22-ц/775/184/2014(м)
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Кочегарової Л.М.,
Попової С.А.,

при секретарі Макаровій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства металургійний
комбінат «Азовсталь» ( далі ПАТ «МК
«Азовсталь»), третя особа - виконавча
дирекція Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Донецькій
області, про відшкодування моральної
шкоди, спричиненої травмою на
виробництві,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 13
грудня 2013 р.

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року позивач
звернувся до суду з даним позовом, який
під час розгляду справи змінював та в
остаточній редакції просив стягнути з
відповідача компенсацію моральної
шкоди, заподіяної внаслідок
ушкодження здоров'я на виробництві, в
розмірі 576 мінімальних заробітних плат,
що становить 701568 грв. Посилався на те,
що працював монтером шляху 4 розряду
бригади околотку №9 управління
залізничного транспорту ВАТ "МК
Азовсталь". 21 липня 2007 року з ним
стався нещасний випадок на
виробництві, під час якого він отримав
ушкодження внутрішнього меніску
лівого колінного суглобу. За
результатами розслідування нещасний
випадок визнано таким, що пов»язаний з
виробництвом. За висновком МСЕК від 10
лютого 2010 року йому первинно
встановлено 25% стійкої втрати
професійної працездатності, які при
наступному переогляді було зменшено до
15%, а в наступному до 10%. Моральна
шкода полягає у фізичному болю та
стражданнях, які він зазнав як під час
травмування, так і переносить по даний
час. Його життя після травми зазнало
суттєвих змін, він позбавлений
можливості вільного пересування з
обмеженням навантаження на ногу,
необхідність періодичного проходження
лікування.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
13 грудня 2013 року позов ОСОБА_1
задоволено частково. Стягнуто з ПАТ МК
«Азовсталь» на користь ОСОБА_1 в
рахунок компенсації моральної шкоди - 3
000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду змінити та
стягнути на його користь у
відшкодування моральної шкоди 100 000
грв., посилаючись на те, що розмір
компенсації моральної шкоди, стягнутої
за рішенням суду, не відповідає
тяжкості та розміру моральних
страждань, які він переніс у зв»язку з
травмою. Зокрема, зазначає, що судом
не враховано те, що знаходячись у
травмованому стані, він протягом двох з
половиною років у судовому порядку
доводив що його травма є виробничою,
оскільки відповідач всіляко ухилявся
від складання акту форми Н-1. Крім того,
в результаті даного травмування, він
позбувся сім'ї, так як не мав можливості
працювати і забезпечувати її, у зв'язку
з чим переживав довгу депресію. Суд не
дав належної оцінки тим обставинам, що
травма, згідно з висновком комісійної
судово-медичної експертизи № 500 від
02.08.2013р., відноситься до розряду
середньої тяжкості.

Представник виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
Донецькій області в судове засідання
апеляційного суду не з»явився, будучи
належним чином повідомленим про час та
місце розгляду справи. Тому, відповідно
до ч.2 ст.305 ЦПК України, справа
розглянута у його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_1 та його представника
ОСОБА_2, які підтримали доводи скарги та
просили її задовольнити, заперечення
проти скарги представника ПАТ «МК»
Азовсталь» Чайкіної К.О., яка просила
скаргу відхилити, а рішення суду
залишити без зміни, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК У країни
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає , що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_1, працюючи монтером шляху 4
розряду бригади околотку №9 управління
залізничного транспорту ПАТ МК
"Азовсталь", 21 березня 2007 року отримав
травму лівого колінного суглобу. За
наслідками травмування підприємством
12 квітня 2007 року складено акт за
формою НПВ про нещасний випадок, не
пов"язаний з виробництвом.

Рішенням Жовтневого районного
суду міста Маріуполя від 01 червня 2009
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Донецької області
від 25 серпня 2009 року, встановлено факт
нещасного випадку на виробництві, який
стався зі ОСОБА_1 21 березня 2007 року, і
зобов"язано ПАТ «МК «Азовсталь»
скласти акт за формою Н-1.

На підставі вказаного судового
рішення 16 жовтня 2009 року складено акт
№ 100 про нещасний випадок, пов"язаний з
виробництвом, який стався зі ОСОБА_1

Відповідно до висновку МСЕК
від 10 лютого 2010 року ОСОБА_1 було
встановлено 25% стійкої втрати
професійної працездатності. При
переогляді 7 лютого 2011 року та 27 лютого
2012 року процент втрати втрати
професійної працездатності було
зменшено до 15%, а в наступному - до 10%.(
а.с. 70).

