Єдиний унікальний номер 205/745/14-ц
Справа № 2/205/1829/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2014 року

м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Залімської Н.В.,

при секретарі Кравцову С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Дніпропетровська цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» 17 січня 2014 року
звернулося до Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
Позивач у своєму позові посилався на
те, що 20 січня 2006 року між позивачем та
відповідачем було укладено кредитний
договір, згідно умов якого позивач
надав відповідачу кредит у розмірі 4000
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму
залишку заборгованості, а відповідач
зобов'язався кошти прийняти, належним
чином їх використовувати та повернути
у строк та на умовах, передбачених
договором. Разом з тим, відповідач свої
зобов'язання щодо повернення кредиту
та сплати процентів не виконав, що
призвело до виникнення заборгованості,
розмір якої станом на 24 грудня 2013 року
склав 28026,97 грн.

Позивач у своєму позові просив суд
стягнути з відповідача на користь
позивача заборгованість за кредитним
договором у сумі 28026,97 грн. та судові
витрати.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не
визнав у повному обсязі, надав суду
заяву про застосування строків
позовної давності.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи, оцінивши
надані та здобуті докази, вважає, що в
задоволенні позовних вимог необхідно
відмовити за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 20 січня 2006 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого відповідно до
Статуту є ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 16), та
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
№ б/н, згідно умов якого банк надав
відповідачу кредит у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 48,00 %
на рік на суму залишку заборгованості,
а відповідач зобов'язався кошти
прийняти, належним чином їх
використовувати та повернути у строк
та на умовах, передбачених договором
(а.с. 7).

При цьому, відсотки за кредитом, строк
та порядок погашення заборгованості
були визначені Умовами та правилами
надання банківських послуг (а.с. 8-11).

У п. п. 9.1, 9.4 Умов зазначено, в яких
випадках дія картки припиняється та з
якого часу у кредитора виникає право на
примусове стягнення заборгованості та
в якому порядку.

Згідно п. 9.4 Умов, у випадку наявності
перевитрат платіжного ліміту по картці
та непогашення їх клієнтом протягом 6
місяців, картка закривається та її
наступне відновлення можливе лише
після повного погашення
заборгованості.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості за договором № б/н від 20
січня 2006 року та виписки з карткового
рахунку 23 січня 2006 року з платіжної
картки було знято 3965,50 грн. та 30,90 грн.,
після чого щомісячні платежі не
здійснювались (а.с. 4-6, 30-31).

Таким чином, відповідно до умов,
укладеного між сторонами договору та
Умов, платіжна картка повинна бути
закрита протягом 6 місяців після
настання строку погашення чергового
платежу, тобто з 01 липня 2006 року.

Позивач звернувся до суду з даним
позовом 17 січня 2014 року.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Частиною 5 статті 261 ЦК України
передбачено, що за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання. За
зобов'язаннями, строк виконання яких не
визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Разом з тим, із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Отже, умова договору про надання
кредитного ліміту на платіжну картку
про те, що строк дії картки не
визначений, не свідчить про те, що цей
договір не має строку виконання.

У п. 31 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
судову практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що при застосуванні
положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, суди мають
виходити з того, що у системному зв'язку
з ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону ця вимога
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямована на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту. У зв'язку
із цим та враховуючи, що ЦК України не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК України про
позовну давність. Оскільки зі спливом
строків позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» та вимоги ЦК України
щодо позовної давності застосовуються
й до додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Відповідач під час розгляду справи
заявив відповідне клопотання про
застосування строків позовної
давності (а.с. 35-36).

Таким чином, розглядаючи даний спір в
межах заявлених вимог, оцінюючи
здобуті по справі докази щодо їх
належності, допустимості,
достовірності, а також достатності та
взаємності зв'язку у сукупності, суд
першої інстанції дійшов до висновку, що
позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до
ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України суд враховує, що позивач від
сплати судових витрат не звільнений,
його позовні вимоги не належать до
задоволення, у зв'язку з чим
відшкодуванню за рахунок відповідача
не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись
Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
судову практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
ст. ст. 15-16, 251-252, 257, 261, 267 Цивільного
кодексу України, Законом України «Про
банки і банківську діяльність», ст. ст.
10-11, 59-60, 88, 209, 212-215, 218
Цивільно-процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Ленінський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів.

Суддя
Н.В. Залімська