Справа № 351/1108/13-ц
Провадження № 22-ц/779/502/2014
Головуючий у 1 інстанції Боднарук М.В.
Суддя-доповідач Шалаута Г.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої ШалаутиГ.І.,

суддів: Ковалюка Я.Ю., Шишка
А.І.,

секретаря Вилки І.В.,

з участю: представника прокуратури
Івано-Франківської області - Гринди
І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
прокурора Снятинського району в
інтересах держави в особі Снятинської
районної державної адміністрації,
Снятинського спеціалізованого
агролісництва до ОСОБА_3 про визнання
недійсним державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку повернення земельної ділянки у
власність за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Снятинського
районного суду Івано-Франківської
області від 25 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 25
грудня 2013 року задоволено позов
прокурора Снятинського району в
інтересах держави в особі Снятинської
районної державної адміністрації,
Снятинського спеціалізованого
агролісництва. Визнано недійсним
державний акт серії ІФ №040236 від 01.10.2008
року на право приватної власності на
земельну ділянку в с. Троїця урочище
«Гряда» площею площею 0.69 га, виданий
ОСОБА_3, та зобов'язано її звільнити
земельну ділянку в с.Троїця урочище
«Гряда» площею 0.69 га та повернути її за
належністю.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
посилається на неповне з'ясування
судом обставин справи, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що
твердження суду першої інстанції про
порушення права землекористування
позивачів не підтверджено належними
доказами. На думку суду, право
землекористування Снятинського
спеціалізованого агролісництва
підтверджується рішенням Снятинської
районної ради від 10.08.2000 року, рішенням
Івано-Франківської обласної ради від
18.10.2001 року "Про впорядкування земель
лісового фонду", довідкою ДП Центру
дердземкадастру Івано-Франківської
регіональної філії(а.с.30) про те, що
земельна ділянка ОСОБА_3 площею 0.69 га
знаходиться поза межами населеного
пункту на території Снятинського
агролісництва. Проте згідно ч. 4 ст. 9
Лісового кодексу України (в редакції
станом на 02.02.2005 року) право постійного
користування земельними ділянками
лісового фонду посвідчується
державним актом на право постійного
користування на землею. Отже, саме такі
державні акти, в розумінні ст. 58 ЦПК
України, повинні бути належними
доказами того, що позивачі є законними
і легітимними землекористувачами,
однак вони суду надані не були.

Апелянт вказує, що посилання суду на
вирок Снятинського районного суду від
26.02.2013 року по справі щодо
обвинувачення колишнього начальника
Управління земельних ресурсів
Снятинської РДА ОСОБА_4 у скоєнні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст.
366 КК України, як на підставу визнання
виданого їй державного акту на право
приватної власності на землю недійсним
є необґрунтованим, оскільки сам факт
вчинення посадовими особами
Снятинської РДА посадового злочину при
видачі державного акту на право
власності на землю відповідачу, за
відсутності у цьому її вини, не може
бути підставою для визнання його
недійсним та позбавлення права на
землю, що підтверджується практикою
Європейського суду з прав людини.

Безпідставними, на думку апелянта, є
твердження суду про відсутність
правових підстав для видачі їй
Снятинською РДА державного акту,
оскільки підставою для цього було
розпорядження Снятинської РДА №23 «Про
затвердження проекту відведення їй
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства в
с. Троїця» від 02.02.2005 року. Апелянт
зазначає,що перелік підстав припинення
права власності на земельну ділянку
,визначений ст. 140 ЗК України, є
вичерпним і такої підстави припинення
права власності на земельну ділянку, як
скасування рішення органу державної
влади, на підставі якого було видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку, зазначеним кодексом
не передбачено.

Крім того, апелянт вказує, що
оскаржуване рішення не відповідає
вимогам ст. 216 ЦПК України, оскільки
судом не зазначено кому із позивачів
слід повернути земельну ділянку, як не
зазначено цього і в позовній заяві. З
наведених підстав просила рішення
Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 25
грудня 2013 року скасувати і ухвалити
нове рішення, яким в задоволені позову
відмовити.