Згідно з висновком комісійної
судово-медичної експертизи №500 від 02
серпня 2013 року, проведеної комісією
експертів Донецького обласного бюро
судово-медичної експертизи, внаслідок
виробничої травми, яка сталася зі
ОСОБА_1 21 березня 2007 року, останньому
було спричинено тілесне ушкодження у
вигляді пошкодження внутрішнього
меніску лівого колінного суглобу, яке
могло виникнути при обставинах, на які
вказує потерпілий (відворот ноги) та
відноситься до тілесного ушкодження
середнього ступеня тяжкості, як таке,
що викликало тривалий розлад здоров'я -
понад 21 день. Будь - яких захворювань,
що могли вплинути, як на сам процес
травмування, так і на ступень втрати
професійної працездатності при
вивченні медичних документів та огляду
комісією не виявлено. Між травмою на
виробництві 21 березня 2007 року та
ступенем втрати професійної
працездатності, вказаної МСЕК, є
прямий причинний зв'язок ( а.с. 147-149).

Частково задовольняючи позов
ОСОБА_1 та стягуючи на користь
позивача у відшкодування моральної
шкоди 3000 грв., суд виходив з того, що
моральна шкода, завдана позивачу
внаслідок ушкодження здоров'я, при
виконанні ним трудових обов'язків, в
результаті чого позивач відчував
фізичний біль, на певний час втратив
професійну працездатність, можливість
працювати за станом здоров'я і
утримувати родину, змушений постійно
лікуватись, що призвело до порушення
звичайних життєвих зв'язків та
вимагало від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП
України, відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Згідно з положеннями ч.3 ст.23 ЦК
України, розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При вирішенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

У відповідності з роз»ясненнями,
які містяться у п. 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", відповідно до
статті 237-1 КЗпП України, за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, зокрема, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах, яке призвело до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкода
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідно до характеристики
робочого місця монтера шляху бригади
околоту №9 дільниці № 3 ОСОБА_1, по
показникам карти умов праці, робоче
місце монтера шляху вважається
шкідливими умовами праці. Робоче місце
має наявність наступних шкідливих
факторів: шуму, тяжкості праці,
напруженості праці та напруженості
робочої пози. Робота, що виконується
монтером шляху відноситься до тяжких
фізичних робіт (а.с.18)

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції, враховуючи що
позивач, працюючи в шкідливих умовах
праці, отримав виробничу травму, за
якою на певний час втратив професійну
працездатність, дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
встановлення факту завдання шкоди
здоров'ю позивача під час виконання ним
трудових обов'язків, дає підстави на
відшкодування йому моральної шкоди,
заподіяної безпосередньо ушкодженням
здоров'я внаслідок нещасного випадку
на виробництві.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд обґрунтовано
виходив з характеру протиправної дії
чи бездіяльності відповідача, за умов
яких з позивачем сталася виробнича
травма; ступеня вини відповідача;
характеру змін в житті позивача,
ступеня позбавлення професійної
працездатності, глибини його фізичних
та душевних страждань, що були
спричинені йому внаслідок
захворювання, тяжкістю вимушених змін
у його житті у зв'язку з хворобою, часу
протягом якого він відновлював свій
звичний стан здоров'я, а також, з
урахуванням принципу розумності та
справедливості, і дійшов
обґрунтованого висновку про грошову
компенсацію спричиненої моральної
шкоди ОСОБА_1 у розмірі 3000 грн.

В апеляційній скарзі
позивачем не наведено будь - яких
нових обставин чи доказів, які не були
предметом розгляду суду першої
інстанції та могли вплинути на
висновки апеляційного суду. Всі
обставини, на які позивач посилається
в скарзі, викладені ним в позові і їм
суд дав відповідну оцінку, з якою
колегія суддів погоджується. Порушень
норм процессуального права, які б
могли призвести до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
встановлено.

Тому, рішення суду, як таке, що
постановлено у відповідності з нормами
матеріального і процесуального права,
підлягає залишенню без зміни, а
апеляційна скарга позивача -
відхиленню.

Керуючись ст.ст. 307,308,313-314 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 13
грудня 2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді