АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/994/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 27 Пироженко В.Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
Демченко В. А. УХВАЛА
02 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Демченко В. А. суддів
Подорога В. М. , Бородійчук В. Г. при
секретаріРибасюк О.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 24
лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання
договору позики та розписки
в с т а н о в и л а :
Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_7 про визнання
договору позики та розписки
Свої вимоги обґрунтував тим, що
відповідача по справі він знає з
дитинства. Проживали в сусідніх
будинках. Він був свідком ДТП в 2004 році,
в яке позивач потрапив. В тому ж році
для відкриття магазину. Але після ДТП
відповідач став вимагати повернення
боргу в повному обсязі, а він відразу це
зробити не міг, віддавав частками.
ОСОБА_7 став вимагати проценти за
просрочку боргу і відносини у них
погіршилися. Десь на протязі
року-півтора борг він повернув. Потім
пішли погрози з боку ОСОБА_7 про те, що
він відбере у позивача магазин, що
примінить фізичну силу до членів його
сім'ї, що він йому винен проценти по
позиці за користування грошима і
несвоєчасне повернення боргу. В лютому
2011 року позивач поїхав працювати в
Росію. В кінці травня 2011 року ОСОБА_7
покликав його і запропонував
поговорити у нього в квартирі. У себе в
квартирі ОСОБА_7 став погрожувати
фізичною розправою і став вимагати від
нього підписати договір позики за
15.12.2009 року про те, що ніби то він взяв у
зобов'язуюся повернути. Під тиском
погроз позивач підписав даний договір
і написав розписку від свого імені про
ніяких грошових коштів не брав. При
цьому була присутня мати ОСОБА_7 Ці
події були в суботу. Про ці події він
одразу розповів своїй матері ОСОБА_8. В
понеділок пішов до УБОЗ і написав заяву
про погрози та вимоги з боку ОСОБА_7,
розповіли про фіктивний договір та
розписку. Ніякої письмової відповіді з
УБОЗу чи з Соснівського райвідділу про
результати розгляду його заяви він не
отримував. Після даних подій все
затихло. А в даний час появилася
позовна заява з боку ОСОБА_7 про вимогу
повернути йому борг по документам від
15.12.2009 року і виникли написана розписка
та підписаний договір. По даним
документам він грошових коштів у
ОСОБА_7 не отримував, у борг не брав, а
написані вони були під тиском та
погрозами, а тому позивач просив
визнати договір позики від 15.12.2009 р.
В судовому засіданні суду першої
інстанції позивач та його адвокат
позовні вимоги підтримали в повному
обсязі та просили визнати договір
позики недійсним на підставі ст.. 231 ЦК
України, що написаний внаслідок
застосування до нього фізичного чи
психічного тиску з боку другої сторони,
або з боку іншої особи.
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 24 лютого 2014 року позов
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання
договору позики та розписки
недійсними залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_6 подав
апеляційну скаргу на дане рішення, в
якій просить скасувати рішення суду,
оскільки вважає його ухваленим із
порушенням норм матеріального права,
ухваливши нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони
по справі, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
відхилення.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Так, залишаючи позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7
про визнання договору позики та
розписки недійсними без задоволення,
суд першої інстанції виходив із того,
що позивачем не доведено підстав для
застосування в даних правовідносинах
положень ст.. 231 ЦК України.

За матеріалами справи колегією суддів
установлено, що позивач ОСОБА_6 20.12.2013
року звернувся до суду з даним позовом
до ОСОБА_7 ( а. с. 2-3).

15 грудня 2009 року між сторонами було
укладено письмовий договір позички,
відповідно до якого ОСОБА_7 передав у
позику ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 35200.00
доларів США, і про отримання грошових
коштів ОСОБА_6 написано власноручно
розписку 15 грудня 2009 року (а.с.6-7).

Позивач ОСОБА_6 вказував, що даний
договір та розписка були написані ним
під примусом і ніяких коштів від
відповідача він не отримував. Розписка
та договір датовані 15.12.2009 року, хоча в
дійсності ним вони були написані в
кінці травня 2011 року. А наступного дня,
після написання розписки та договору
позики, він разом зі своєю матір'ю
звернувся до УБОЗу в Черкаській
області з заявою про безпідставне
вимагання коштів в сумі 35200 доларів США
грн.. ОСОБА_7

Статтею 203 ЦК України визначені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
зокрема зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства , особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.(ст.204 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми. Згідно
вказаної норми ЦК України, розписка,
яка посвідчує передання позикодавцем
позичальнику визначеної грошової суми
є борговим документом, що підтверджує
укладання договору позики.

Позивач ОСОБА_6 посилається на те, що
договір позики є фіктивним та правочин
вчинено проти його волі внаслідок
застосування до нього психічного
тиску.

Відповідно до ст. 231 ЦК України,
правочин вчинено особою проти її
справжньої волі внаслідок
застосування до неї фізичного чи
психічного тиску з боку другої сторони
або з боку іншої особи - визнається
судом недійсним.

П. 21 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року N 9 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" роз'яснено, що при
вирішенні спорів про визнання
недійсним правочину, вчиненого особою
під впливом насильства, необхідно
враховувати, що насильство може
виражатися в незаконних, однак не
обов'язково злочинних діях.
Насильницькі дії можуть вчинятися як
стороною правочину, так і іншою особою -
як щодо іншої сторони правочину, так і
щодо членів її сім'ї, родичів тощо або
їх майна. Факт насильства не
обов'язково має бути встановлений
вироком суду, постановленим у
кримінальній справі.

Районним судом в судовому засіданні
був досліджений відмовний матеріал
ЖРЗПЗ № 6101 від 04.06.2011 року, з якого
вбачається, що 30.05.2011 року позивач
звернувся з заявою про вимагання
грошей ОСОБА_7 Дані матеріали були
направлені 01.06.2011 року до Соснівського
РВ УМВС України в Черкаській області
для перевірки та прийняття рішення.

Постановою слідчого Соснівського РВ
УМВС України в Черкаській області від
06.06.2011 року, позивачу було відмовлено в
порушенні кримінального провадження
по факту шахрайства, так як факту
безпідставного вимагання грошей
задокументовано не було ( а. с. 8) і
копія постанови була направлена
позивачу 06.06.2011 року.

Будь-яких інших доказів позивачем
ОСОБА_6 щодо застосування насильства у
будь-якій формі зі сторони відповідача
ОСОБА_7 до позивача чи його членів сім'ї,
його майна не було надано.

А тому, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції щодо
залишення позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7
про визнання договору позики та
розписки недійсними без задоволення є
обгрунтованими , оскільки позивачем не
наведено підстави недійсності
правочинів відповідно до положень ст.
231 ЦК України.

Крім цього, колегія суддів поділяє
думку районного суду відносно того, що
суду не надано доказів про те, що хоча б
одна з сторін оспорюваного правочину
не мала повний обсяг цивільної
дієздатності, відсутність обмеження
сторони у дієздатності, а також
відсутність обмеження представників
сторін у представництві. І це свідчить
про те, що волевиявлення сторін при
укладенні оспорюваного правочину було
вільним та відповідало їх внутрішній
волі.

У зв'язку з чим, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції вірно застосовано норми
матеріального права та ухвалено
рішення з додержанням положень чинного
законодавства.

Доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи.

Аналізуючи норми матеріального права,
докази у справі, колегія суддів вважає,
що доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і не
впливають на законність судового
рішення, а тому апеляційна скарга
підлягає до відхилення, а рішення суду
першої інстанції до залишення без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 303, ст. 304. ст. 307, ст. 308, ст. 314, ст. 315, ст.
317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду
м. Черкаси від 24 лютого 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7
про визнання договору позики та
розписки недійсними - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий :

Судді :