Провадження № 22ц/790/1240/14
Головуючий 1 інст. -Сілантьєва Е.Є.
Справа № 2033/9250/12
Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А.,

Кіся П.В.,

при секретарі - Кузьменко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1
на рішення Фрунзенського районного
суду м.Харкова від 15 листопада 2013 року
та на додаткове рішення Фрунзенського
районного суду м.Харкова від 30 грудня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3, відділу реєстрації
актів громадянського стану
Вовчанського районного районного
управління юстиції Харківської
області, треті особи - ОСОБА_1, Служба у
справах дітей Фрунзенського району
Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради про
встановлення батьківська та визнання
права власності в порядку в порядку
спадкування за законом,

встановила:

2.11.2012 року позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просить встановити
факт батьківства ОСОБА_4, по відношенню
до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язати
районний відділ реєстрації актів
громадянського стану Вовчанського
району Харківської області знести
відповідні зміни до актового запису №
122 від 02 липня 1994 року в книзі
реєстрації зароджень та видати нове
свідоцтво про народження на ім'я ОСОБА_2
та визнати за позивачем право
власності в порядку спадкування за
законом на квартиру АДРЕСА_1 після
смерті батька ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2. В обґрунтування заявлених
вимог зазначив наступне: з січня 1993
року його мати, ОСОБА_1, знаходилась у
фактичних шлюбних відносинах з його
батьком ОСОБА_4, вели спільне
господарство, у них був спільний
сімейний бюджет, разом мешкали у
квартирі АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1
та ОСОБА_4 народився син - позивач по
справі, якого вони разом виховували. З
часу народження позивача, ОСОБА_4
визнавав позивача своїм сином,
піклувався про матір позивача як про
свою дружину, відвозив її до пологового
будинку, забирав з пологового будинку,
займався вихованням позивача, мешкав
разом і позивачем та його матір'ю.
Позивач зазначив, що ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2. Про його смерть позивач
дізнався в серпні 2011 року, оскільки до
цього часу він протягом року проходив
навчання в США. Після смерті ОСОБА_4
залишилась спадщина - квартира АДРЕСА_1,
на яку позивач просить визнати за ним
право власності, оскільки інших
спадкоємців першої черги у померлого
не було та позивач своєчасно звернувся
до нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини.

У судовому засіданні позивач, його
представники, які діяли на підставі
нотаріально посвідчених довіреностей
ОСОБА_5, ОСОБА_6, позовні вимоги
підтримали у повному обсязі та просили
їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1, її представник
ОСОБА_7, заперечували проти задоволення
позовних вимог. ОСОБА_1 у судовому
засіданні не заперечувала проти того
факту, що ОСОБА_1 та її покійний брат,
ОСОБА_4 мешкали разом як до народження
позивача і після, працювали разом.
Разом з тим відповідачка зазначила, що
хоча ОСОБА_1 і мешкала у спірній
квартирі до народження ОСОБА_2, але
народився ОСОБА_2 у м. Вовчанськ. ОСОБА_1
після народження ОСОБА_2 приїхала
мешкати у спірну квартиру разом з
ОСОБА_2 , коли йому 8 місяців. ОСОБА_1 не
заперечувала, що її чоловік був
хрещеним батьком ОСОБА_2, але на це вони
погодилися тільки ради ОСОБА_4
Відповідно до пояснень ОСОБА_1, її брат
ОСОБА_4 та та ОСОБА_1 постійно
сварились, оскільки ОСОБА_4 дуже
зловживав спиртними напоями, та ОСОБА_1
разом з сином переїжджала мешкати у
Вовчанськ. ОСОБА_1, неодноразово
лікувала ОСОБА_4 від алкоголізму.
Відповідач зазначила, що ОСОБА_4,
постійно сумнівався про те, що ОСОБА_2
це його рідний син та навіть хотів
провести генетичну експертизу, про що
говорив відповідачу. З 2009 року,
відповідно її пояснень, ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 остаточно розлучилися, та
ОСОБА_4, став жити з іншою жінкою, від
якої вона і дізналася про смерть брата.
Також ОСОБА_1 зазначила, що вона після
смерті брата в шестимісячний термін
звернулась з заявою про прийняття
спадщини до нотаріальної контори.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував проти
задоволення позову, надав письмові
заперечення проти позову. У судовому
засіданні відповідач підтримав та
оголосив свої письмові заперечення, та
зазначив, що справа слухається у суді
тільки внаслідок того, що після смерті
ОСОБА_4, брата відповідача, залишилася
спадщина у вигляді квартири, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Зазначена квартира була отримана його
матір*ю - ОСОБА_8 та її чоловіком - ОСОБА_9
У спірній квартирі виросли та постійно
проживали ОСОБА_3, брат ОСОБА_4 та сестра
- ОСОБА_1 Згодом відповідач та ОСОБА_1
переїхали жити до іншого жила, а в
квартирі залишились проживати батьки
та ОСОБА_4 Відповідач раз на рік, а іноді
частіше, приїздив до матері в гості. Він
декілька разів бачив позивача по
справі, коли він був ще малим, бачив
ОСОБА_1, однак, жодного разу ОСОБА_4 не
представляв йому ОСОБА_2 як сина, а
ОСОБА_1, як свою дружину. Зі слів матері
та самого ОСОБА_4, відповідач знав, що
ОСОБА_4 зійшовся із жінкою, яка має
дитину - ОСОБА_2, та привів їх жити до
батьківського дому. Мати часто мені
скаржилась на відношення з боку ОСОБА_1
до неї, а також з боку ОСОБА_2.

Окрім того, мати мені розповідала, що
ОСОБА_1 наполягає на тому, щоб ОСОБА_4 на
ній одружився та усиновив ОСОБА_2, однак
ОСОБА_4 був категорично проти цього,
оскільки не бажав записувати на себе
чужу дитину. Також, відповідач
зазначив, що ОСОБА_4 зловживав
спиртними напоями та у нього був важкий
характер.

Третя особа, ОСОБА_1, зазначала, що вона
підтримує позовні вимоги та просить їх
задовольнити. Також пояснила, що вона
познайомилась з ОСОБА_4 у 1992 році, з 1993
року вони почали разом мешкати як
родина, в цивільному шлюбі. В 1994 році у
цивільному шлюбі народилась дитина
ОСОБА_2, позивач по справі. Весь цей час
третя особа мешкала разом з ОСОБА_4 та
його батьками у квартирі АДРЕСА_1, у них
був спільний бюджет, шлюбно-сімейні
стосунки, сумісний бізнес. У дитинстві
ОСОБА_2 часто хворів, за вказаною
адресою часто приходили лікарі; ОСОБА_2
з 5 років займався з репетитором
англійською мовою, та репетитор також
приходив по зазначеній адресі. У 1998
році ОСОБА_2 хрестили, та хрещеною
матір'ю біла рідна сестра ОСОБА_4 -
відповідач по справі ОСОБА_1, а у
свідоцтві про хрещення ОСОБА_2 був
записаний як ОСОБА_2, про що ніхто не
заперечував, оскільки ні у кого не
виникало сумніві, що ОСОБА_4 є рідним
батьком ОСОБА_2. Коли ОСОБА_2 пішов у
школу ОСОБА_4 був зазначений у
документах як батько, він приймав
активну участь у шкільному житті
дитини - ОСОБА_2. Також третя особа
зазначила, що з покійним ОСОБА_4 вона
мешкала разом як до народження ОСОБА_2,
так і після. ОСОБА_4 відвозив та забирав
з родильного будинку. На початку
відносин не реєстрували шлюб, оскільки
було- скрутне матеріально становище, а
бажали зробити пишне весілля. Разом
мешкали до 2009 року. ОСОБА_1 пояснила, що
ОСОБА_4 постійно зловживав
алкогольними напоями, вона його
неодноразово лікувала, але він все одно
починав пити. Тому у 2009 році вони
перестали мешкати разом, та третя особа
виїхала мешкати у Росію, але вони
постійно підтримували зв'язок,
оскільки у них був син.

Представник третьої особи - Служби у
справах дітей Фрунзенського району
Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради
Кузнецова О. Б. до судового засідання не
з'явилися, про день та час слухання
справи повідомлялись своєчасно та
належним. Через канцелярію суду надали
клопотання про слухання справи за їх
відсутності, ухвалити рішення на
розсуд суду.

Представник відділу реєстрації актів
громадянського стану Вовчанського
районного управління юстиції
Харківської області до судового
засідання не з'явився, про день та час
слухання справи повідомлялись
своєчасно та належним чином, через
канцелярію суду надали заяву про
слухання справи у їх відсутності.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м.Харкова від 15 листопада 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено.
Встановлено факт батьківства ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно
ОСОБА_2, якій народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.
Вовчанську Харківської області.

Зобов'язно відділ реєстрації актів
громадянського стану Вовчанського
районного управління юстиції
Харківської області внести зміни в
актовий запис № 122 від 02 липня 1994 року,
зроблений районним відділом
реєстрації актів громадянського стану
Вовчанського районного управління
юстиції Харківської області про
народження ОСОБА_2, де в графі «батько»
записати ОСОБА_4.

У зв'язку з внесенням змін до актового
запису зробленого районним відділом
реєстрації актів громадянського стану
Вовчанського районного управління
юстиції Харківської області анулювати
свідоцтво про народження дитини
«ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3» та видати
свідоцтво про народження дитини
«ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3».

Визнати право власності за ОСОБА_2 у
порядку спадкування за законом на
квартиру АДРЕСА_1 після смерті батька,
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Додатковим рішенням Фрунзенського
районного суду м.Харкова від 30 грудня
2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 120 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір у розмірі 3 099 грн.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 просить
рішення суду від 15.11.13 та додаткове
рішення від 30.12.2013 року скасувати та
ухвалити нове про, відмову в
задоволенні позову, посилачючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
оскільки суд безпідставно не узяв до
уваги лише пояснення свідків з боку
позивача та письмові докази, а надані
докази з боку відповідача не узяв до
уваги не обґрунтувавши свої висновки.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Статтями 10, 11, 57, 60, 179, 212, 213, 214 ЦПК
України передбачено, що цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування під час
судового розгляду є факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше значення
для вирішення справи (причини
пропуску строку позовної давності
тощо) і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення. Суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.7 Конвенції «Про права
дитини», - дитина, наскільки це можливо,
повинна знати своїх батьків. Питання
щодо походження дитини суд вирішує на
підставі будь-яких доказів про це.

Відповідно до ст. 53 Кодексу про шлюб та
сім'ю України, походження дитини від
батьків, які не перебувають між собою в
шлюбі, встановлюється шляхом подачі
спільної заяви батьком і матір'ю дитини
в державні органи реєстрації актів
громадянського стану. В разі
народження дитини у батьків, які не
перебувають в шлюбі, при відсутності
спільної заяви батьків, батьківство
може бути встановлене в судовому
порядку.

При встановленні батьківства суд бере
до уваги спільне проживання та ведення
спільного господарства матір'ю дитини
і відповідачем до народження дитини,
або спільне виховання чи утримання
ними дитини, або докази, що з
достовірністю підтверджують визнання
відповідачем "батьківства.

Як роз'яснено у п.3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року №3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
роз'яснено, що оскільки підстави для
визнання батьківства за рішенням суду,
зазначені у ст. 128 СК, істотно
відрізняються від підстав його
встановлення, передбачених ст. 53
чинного на момент виникнення спірних
правовідносин КпШС 1969 року, суди,
вирішуючи питання про те, якою нормою
слід керуватися при розгляді справ
цієї категорії, повинні виходити з дати
народження дитини.

Так, при розгляді справ про
встановлення батьківства щодо дитини,
яка народилась до 1 січня 2004 року,
необхідно застосовувати відповідні
норми КпШС 1969 року, беручи до уваги всі
докази, що достовірно підтверджують
визнання відповідачем батьківства в
сукупності, зокрема спільне проживання
й ведення спільного господарства
відповідачем та матір'ю дитини до її
народження, спільне виховання або
утримання ними дитини.

