Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2014 р. Дніпровський районний
суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Чех Н.А.

при секретарях - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Приватного підприємства Фірма «Волна»
до ОСОБА_1, третя особа: Товариство з
обмеженою відповідальністю «Вектор і
Ко» про стягнення матеріальних
збитків,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаною
позовною заявою, посилаючись на те, що
вони є власником автозаправочного
комплексу, який знаходиться за адресою:
м. Київ, проспект Г. Ватутіна, 2-А. 11.02.2013
року о 9.35 годині ОСОБА_1, керуючи
автомобілем «МАN 8.163», державний номер
НОМЕР_1, при виникненні небезпеки для
руху та перешкоди, не вжив заходів для
безпечного руху, внаслідок чого
здійснив зіткнення з навісом
автомийки, яка знаходиться за адресою:
м. Київ, проспект Г. Ватутіна, 2-А, чим
завдав матеріальних збитків
підприємству. Скоївши вказане
правопорушення, ОСОБА_1 залишив місце
пригоди. 15.03.2013 року постановою
Дніпровського районного суду м. Києва
визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні
адміністративних правопорушень,
передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП
внаслідок вищевказаної ДТП. 23.04.2013 року
підприємством було укладено договір №
611606 з ТОВ «Альфа Пласт» на ремонт
пошкодженого ОСОБА_1 навіса автомийки.
Сума договору складає 15 992,54 грн. Таким
чином, підприємству було завдано з боку
відповідача матеріальних збитків на
суму 15 992,54 грн. 06.06.2013 року на адресу
відповідача було направлено претензію,
але вимоги відповідачем виконані не
були.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав обставини
викладені в позовній заяві та позовні
вимоги, просив їх задовольнити.
Зауважив, що саме відповідач має нести
відповідальність, оскільки він на
момент ДТП від маршруту, який вказаний
у путьовому листі, відхилився.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнав, просив відмовити у його
задоволенні з тих підстав, що на його
думку, кошти має сплачувати страхова
компанія, оскільки на момент ДТП він
перебував у трудових відносинах з ТОВ
«Вектр і Ко», яка застрахувала
автомобіль, та знаходився на маршруті,
про що свідчать документи в матеріалах
справи. Підтвердив, що він дійсно
заїхав на заправку позивача. Зупинився,
але з машини не виходив. Не заперечував
того, що заїзд на заправку по пр-ту. Г.
Ватутіна, не передбачено його
маршрутом, автомобілі ТОВ «Вектр і Ко»
заправляються на своїй конкретній
заправці. Просив врахувати його
письмові заперечення.

Представник третьої особи в судовому
засіданні підтвердив, що дійсно
відповідач був їх працівником на
момент ДТП. Але 11.02.2013 року він
знаходився на автозаправці по пр-ту. Г.
Ватутіна, 2-А. Путьовий лист, в якому
зазначено адреси зупинок автомобіля
«МАN 8.163» за маршрутом,
договором-заявкою з вказаними адресами
для завантаження та розвантаження
вантажу, та наявністю у ТОВ «Вектр і Ко»
дійсного договору на постачання палива
з ТОВ «ВТФ «Авіас» № 162 від 06.04.2011 року,
виключає можливість зупинки та
знаходження транспорту на
автозаправочному комплексі за адресою
ДТП для виконання трудових обов'язків.
Про вимушену зупинку водія під час руху
за маршрутом керівництво не
повідомлялося, тому зупинка
транспорту, за адресою не передбаченою
виконанням трудових обов'язків водія,
розглядається як перерва для
відпочинку. На час перерви дії водія не
розцінюються як процес виконання
трудових обов'язків, та не є порушенням
трудового режиму підприємства. Просив
врахувати письмові пояснення.

Вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача, представника
третьої особи, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку що
позовні вимоги підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що ПП Фірма «Волна»
є власником автозаправочного
комплексу по проспекту Г. Ватутіна, 2-А в
м. Києві.

