсним Державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯД №533303 від 02.10.07 року виданий
ОСОБА_2 та повернути землі до земель
запасу.

Відповідачем ОСОБА_2 подано
заперечення на позов, відповідно до
якого останній просить суд відмовити
позивачу у задоволені позовних вимог у
повному обсязі. Зазначає, що у позовній
заяві прокурор посилається на рішення
селищної ради від 19.12.2001 року, а
державний акт виготовлено на підставі
рішення 10 сесії 4 скликання від 23.06.2004
року, яке було прийнято згідно вимог ст.
118 ЗК України. Посилання у позовній
заяві на п.8,9 ст.118 ЗК України вважає
хибним, оскільки норми що прописані у
цих пунктах, зокрема щодо комісії з
розгляду питань пов'язаних з
погодженням документації із
землеустрою, внесені в ЗК України в 2009
році, а документація із землеустрою
розроблялася в 2007 році. Відсутність
заяв у селищній раді мотивує тим, що
згідно постанови Кабміну від 14.04.1997
року за №348 встановлений термін
зберігання заяв - 5 років. Крім того
зазначає, що жодне з рішень селищної
ради на даний час не скасовано.

Представник позивача - прокурор
прокуратури Мукачівського району -
Запотічний А.І. в судовому засіданні
підтримав уточнений позов, просив суд
його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні уточнені позовні вимоги не
визнав. Зазначив, що рішення
Кольчинської селищної ради від 23
червня 2004 не має жодного відношення до
незаконного рішення Кольчинської
селищної ради від 19.12.2001 року. Вважає, що
при ухвалені рішення щодо передачі
йому у власність земельної ділянки в
урочища "Діброва", Кольчинська селищна
рада діяла правомірно, відповідно до
вимог закону.

Вислухавши думку сторін та
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням 20
сесії 23 скликання Кольчинської
селищної ради від 19.12.2001 року «Про виділ
земельних ділянок в селищі Кольчино», 56
особам виділено земельні ділянки в
урочищі «Діброва» (а.с.9-11)

Вироком Мукачівського
міськайонного суду від 07.12.2012 року
встановлено, що рішення 20 сесії 23
скликання Кольчинської селищної ради
від 19.12.2001 року є незаконним,
підробленим ОСОБА_4 шляхом внесення
останньою до його змісту, на окремому
аркуші, недостовірних даних, а саме
додаткового включення в дане рішення
про виділення земельних ділянок в
селищі Кольчино урочища "Діброва" 35
особам загальною площею 5,5 га, в тому
числі ОСОБА_2, полощею 0,16 га, хоча заяви
вищевказаних осіб щодо виділення їм
земельних ділянок на сесії селищної
ради не розглядалися та відповідне
рішення стосовно них не приймалося. На
підставі вищевказаного рішення від
19.12.2001 року, рішенням 10 сесії 4 скликання
Кольчинської селищної ради від 23.06.2004
року «Про надання у приватну власність
земельних ділянок для ведення
особистого підсобного господарства» 35
особам, в тому числі ОСОБА_2, стосовно
яких ОСОБА_4 було підроблено рішення 20
сесії 23 скликання Кольчинської
селищної ради від 19.12.2001 року «Про виділ
земельних ділянок в селищі Кольчино»,
надано у приватну власність земельні
ділянки в урочищі «Діброва» (а.с.12-18)

З наявної в матеріалах справи
копії державного акту на земельну
ділянку серії ЯД№533303 від 02.10.2004 року
вбачається, що ОСОБА_2 на підставі
рішення 10 сесії 4 скликання
Кольчинської селищної ради від 23.06.2004
року є власником земельної ділянки
площею 0,1632 га в ур. «Діброва» в смт.
Кольчино. (а.с.35)

Відповідно до рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
12.03.2014 року, рішення 10 сесії 4 скликання
Кольчинської селищної ради від 23.06.2004
року про надання у приватну власність
земельних ділянок для ведення
особистого підсобного господарства
визнано недійсним. Даним судовим
рішенням встановлено, що визнане
недійсним рішення 10 сесії 4 скликання
Кольчинської селищної ради від 23.06.2004
року було прийнято на підставі
підробленого та, відповідно,
незаконного рішення від 19 грудня 2001
року. (а.с.71-75)

Статтею 14 Конституції України
визначено, що земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави. Право
власності на землю гарантується. Це
право набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Згідно п.34 ст.26 ЗУ «Про місцеве
самоврядування в України», виключною
компетенцією сільських, селищних,
міських рад є вирішення відповідно до
Закону питань регулювання земельних
відносин.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України
(станом на час надання земельної
ділянки) громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання.

Частинною 7 вищевказаної статті
ЗК України визначено, що відповідна
місцева державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада
розглядає заяву, а при передачі
земельної ділянки фермерському
господарству - також висновки
конкурсної комісії, і в разі згоди на
передачу земельної ділянки у власність
надає дозвіл на розробку проекту її
відведення.

Відповідно до ч.8 ст.118 ЗК України,
проект відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
організаціями, які мають відповідні
дозволи (ліцензії) на виконання цих
видів робіт, у строки, що
обумовлюються угодою сторін.

Частиною 9 вищевказаної статті ЗК
України визначено, що проект
відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.10 ст.118 ЗК України,
районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
місячний строк розглядає проект
відведення та приймає рішення про
передачу земельної ділянки у
власність.

Статтею 152 Земельного кодексу
України передбачено способи захисту
порушених прав землекористувачів, де в
частині тертій зазначено, що захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 155
Земельного кодексу України, у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

У випадку набуття гр. ОСОБА_2 права
власності на земельну ділянку площею
0,1632 га в урочищі "Діброва", смт.
Кольчино, мало місце порушення
вказаного порядку щодо набуття права
власності на землю, що підтверджується
матеріалами справи, та вироком
Мукачівського міськрайонного суду від
07.12.2012 року, Ухвалою Апеляційного суду
Закарпатської області від 24.05.2012 року
та рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 12.03.2014 року.

З врахуванням вищевикладеного,
суд приходить до висновку, що уточнений
позов прокурора Мукачівського району в
інтересах держави в особі Кольчинської
селищної ради до ОСОБА_2, третя особа
міськрайонне управління Держкомзему в
м. Мукачево та Мукачівському районі про
визнання Державного акту на право
власності на земельну ділянку
недійсним та повернення земельної
ділянки підлягає задоволенню

Керуючись ст.14 Конституції
України, ст.ст.10, 60, 208-209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 26,118,152,155 ЗК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Уточнений позов прокурора
Мукачівського району в інтересах
держави в особі Кольчинської селищної
ради до ОСОБА_2, третя особа управління
Держземагенства у Мукачівському
районі - задовольнити.

Визнати недійсним Державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії ЯД №533093 від 02.10.07 року виданий
ОСОБА_2 нормативною вартістю 1074,28
гривень.

Земельну ділянку площею 0,1632 га
розташовану в смт. Кольчино повернути
до земель запасу Кольчинської селищної
ради.

На рішення може бути подана
апеляція до апеляційного суду
Закарпатської області через цей суд
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя Мукачівського

міськрайонного суду

В.В. Носов