АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 22-ц/774/2025/14
Головуючий у 1-ій інстанції
категорія №10
суддя Бойко О.М.
Доповідач суддя Рудь В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко
І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Кравець
Є.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 21 листопада 2013 року за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
припинення права користування
житловим будинком та земельною
ділянкою та виселення, -

В с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_1
звернулась з позовом до ОСОБА_2 про
припинення права користування
житловим будинком та земельною
ділянкою та виселення(а.с.3-6).

Позивачка зазначала, що 07.03.2008 року
син ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2.
До реєстрації шлюбу ОСОБА_2 народила
ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_4.

На момент укладання шлюбу між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1, та
земельна ділянка належали ОСОБА_1 на
праві приватної власності на підставі
договору дарування від 17.12.2003 року.

В 2010 році відповідачка вивезла власні
речі та речі дітей з зазначеного
будинку та почала мешкати за місцем
своєї реєстрації, а саме: АДРЕСА_2.

Рішенням Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 17.01.2011 року шлюб між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 30.11.2011 року ОСОБА_2 разом з
дітьми: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, вселені в будинок АДРЕСА_1,
який належав ОСОБА_1 на праві приватної
власності.

Відповідно до постанови про
закінчення виконавчого провадження та
акту державного виконавця вказане
рішення суду про вселення виконано
17.10.2012 року.

Згідно договору дарування житлового
будинку №2477(ВІК №576312) від 30.07.2013 року та
договору дарування земельної ділянки
№2481(ВІК №570313) від 30.07.2013 року син ОСОБА_3
подарував їй, ОСОБА_1, житловий будинок
АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 також зазначила, що фактом
вселення відповідачки в зазначений
будинок останній фактично було надане
право користування чужим
майном(сервітут), що передбачено
положеннями ч.1 ст.401 ЦК України. У
зв'язку із зміною обставин, а саме
зміною власника будинку, наявні
підстави для припинення сервітуту
відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.406 ЦК України.

Посилаючись на викладені обставини
та вказуючи на те, що на даний час
ОСОБА_2 не є дружиною колишнього
власника вказаного будинку, не є членом
її сім'ї, спричиняє їй, як власнику,
перешкоди у вільному володінні,
користуванні та розпорядженні майном,
ОСОБА_1 просила: припинити право
користування ОСОБА_2, яка зареєстрована
та мешкає за адресою: АДРЕСА_1, чужим
майном, а саме: індивідуальним житловим
будинком та земельною ділянкою, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та
належать їй, ОСОБА_1 на праві приватної
власності; виселити ОСОБА_2 з
зазначеного будинку.

Рішенням Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 21 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено(а.с.32).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про задоволення позову,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права(а.с.36-40).

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,11 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів передбачені ст.16 ЦК України,
за положеннями якої під способами
захисту суб'єктивних цивільних прав є
закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення(визнання)
порушених(оспорюваних) прав та вплив на
правопорушника.

Особа, право якої порушено, може
скористатися відповідно до ст.16 ЦК
України, не любим, а цілком конкретним
способом захисту свого права.

Як видно із справи, в обгрунтування
вимог в числі зазначених в позовній
заяві обставин, ОСОБА_1 також
посилалась на те, що рішенням суду
відповідачці було надане право
користування чужим майном(сервітут) -
спірним будинком, що передбачено
положеннями ч.1 ст.401 ЦК України, а у
зв'язку із зміною обставин, а саме
зміною власника будинку, наявні
підстави для припинення сервітуту
відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.406 ЦК України.

Разом з тим, із справи видно, що
рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 14
лютого 2012 року скасовано рішення
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 30.11.2011
року про вселення ОСОБА_2,
неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
будинок АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_1
на праві приватної власності, та
ухвалено нове рішення про задоволення
позову ОСОБА_2(а.с.24).

Рішенням колегії суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 14 лютого 2012 року за ОСОБА_2
та неповнолітніми дітьми ОСОБА_4,
ОСОБА_5 визнано право користування
будинком АДРЕСА_1, в який ОСОБА_2,
неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вселені
на підставі ст.156 ЖК України(а.с.24).

Із постанови про закінчення
виконавчого провадження та акту
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського РУЮ від 17.10.2012 року
вбачається, що вказане рішення суду
виконано в повному обсязі(а.с.17-18).

Отже, наведені обставини свідчать, що
право ОСОБА_2 та неповнолітніх ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на користування спірним
будинком АДРЕСА_1 визначено не в
порядку глави 32 ЦК України, яка регулює
правовідносини щодо права
користування чужим майном, у тому числі
щодо встановлення сервітуту та
підстави його припинення, а в порядку
ст.156 ЖК України, яка регулює
правовідносини щодо прав та обов'язків
членів сім'ї власника жилого будинку.

Таким чином, встановивши зазначені
обставини, суд прийшов до правильного
висновку, що ОСОБА_1 невірно обрано
спосіб захисту, про який зазначено в
позовній заяві(а.с.3-6), як спосіб захисту
цивільних прав та інтересів, у зв'язку з
чим обгрунтовано відмовив в
задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права не можуть бути взяті до уваги,
оскільки останні не спростовують
висновок суду про відсутність підстав
для захисту права останньої у обраний
нею спосіб.

Рішення суду першої інстанції
відповідає обставинам справи та
діючому законодавсту, що регулює
зазначені правовідносини, доказам у
справі суд дав оцінку відповідно до
вимог ст.212 ЦПК України, підстав для
скасування судового рішення не
встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 21 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий-

Судді-