У х в а л а

іменем україни

26 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_2, яка діє від імені публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк», на рішення
Шишацького районного суду Полтавської
області від 31 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 31 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1,
просило стягнути на його користь з
відповідача заборгованість за
договором про надання банківських
послуг від 15 січня 2007 року в сумі
3 820,78 доларів США, що за курсом НБУ
складає 30528 грн 3 коп. та
заборгованість за договором від 5
листопада 2007 року в сумі 23036
грн 8 коп.

Зазначало, що 15 січня 2007 року між
сторонами було укладено Договір про
надання банківських послуг б/н, датою
укладення якого є дата відкриття
рахунку зазначена в розділі «відмітки
банку» заяви - тобто 5 лютого 2007 року. За
умовами даного договору позивачу було
видано платіжну картку «Універсальна»
№ 4149 6053 5208 1400 з терміном дії до січня 2009
року (01/09) та встановлено кредитний
ліміт у розмірі 1980,00 доларів США зі
сплатою відсотків за його користування
в розмірі 2,00% в місяць із розрахунку 360
днів у році. Термін дії кредитного
ліміту та кінцевий термін його
повернення збігається з терміном дії
платіжної картки. В подальшому між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та відповідачем шляхом
підписання останнім заяви від
5 листопада 2007 року було укладено
Договір про надання банківських послуг
б/н, датою укладення якого є дата
відкриття рахунку зазначена в розділі
«відмітки банку» заяви - тобто 23
листопада 2007 року. Даний договір
складається з заяви, Умов та Правил
надання банківських послуг і тарифів.
За умовами даного договору позивачу
було видано платіжну картку «МЕТRO»
№ 7777 0300 0122 8926 з терміном дії до червня
2009 року (06/09) та встановлено кредитний
ліміт у розмірі 9 200 грн зі сплатою
відсотків за його користування в
розмірі 2,5 % в місяць на залишок
заборгованості. Термін дії кредитного
ліміту та кінцевий термін його
повернення збігається з терміном дії
платіжної картки. При цьому, Умови
надання банківських послуг
встановлені банком в стандартизованій
формі, не потребують їх підписання з
боку позичальника. ОСОБА_1, підписавши
заяву про надання банківських послуг,
приєднався до стандартизованої форми
Умов надання банківських послуг. У
зв'язку з порушенням відповідачем
зобов'язань за кредитним договором від
15 січня 2007 року на 31 травня 2013 року
утворилась заборгованість в сумі 3820,78
доларів США. Також у зв'язку з
порушенням відповідачем зобов'язань за
кредитним договором від 5 листопада 2007
року на 2 липня 2013 року утворилась
заборгованість в сумі 23036 грн 8 коп.
Посилаючись на наведене, позивач
просив задовольнити позов.

Рішенням Шишацького районного суду
Полтавської області від 31 липня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 31 жовтня 2013 року, у задоволенні
позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду першої та апеляційної інстанції
скасувати, передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до Умов і Правил надання
банківських послуг, які разом із
заявами клієнта складають договори про
надання банківських послуг у вигляді
видачі ОСОБА_1 банківських карток,
термін дії кредитного ліміту
збігається з терміном дії платіжних
карток (п. 6 заяви, п. п. 9.3, 9.6, 9,7 Умов, п.
п. 3.1.1, 3.1.2, 3.1.3 Правил користування
платіжною карткою).

Судами встановлено, що Банком
відповідачу видано дві платіжні картки
із строком дії до 31 січня 2009 року та 30
червня 2009 року.

Строк їх дії, у визначеному Правилами
користування платіжною карткою
порядку, продовжений не був.

За таких обставин суди дійшли
обґрунтованого висновку, що право на
стягнення заборгованості виникло у
Банку з часу закінчення дії платіжних
карток та що з цього часу починається
перебіг строку позовної давності.

Позов до суду подано після його спливу,
доказів про те, що цей строк пропущено з
поважних причин не надано.

Доводи касаційної скарги про те, що
укладені між сторонами договори
пролонговувались відповідно до п. 9.12
Умов і правил надання банківських
послуг підлягають відхиленню, оскільки
встановлене цим пунктом правило є
загальним щодо всіх банківських
послуг, до яких зокрема належать і
вкладні операції.

Однак, п.п. 9.3, 9.6, 9.7 цих Умов та п.п. 3.1.1,
3.1.2, 3.1.3 Правил користування платіжною
карткою визначають строк дії саме
платіжної картки і є виключенням із
загального правила, у зв'язку з чим при
вирішенні спору суди правильно
керувалися цими положеннями Умов та
Правил.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи скарги про неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відхилення касаційної скарги і
залишення судових рішень без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, яка діє від
імені публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк відхилити.

Рішення Шишацького районного суду
Полтавської області від 31 липня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 31 жовтня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук Судді:В.О.
Кузнєцов Д.О. Остапчук