11.02.2013 року о 9.53 годині ОСОБА_1, керуючи
автомобілем «МАN 8.163», державний номер
НОМЕР_1, здійснив зіткнення з навісом
автомийки, яка знаходиться за адресою:
м. Київ, проспект Г. Ватутіна, 2-А, чим
завдав матеріальних збитків
підприємству. Скоївши вказане
правопорушення, ОСОБА_1 залишив місце
пригоди.

15.03.2013 року постановою Дніпровського
районного суду м. Києва визнано винним
ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних
правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4,
124 КУпАП.

23.04.2013 року між ТОВ «Альфа-Пласт» та ПП
Фірма «Волна» було укладено договір №
611606 на ремонт пошкодженого навісу
автомийки, по пр-ту. Г. Ватутіна, 2-А в м.
Києві. З додатку № 1/1 до договору № 611606
від 23.04.2013 року (смета) вартість виробів,
їх доставка та монтаж складає 15 992,54 грн.

Таким чином, в суді було встановлено,
що внаслідок ДТП, яке скоїв відповідач,
позивач отримав шкоду в розмірі 15 992,54
грн.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник,
права якого порушені, має право на
відшкодування завданої йому майнової
та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України,
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів є джерелом
підвищеної небезпеки. Шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі. З
урахуванням обставин справи суд може
зобов'язати особу, яка завдала шкоди
майну, відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі. Розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди, життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», з зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу страховик
зобов'язаний відшкодувати витрати,
пов'язані з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством України.

В суді було встановлено, що з 03.11.2011 року
по 18.02.2013 року відповідач працював в ТОВ
«Вектр і Ко» на посаді водія
автотранспортних засобів.

З Полісу № АВ/6298871 від 27.02.2012 року
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів слідує, що автомобіль «МАN 8.163»,
державний номер НОМЕР_1 було
застраховано третьою особою в ПрАТ «СК
«Лафорт», строк дії договору з 28.02.2012
року по 27.02.2013 року, ліміт
відповідальності 50 000,00 грн., франшиза -
0.

Як було встановлено в суді, ДТП сталася
11.02.1013 року на АЗК по пр-ту Г.Ватутіна, 2-А
в м.. Києві, тоді як Подорожній лист №
30211 вантажного автомобіля «МАN 8.163»,
державний номер НОМЕР_1, водій ОСОБА_1,
від 11.02.2013 року, не передбачає зупинку
та заправку за вказаною адресою. Про
вимушену зупинку ОСОБА_1 під час руху за
маршрутом керівництво ТОВ «Вектр і Ко»
не повідомляв, тому зупинка автомобіля
на місці ДТП, яка не передбачена
виконанням трудових обов'язків,
розглядається як перерва для
відпочинку. Що дає підстави суду
вважати, що водій ОСОБА_1 11.02.2013 року о
09.35 годині знаходився по пр-ту. Г.
Ватутіна, 2-А в м. Києві у вільний від
роботи час, а тому має нести усю
відповідальність по відшкодуванню
завданої ним шкоди.

Враховуючи вимоги законодавства
позивач обґрунтовано звернувся до суду
з позовом щодо відшкодування йому
шкоди, завданої внаслідок ДТП в сумі 15
992,54 грн., і вимоги підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. По даній справі
позивачем було сплачено судовий збір у
розмірі 320,0 грн., оскільки в даній
справі, враховуючи позовні вимоги,
судовий збір передбачений в сумі 229,40
грн., саме дана сума підлягає
відшкодуванню відповідачем на користь
позивача.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 386, 1166, 1172, 1187, 1192 ЦК
України, ст.ст. 22, 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ст.ст. 60, 61, 88, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК
України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги Приватного
підприємства Фірма «Волна» до ОСОБА_1,
третя особа: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Вектор і Ко» про
стягнення матеріальних збитків -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Приватного підприємства Фірма «Волна»
матеріальні збитки в сумі 15 992 грн. 54
коп. та судові витрати - 229 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду міста Києва через
Дніпровський районний суд міста Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя: