Справа № 199/859/14-ц
УХВАЛА

іменем України

13 лютого 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Руденко В.В., при
секретарі Коломієць Я.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в місті Дніпропетровську справу
за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Дніпропетровській області Саване Сорі
Мамадієвича, боржник: Кіровський
відділ державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із скаргою, в
якій просив визнати неправомірними дії
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Дніпропетровській області Саване Сорі
Мамадієвича щодо винесення 25 січня 2014
року постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження (ЄДРПОУ ВП №
41713882) з примусового виконання ухвали
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 03 грудня
2013 року. В обґрунтування скарги заявник
посилається на те, що 25 січня 2014 року
державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Дніпропетровській області Саване С.М.
виніс неправомірну вищевказану
постанову. Висновок державного
виконавця Саване С.М., зроблений ним у
цій постанові про те, що подана
заявником для примусового виконання
ухвала Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
03 грудня 2013 року не відповідає вимогам
ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» є
хибним. Також хибним є висновок, що
діючим законодавством не передбачено
примусове виконання державною
виконавчою службою ухвали суду про
забезпечення позову.

У судове засідання заявник ОСОБА_1,
державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Дніпропетровській області Саване С.М.
не з'явились, повідомлені належним
чином, заявник надав заяву про розгляд
справи за його відсутності, тому суд
вважає за доцільне з урахуванням
розумних строків розгляду справи
розглянути справу у відсутність
сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи,
приходить до наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; водночас основи
організації та діяльності державної
виконавчої служби, її завдання,
правовий статус працівників органів
державної виконавчої служби та умови і
порядок виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначені Законами України «Про
державну виконавчу службу» та «Про
виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження» рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця та інших посадових осіб
державної виконавчої служби можуть
бути оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

За ст.383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження, мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 25 січня 2014 року
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Дніпропетровській області Саване Сорі
Мамадієвичем було винесено постанову
відмову у відкритті виконавчого
провадження (ЄДРПОУ ВП № 41713882) з
примусового виконання ухвали
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 03 грудня
2013 року про витребування з Кіровського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції виконавчого
провадження за виконавчим листом №
3386/09, виданим 03.09.09. року
Амур-Нижньодніпровським районним
судом м.Дніпропетровська про стягнення
з МКП «Дніпроліфт» на користь заявника
суму боргу в розмірі 211,20 грн.

Підставою відмови було те, що згідно ст.
135 ЦПК України не передбачено, що ухвала
про забезпечення доказів виконується
державною виконавчою службою, та також
не передбачено, що вона має силу
виконавчого документу. Крім того, в
ухвалі не зазначається адреси, ІПН та
ЄДРПОУ стягувача та боржника.

За змістом ст.3 Закону України «Про
державну виконавчу службу» виконання
рішень покладається саме на державних
виконавців. За ч.1,ч.2 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст. 17 Закону України
«Про виконавче провадження»
підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи - ухвали, постанови судів у
цивільних, господарських,
адміністративних справах,
кримінальних провадженнях та справах
про адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом та ін..

З огляду на це, суд вважає, що посилання
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Дніпропетровській області Саване Сорі
Мамадієвича на норми ст. 135 ЦПК України
є безпідставними. Крім того, на думку
суду, ухвала Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
03 грудня 2013 року про витребування
доказів відповідає вимогам ст. 18 Закону
України «Про виконавче провадження»,
оскільки в ній зазначені ті дані, які
відомі суду на час винесення ухвали.
Проте, суд приймає до уваги той факт, що
Кіровським відділом державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції ухвала
суду від 03 грудня 2013 року виконана в
добровільному порядку, що
підтверджується ухвалою
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровську від 31 січня 2014
року, тому відкриття провадження з
примусового виконання вищевказаної
ухвали на разі є недоцільним.

Отже, суд вважає, що заявлені вимоги
ОСОБА_1 задоволенню не підлягають в
повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.388 ЦПК України
судові витрати між сторонами не
розподіляються, оскільки останніми не
надано доказів їх понесення.

Керуючись ст.ст. 209, 210, 383-388 ЦПК України,
суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на
неправомірні дії державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Дніпропетровській області Саване Сорі
Мамадієвича, - відмовити.

Судові витрати розподілу не
підлягають.

Ухвала суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
міста Дніпропетровська шляхом подачі в
5-денний строк з дня отримання копії
ухвали апеляційної скарги.

Суддя
В.В. Руденко