Апелянт в судове засідання не
з»явилася, подавши заяву про
відкладення розгляду апеляційної
скарги з причин, визнаних колегією не
поважними, а тому колегія вважає за
можливе провести розгляд апеляційної
скарги за відсутності сторін.

Від Снятинського спеціалізованого
агролісництва поступило клопотання
про розгляд справи без участі їхнього
представника. Рішення суду просить
залишити без змін.

Прокурор в судовому засіданні доводи
апеляційної скарги не визнав,
посилаючись на обґрунтованість
висновків суду, просив в задоволенні
скарги відмовити.

Заслухавши доповідача, пояснення
прокурора, дослідивши доводи
апеляційної скарги та перевіривши їх
доказами, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про
судове рішення у цивільній справі»
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених належними
і допустимими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
01.10.2008 року на підставі розпорядження
Снятинської РДА №23 від 02.02.2005 року
ОСОБА_3 видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ІФ
№040236 від 01.10.2008 року площею 0,69 га в с.
Троїця, урочище «Гряда», Снятинського
району Івано-Франківської області, з
цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства.

Відповідно до висновку Снятинського
районного відділу земельних ресурсів
від 22.02.2005 року №799 (а.с. 18) спірна
ділянка розташована за межами
населеного пункту.

Висновком Львівської державної
лісовпорядної експедиції від 16.05.2012
року надано висновок експертизи від
19.04.2012 року (а.с.11-13) яким
підтверджується, що вказана земельна
ділянка відноситься до лісового фонду,
а частина земельної ділянки площею 0,69
га, наданої у приватну власність
ОСОБА_3, знаходиться в урочищі «Гряда» в
с. Троїця Снятинського району
Івано-Франківської області на
території Снятинського
спеціалізованого агролісництва є
землею лісогосподарського
призначення.

Задовольняючи позов прокурора
Снятинського району в інтересах
держави в особі Снятинської районної
державної адміністрації, Снятинського
спеціалізованого агролісництва, суд
першої інстанції виходив з того, що
спірна земельна ділянка відноситься до
лісового фонду та знаходиться на
території земель Снятинського
спеціалізованого агролісництва. При
прийнятті розпорядження Снятинської
РДА від 02.02.2005 року №23 «Про
затвердження проекту відведення
земельних ділянок для ведення
особистого селянського господарства в
с. Троїця (в тому числі і ОСОБА_3) був
порушений визначений земельним
кодексом порядок передачі земельних
ділянок у приватну власність
відповідачу без зміни цільового
призначення, без вилучення їх у
попереднього землекористувача.
Незаконність дій колишнього
начальника Управління земельних
ресурсів Снятинської РДА ОСОБА_4 щодо
внесення пропозицій про погодження
місця розташування спірної земельної
ділянки площею 0.69 га, видачі висновку
про погодження і можливість передачі у
власність ОСОБА_3 спірної земельної
ділянки без її попереднього вилучення
у постійного землекористувача
встановлена вироком Снятинського
районного суду Івано-Франківської
області від 26.02.2013 року. З цих підстав
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку, виданий
відповідачці правомірно визнано
недійсним та зобов'язано відповідача
звільнити спірну земельну ділянку.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погоджується,
виходячи з наступного.

Згідно чинної на момент видачі
спірного державного акта ст. 6 Лісового
кодексу України усі ліси в Україні є
власністю держави. Від імені держави
лісами розпоряджається Верховна Рада
України. Верховна Рада України делегує
відповідним Радам народних депутатів
свої повноваження щодо розпорядження
лісами, визначені цим Кодексом та
іншими актами законодавства. Ради
народних депутатів в межах своєї
компетенції надають земельні ділянки
лісового фонду у постійне користування
або вилучають їх в порядку, визначеному
Земельним та Лісовим кодексами.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного
кодексу України в редакції від 14.12.2004
року, чинній на час видачі оспорюваного
державного акту, громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.
Згідно ч. 5 вказаної статті надання у
користування земельної ділянки, що
перебуває у власності або у
користуванні, проводиться лише після
вилучення (викупу) її в порядку,
передбаченому цим Кодексом.

Статтею 118 цього кодексу встановлений
порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами.

Згідно положень ч.ч. 6-10 вказаної статті
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства
подають заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки, в
якій зазначаються розміри та мета її
використання.

Відповідна місцева державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає заяву, вразі
згоди на передачу земельної ділянки у
власність надає дозвіл на розробку
проекту її відведення. Проект
відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
організаціями, які мають відповідні
дозволи (ліцензії) на виконання цих
видів робіт, погоджується з органом по
земельних ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування, який у
місячний строк розглядає проект
відведення та приймає рішення про
передачу земельної ділянки у
власність.

З матеріалів справи - рішення
Снятинської районної ради третього
скликання від 10.08.2000 року №155-12/2000 року
про впорядкування земель лісового
фонду(а.с.22), затвердженого рішенням
Івано-Франківської обласної ради від
18.10.2001 року№537-22/2001 вбачається, що на
підставі ст.ст.9, 13 Лісового кодексу
України, ст.ст.12, 19 Земельного кодексу
України землі лісового фонду площею 1481
га передані в постійне користування
Снятинському спеціалізованому
районному лісництву, куди ввійшла і
спірна земельна ділянка згідно
планово-картографічних матеріалів
належить на праві постійного
користування Снятинському
спеціалізованому агролісгоспу.

Вилучення земельної ділянки у
постійного землекористувача при
підготовці проекту відведення
земельної ділянки ОСОБА_3 в порядку,
передбаченому Земельним кодексом
України, не відбулось.

Відповідно до положень ч.1 ст.155
Земельного кодексу України у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Спірна земельна ділянка відноситься до
земель лісогосподарського
призначення, тому згідно положень
ст.ст.55, 56, 57 Земельного кодексу України
вона не могла надаватися ОСОБА_3 для
ведення особистого селянського
господарства.

Згідно п. «а» ст.21 Земельного кодексу
України порушення порядку
встановлення та зміни цільового
призначення земель є підставою для
визнання недійсними рішень органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування про надання (передачу)
земельних ділянок громадянам та
юридичним особам.

При прийнятті розпорядження
Снятинської РДА №23 «Про затвердження
проекту відведення земельних ділянок
для ведення особистого селянського
господарства в с. Троїця» від 02.02.2005
року представлений на розгляд
Снятинській РДА проект відводу не
містив висновків природоохоронного
відділу та відділу культури,
санітарно-епідеміологічної станції, а
висновок начальника відділу земельних
ресурсів про погодження і можливість
передачі у приватну власність ОСОБА_3
земельної ділянки в урочищі «Гряда»,
які є землями лісогосподарського
призначення та внесення у нього
завідомо неправдивих відомостей про
відсутність обмежень у користуванні
спірною земельною ділянкою,
начальником управління земельних
ресурсів ОСОБА_4 встановлена вироком
Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 26.02.2013
року, яким його визнано винним у
вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.
364 ч. 2, 366 ч. 2 КК України, оскільки він
умисно, будучи службовою особою, вчинив
зловживання владою і службовим
становищем, з корисливих мотивів в
інтересах третіх осіб, склав та видав
завідомо неправдиві офіційні
документи, внісши до них завідомо
неправдиві відомості, що спричинило
тяжкі наслідки охоронюваним законом
державним інтересам .

З урахуванням викладеного колегія
суддів відхиляє доводи апеляційної
скарги про те, що спірна земельна
ділянка до земель державної власності
не відносилася, а підприємства, в
інтересах яких заявлено позов, не є
належними землекористувачами.

Інші доводи апеляційної скарги теж не
заслуговують на увагу, так як не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 25
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча
Г.І. Шалаута

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

А.І. Шишко