Ст. 1261 ЦК України передбачене, що у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, якій його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України,
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини.

Рішення суду першої інстанції
обґрунтоване встановленням таких
фактів та відповідних їм
правовідносин.

ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2, який народився
ІНФОРМАЦІЯ_1, про що 02 липня 1994 року
зроблений актовий запис № 122. В
свідоцтві про народження ОСОБА_2 за
вказівкою позивачки, відповідно до ч.І
ст. 135 Сімейного кодексу України,
батьком записаний ОСОБА_4

Спірні правовідносини регулюються
нормами Кодексу про шлюб та сім'ю
України чинним на момент виникнення
правовідносин між сторонами.

З свідоцтва про народження ОСОБА_2
виданого 02 липня 1994 року вбачається, по
- батькові позивача ОСОБА_2 зазначено -
ОСОБА_2, та в графі батько вказано
ОСОБА_4, (а.с.10).

В копії заяви про прийняття позивача до
шкоди на ім'я директора Харківського
ліцею № 161 « Імпульс» з поглибленим
вивчанням англійської мови від 27
серпня 2006 року від ОСОБА_1 та ОСОБА_4
зазначено, що вони, як батьки, просять
прийняти їхнього сина ОСОБА_2 до 7-го
класу Харківського ліцею № 161
«Імпульс» (а.с. 8).

Також суду надано Свідоцтвом про
хрещення від 14.06.1998 р. де зазначено, що
таїнство хрещення здійснено над ОСОБА_2
в Храмі Святого Олександра Невського,
хрещений батько ОСОБА_10, який являється
чоловіком відповідача по справі
ОСОБА_1, та хрещена мати ОСОБА_11.
(а.с.11)

Судом досліджувалась медична картка
ОСОБА_2 де зазначено, що мати ОСОБА_1,
батько ОСОБА_4, та адреса проживання:
АДРЕСА_1, що співпадає з місцем
реєстрації та проживання ОСОБА_4 (а.с. 13).
Відповідно до виписки з історії
розвитку дитини ОСОБА_2 в якій
містяться відомості про те, що він
проживає до АДРЕСА_1, та що він
знаходиться на обліку в 7-й дитячий
поліклініці з дня народження. Що також
підтверджує факт проживання ОСОБА_2 за
однією адресою з ОСОБА_4 (а.с. 12).

Згідно наданої характеристики на
випускника 9-Б класу Харківського ліцею
№ 161« Імпульс» ОСОБА_2 вбачається, що
батьки, ОСОБА_1 та ОСОБА_4, приділяли
багато уваги вихованню свого сина,
контролювали процес навчання,
відвідували їатьківські збори,
цікавилися успіхами дитини, допомагали
роботі «батьківської трійки» ( а.с. 14).

Також позивачем були надані
фотографії, де зображені ОСОБА_4 та
ОСОБА_1, та маленький ОСОБА_2, які
знаходяться поряд. В судовому
засіданні було оглянуто фото, де
знаходяться ОСОБА_4, ОСОБА_2 та
вчителька англійської мови перед
поїздкою ОСОБА_2 за кордон до Америки.
На інших фото зображені ОСОБА_4,. та
ОСОБА_1 разом з родичами. Фото надані за
різні проміжки часу, що свідчить про те,
що ОСОБА_4,. та ОСОБА_1 жили однією сім'єю
та разом виховували ОСОБА_2

В матеріалах справи мається копія
договору купівлі - продажу квартири
АДРЕСА_1 на ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ( а.с. 188 )
які були сусідами ОСОБА_4 та ОСОБА_1.
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_14,
яка є жінкою ОСОБА_13 пояснила, що ОСОБА_4
та ОСОБА_1, були їхніми сусідами,
мешкали на одній площадці сходів, та
зазначила, що вони були однією сім'єю,
разом виховували ОСОБА_2, ОСОБА_4 завжди
називав ОСОБА_2 своїм сином, ОСОБА_1
своєю дружиною. Даний свідок в судовому
засіданні надала свою копію паспорта
та копію паспорта свого чоловіка
ОСОБА_13, де зазначено, що вони дійсно
проживали в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 109-115,
186, 189).

Суд поставився критично до пояснень
свідка ОСОБА_15, який є чоловіком
відповідача по справі ОСОБА_1, та є
заінтересованою особою у вирішенні
справи; свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 які
знали ОСОБА_4, тільки з 2010 року та їм не
відомо про обставини народження ОСОБА_2
та про життя ОСОБА_4 до 2010 року;Свідка
ОСОБА_18, якій відомо про обставини
життя ОСОБА_4 та позивача по справі
тільки зі слів матері ОСОБА_4

Також суд вважав що заперечення
відповідачів по справі є голослівними
та такими, що не знайшли свого
підтвердження по матеріалам справи.
Крім того, відповідач по справ: ОСОБА_1,
не заперечувала того факту, що вона
знала ОСОБА_1 ще до народження ОСОБА_2,
не заперечувала того факту, що ОСОБА_1
разом з позивачем мешкала у спірної
квартирі як до так і після народження
позивача.

Також, за клопотанням позивача по
справі була призначена та проведена
судово-медична (генетикоскопічна)
експертиза № 118 від 03.10.2013 року,
відповідно висновків якої в умовах
даної судово-медичної
молекулярно-генетичної експертизи при
використанні вказаного обладнання та
наявних методик встановлено, що
гістологічний препарат (фрагмент
тканини серця, відібраний під час
судово-медичного дослідження трупу
ОСОБА_4) є непридатним для проведення
судово-медичної
молекулярно-генетичної експертизи з
метою встановлення біологічного
батьківства.

Суд зазначав, що клопотання позивача
про призначення вищевказаної
експертизи, надання своїх зразків
крові свідчить про те, позивач
намагався довести безспірність свого
родства з ОСОБА_4, але експертиза була
не проведена не за виною позивача по
справі.

Враховуючі зазначене, суд приходить до
висновку, що позивач по справі, ОСОБА_2,
є сином ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2,
оскільки допитані у судовому засіданні
свідки ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23, ОСОБА_14, ОСОБА_24, ОСОБА_25,
ОСОБА_26 та досліджені вищезазначені
докази свідчать про те, що ОСОБА_1 та
покійний ОСОБА_4 мешкали разом як до
народження позивача по справі так і
після народження, разом його
виховували та несли витрати на його
утримання.

Вимога позивача щодо визнання за ним
права власності на квартиру АДРЕСА_1 y м.
Харкові також підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач по
справі своєчасно, 10 вересня 2011 року
звернувся до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини, але не
мав можливості отримати свідоцтво на
спадщину у зв'язку з тим, що не було
встановлено факту спорідненості.

Виходячи з наведеного, позивач
здійснив всі необхідні дії для
прийняття спадщини після смерті
батька, але не прийняв її через
обставини, що від нього не залежать.

Таким чином встановлено, що позивач є
спадкоємцем першої черги спадкування
за законом після смерті батька, ОСОБА_4
у встановлений ст. 1270 ЦК України строк
прийняв спадщину після його смерті,
інших спадкоємців першої черги, які
здійснили будь-які дії щодо прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_4,, не
встановлено. Тому суд визнав право
власності на квартиру АДРЕСА_1 після
смерті батька, ОСОБА_4 померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суд вважав, що також підлягають
задоволенню позовні вимоги щодо
внесення змін до свідоцтва про
народження та видачі нового свідоцтва
про народження, при цьому суд керується
Правилами внесення змін до актових
записів цивільного стану, їх
поновлення та анулювання, затверджених
наказом Міністерства юстиції України
від 12.01.2011 р. (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 14.01.2011 р.
за № 55/18793).

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка. Правильно
встановивши юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки та не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи не відносяться до тих
підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення відносно скасування
чи зміни оскаржуємого судового рішення
і висновків суду першої інстанції не
спростовують, в її задоволенні
належить відмовити на підставі ст.308
ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317,
319, 321, 322, 324, 325 ЦПК України, судова
колегія,

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду
м.Харкова від 15 листопада 2013 року та
додаткове рішення Фрунзенського
районного суду м.Харкова від 30 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: