Дата документу 10.02.2014
Справа № 334/1338/13-ц
Провадження № 2/334/34/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року Ленінський районний
суд м. Запоріжжя у складі головуючого
судді Турбіної Т.Ф., при секретарі
Нестеренко Ю.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Друга
Запорізька державна нотаріальна
контора, про визнання права власності
на частину житлового будинку,
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про визнання права власності на
частину будинку в порядку спадкування
за законом,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із вищевказаним позовом,
зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її
батько ОСОБА_5 До складу спадщини після
смерті батька, не охопленої заповітом,
входить будинок АДРЕСА_1 вартість якого
становить біля 2000000,00 грн. згідно
довідки АН «Гермес».

Будинок був придбаний батьками
позивачки під час шлюбу, право
власності на будинок оформлене на ім'я
матері ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України частки
майна дружини і чоловіка є рівними,
тому вказаний будинок належить в
рівних частках ОСОБА_5 і ОСОБА_2, по ?
кожному.

Таким чином, до складу спадщини після
смерті батька ОСОБА_5 входить ? частина
будинку АДРЕСА_1 Заповіту щодо
вказаного майна ОСОБА_5 не залишив.

Крім позивачки спадкоємцями першої
черги за законом є відповідачі у справі
- дружина спадкодавця ОСОБА_2 і його син
ОСОБА_3

З 1994 року і на час смерті батька
позивачка та ОСОБА_2 постійно проживали
та були зареєстровані у АДРЕСА_1 тому
вважаються особами, які фактично
прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5

За її заявою від 05.02.2013р. у видачі
свідоцтва про право власності на
спадщину Другою Запорізькою державною
нотаріальною конторою було відмовлено,
оскільки вона звернулася з порушенням
терміну для прийняття спадщини і право
власності на будинок не було
зареєстроване за спадкодавцем, проте
постанови про відмову у вчиненні
нотаріальної дії не винесли.

Крім того, у зв'язку з тим, що позивачка
постійно проживала у будинку,
користувалася ним, вважаючи себе
власницею майна, за погодженням з
ОСОБА_2 вона провела ремонт будинку,
який призвів до його значного
поліпшення. У квітні 2010 року було
розроблено кошторисну документацію, в
подальшому позивачка придбавала
будівельні матеріали та сплачувала
послуги по будівництву виходячи з
цього кошторису.

Ремонтні роботи були закінчені у 2011
році. Загальна сума витрат на
проведення ремонту складає 241657,00 грн.

Відповідно до заяви від 13.05.2013р. позивач
просила згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України
визнати за нею право власності на ?
частину спадкового майна в порядку
спадкування за законом, а також в
порядку ч.3 ст. 357 ЦК України визнати за
нею право власності на ? частину
будинку внаслідок здійснення нею
невід'ємних поліпшень будинку шляхом
проведення капітального ремонту за
рахунок особистих коштів, а також
визнати за нею право користування ?
частиною земельної ділянки, на якій
розташований будинок.

За клопотанням позивачки було
проведено будівельно-технічну
експертизу, згідно висновку якої
ринкова вартість будинку складає 766993,00
грн., вартість виконаних робіт та
матеріалів складає 218742,80 грн. Частка
поліпшень, здійснених за рахунок
позивачки, становить 28% або 28/100 часток
від вартості житлового будинку.

На ? частку житлового будинку, яка
належить відповідачці як дружині
спадкодавця, приходиться 14/100 часток
поліпшень, тому її ? частку житлового
будинку необхідно зменшити на 14/100
часток і визнати за позивачкою право
власності на вказану частку житлового
будинку.

На ? частину будинку, яка належить
спадкодавцю, також приходиться 14/100
часток поліпшень, тому частку будинку,
яка є спадковим майном, теж належить
зменшити на 14/100 часток, внаслідок чого
спадкова частка спадкодавця складає
36/100 часток будинку.

Позивач погодилася, що кожен із
спадкоємців першої черги, в тому числі
її брат ОСОБА_3, має право на 1/3 частину
спадкового майна, що становить 36/300
часток.

Таким чином, позивачці належить 120/300
часток спірного житлового будинку,
ОСОБА_2 належить 144/300 часток, ОСОБА_3
належить 36/300 часток.

Відповідно до заяви, поданої в порядку
ст. 31 ЦПК України, ОСОБА_1 просить
розглянути її позовні вимоги про
визнання за нею права власності на 120/300
часток спірного житлового будинку із
зазначених вище підстав.

Відповідач ОСОБА_3 позов ОСОБА_1 визнав
частково, звернувся із зустрічним
позовом, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_3
помер його батько ОСОБА_5, за свого
життя склав заповіт, відповідно до
якого заповів йому будинок АДРЕСА_1

Під час шлюбу його батьки побудували
також житловий будинок АДРЕСА_1 Право
власності на цей будинок 23.10.1995р. було
зареєстровано за матір'ю ОСОБА_2

Виходячи зі змісту ст. 70 СК частки майна
подружжя є рівними, тому після смерті
батька до складу спадщини, що
відкрилася, входить також ? частина
житлового будинку АДРЕСА_1

28.10.2006р. він звернувся до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, що відкрилася після смерті
батька. 11.10.2007р. йому видано свідоцтво
про право на спадщину за заповітом на ?
частину будинку АДРЕСА_1 Свідоцтво про
право на спадщину за законом йому не
видане.

Спадкоємці першої черги ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 постійно проживали та були
зареєстровані разом із спадкодавцем
за спірною адресою, тому є такими, що
прийняли спадщину.

Оскільки між сторонами виник спір щодо
розміру часток у спадщині, просить,
виходячи з рівності часток
спадкоємців, визнати за ним право
власності на 1/6 частину житлового
будинку АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 визнала
частково, не заперечувала проти
визнання за нею права власності на 1/6
частину будинку в порядку спадкування
за законом. Проти збільшення частки
ОСОБА_1 заперечує, посилаючись на
необґрунтованість позову в цій
частині. Позов ОСОБА_3 визнала
повністю, вважаючи що частки у спадщині
мають бути рівними, тобто по 1/6 за
кожним із спадкоємців першої черги за
законом.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши та оцінивши надані
сторонами докази, суд дійшов
наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3
помер ОСОБА_5, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1
(а.с.17).

Спадкоємцями першої черги після його
смерті є дружина ОСОБА_2, з якою вони
перебували у шлюбі з 24.08.1968р., донька
ОСОБА_1 та син ОСОБА_3

Під час шлюбу ОСОБА_5 і ОСОБА_2
побудували житловий будинок АДРЕСА_1
Право власності на цей будинок 23.10.1995р.
зареєстровано за ОСОБА_2

Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та
сім'ю, майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку. Аналогічні
положення містяться в ст.ст. 60, 70 СК
України.

Таким чином, житловий будинок АДРЕСА_1
належить в рівних частках ОСОБА_5 і
ОСОБА_2, по ? кожному. До складу спадщини
після смерті батька ОСОБА_5 входить ?
частина будинку АДРЕСА_1

Спадкодавець ОСОБА_5 постійно проживав
у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 05.01.1994р. по день смерті
(а.с.60). Позивач ОСОБА_1 та відповідач
ОСОБА_2 постійно проживали та були
зареєстровані разом із спадкодавцем у
вказаному будинку, що підтверджується
довідкою голови квартального комітету
від 22.01.2013р. (а.с.15).

За життя ОСОБА_5 склав заповіт, яким
заповів своєму синові ОСОБА_3 будинок
АДРЕСА_1 Заповіту щодо належної йому
частини будинку АДРЕСА_1 не залишив.

Після померлого ОСОБА_5 Другою
Запорізькою державною нотаріальною
конторою відкрита спадкова справа №870
за 2006 рік. З матеріалів спадкової
справи (а.с.156-161) вбачається, що 28.10.2006р.
ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини за заповітом, що відкрилася
після смерті батька. ОСОБА_2 звернулася
із заявою про відмову від отримання
обов'язкової частки у спадщині.

Оскільки будинок АДРЕСА_1 являвся
спільним майном подружжя, 11.10.2007р.
ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на ? частину
вказаного будинку.

Згідно зі ст. 1245 ЦК України частина
спадщини, що не охоплена заповітом,
спадкується спадкоємцями за законом на
загальних підставах.

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має прийняти спадщину або не прийняти
її. Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини, яким
відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України є
день смерті особи.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30
травня 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування», свідоцтво
про право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження. З урахуванням
наведених положень закону право на
спадщину мають особи, які її прийняли.

Зважаючи на те, що сторони протягом
шести місяців з дня відкриття спадщини
не заявили про відмову від спадщини,
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 постійно проживали зі
спадкодавцем і були зареєстровані у
спадковому будинку, що підтверджується
вищевказаними письмовими доказами,
ОСОБА_3 звернувся із заявою про
прийняття спадщини у встановлений
законом шестимісячний термін, отримав
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, вони вважаються особами, які
прийняли спадщину.

05.02.2013р. ОСОБА_1 звернулася до Другої
Запорізької державної нотаріальної
контори із заявою про видачу свідоцтва
про право власності на спадщину,
постановою від 13.02.2013р. у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом було відмовлено, оскільки не
були надані правовстановлюючі
документи на спадкове майно та витяг з
реєстру прав власності на нерухоме
майно (а.с.39).

Враховуючи відмову нотаріуса у видачі
свідоцтва про право на спадщину у
зв'язку з відсутністю реєстрації права
власності на спадкове майно за
спадкодавцем, та наявність спору між
спадкоємцями щодо розміру часток у
спадщині, вимоги про визнання права на
спадщину підлягають судовому
розглядові.

Стаття 1267 ЦК України встановлює, що
частки у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними.
Спадкоємці за усною угодою між собою,
якщо це стосується рухомого майна,
можуть змінити розмір частки у
спадщині когось із них. Спадкоємці за
письмовою угодою між собою,
посвідченою нотаріусом, якщо це
стосується нерухомого майна або
транспортних засобів, можуть змінити
розмір частки у спадщині когось із них.

З урахуванням встановлених судом
обставин справи та відповідно до
наведених вимог закону суд дійшов
висновку, що частки сторін у спадщині є
рівними, що визнано всіма сторонами у
справі. Тобто, кожному зі спадкодавців
належить по 1/6 частині житлового
будинку АДРЕСА_1

Щодо вимог позову ОСОБА_1 про
збільшення її частки у спірному
будинку з підстав, передбачених ч.3 ст.
357 ЦК України, судом встановлено
наступне.

Згідно з частиною третьою статті 357 ЦК
України співвласник має право на
відповідне збільшення своєї частки у
праві спільної часткової власності,
якщо поліпшення спільного майна, які не
можна відокремити, зроблені ним своїм
коштом за згодою всіх співвласників, з
додержанням встановленого порядку
використання спільного майна.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим,
що вона постійно проживала у спірному
будинку, користувалася ним, у зв'язку з
необхідністю провела у ньому
капітальний ремонт, погодивши це з
ОСОБА_2

З 2002 року позивачка здійснювала
підприємницьку діяльність, мала
постійний дохід, що підтверджується
випискою з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців, серія НОМЕР_2, податковими
деклараціями (а.с.114-121).

В обґрунтування позову позивач
посилається на кошторис на капітальний
ремонт будинкуАДРЕСА_1 згідно якого
договірна ціна ремонтно-будівельних
робіт без ПДВ складає 241657,00 грн., в тому
числі: прямі затрати 202629,00 грн.
(заробітна плата 67853,00 грн., вартість
матеріальних ресурсів 133989,00 грн.,
вартість експлуатації машин 787,00 грн.),
загальновиробничі затрати 39028,00 грн.
(а.с.80-113).

Доказів того, що у спірному будинку був
проведений ремонт згідно цієї
кошторисної документації і за кошти
позивача, суду не надані.

Як на докази здійснення позивачем
невід'ємних поліпшень спірного будинку
за власні кошти, суду надано товарні
чеки та квитанції, що підтверджують
придбання будівельних матеріалів,
газової плити, духовки, мийки,
змішувачів, витяжки, ванни, унітазу,
душу, штори для ванної кімнати,
сходового маршу, дверей і фурнітури за
період за травень-листопад 2010 року,
січень, лютий, липень-вересень 2011 року,
на загальну суму 95667,20 грн. (а.с.77-79).

Згідно пояснень відповідача ОСОБА_2,
вартість ремонтних робіт, які
проводилися у 2010-2011 роках, склала
приблизно 92000,00 грн. Ремонтні роботи у
будинку виконувалися приватними
особами, роботу яких оплачувала ОСОБА_2,
а не її донька ОСОБА_1 Вказані пояснення
відповідача підтвердив у судовому
засіданні свідок ОСОБА_8, пояснивши, що
за домовленістю з ОСОБА_2 ним та ще
кількома особами були проведені
вказані ремонтні роботи на першому
поверсі будинку. Всі розрахунки з ними
проводила ОСОБА_2 як власник будинку.

Матеріалами справи підтверджується, що
на період проведення ремонтних робіт
ОСОБА_2 отримувала пенсію, працювала на
посаді завідуючого терапевтичним
відділенням 9-ї Запорізької міської
лікарні, за сумісництвом - лікарем
Ленінського філіалу концерну «Міські
теплові мережі» та КП «ВРЕЖО-9»,
середньомісячний сумарний дохід
складав 6800,00 грн. Цим спростовуються
доводи позивача, що відповідач не мала
матеріальної можливості оплачувати
ремонтно-будівельні роботи.

Додатково позивачем на підтвердження
позовних вимог надано додаткові
докази, а саме договори підряду та акти
виконаних робіт, відповідно до яких
проводилися ремонтні роботи у
спірному будинку.

Так, між ТОВ «Агропромобладнання
Сервіс» () і ОСОБА_1
укладено договір підряду від 11.03.2010р.
про виконання загально будівельних
робіт капітального ремонту житлового
будинку АДРЕСА_1 (а.с.189). Відповідно до
його умов підрядник зобов'язався
провести роботи по ремонту будинку
(кухні та столової кімнати - п.1.6
договору) згідно наданого замовником
кошторису. Згідно наданої замовником
кошторисної документації вартість
роботи становить 39852,00 грн., з
урахуванням витрат на оплату робіт
підрядника (п.п.2.1, 2.2 договору). На
підтвердження виконання вказаних
робіт та їх оплати надано акт
здачі-прийняття виконаних робіт від
05.08.2010р., прибуткові касові ордери
(а.с.190-191).

Між тими ж сторонами 25.03.2011р. укладено
наступний договір підряду (а.с.192).
Відповідно до його умов підрядник
зобов'язався провести роботи по
ремонту будинку (спальної кімнати,
ванної кімнати, коридора, холу,
туалетної кімнати - п.1.6 договору)
згідно наданого замовником кошторису.
Згідно наданої замовником кошторисної
документації вартість роботи
становить 61435,00 грн., з урахуванням
витрат на оплату робіт підрядника
(п.п.2.1, 2.2 договору). На підтвердження
виконання вказаних робіт та їх оплати
надано акт здачі-прийняття виконаних
робіт від 18.08.2011р., прибуткові касові
ордери (а.с.193-194).

Вказані договори підряду містять
посилання на кошторисну документацію,
надану замовником, як додаток до
договору. Вказана кошторисна
документація не надана суду.

Позивач зазначає, що це є наданий нею
кошторис від 05.04.2010р. (а.с.80-113), який
виконувався на її замовлення ТОВ
«Агропромобладнання Сервіс». Виходячи
з того, що кошторис від 05.04.2010р. не
містить даних про те, що він складений
вказаним підприємством, з неможливості
посилання в договорі підряду від
11.03.2010р. на неіснуючий на час його
укладення кошторис від 05.04.2010р., суд
вважає доводи позивача не
обґрунтованими.

Таким чином, за двома вказаними
договорами підряду ОСОБА_1 було
сплачено 101287,00 грн., однак вказані
обставини суперечать іншим доказам,
наданим позивачем, і її доводам,
зокрема, що позивач витратила на
ремонт будинку 241657,00 грн. згідно
кошторису від 05.04.2010р., наданим на
підтвердження цього товарним чекам та
квитанціям на суму 95667,20 грн.

Відповідач ОСОБА_2 пояснила, що
ремонтні роботи проводилися у 2010-2011
роках приватними особами, а не ТОВ
«Агропромобладнання Сервіс» на
підставі договорів підряду, які вона як
власник будинку ні з ким не укладала,
згоди на їх укладення ОСОБА_1 не давала.
Жодних інших осіб, які б проводили
ремонтні роботи, у її будинку не було.
Вказані пояснення підтвердив у
судовому засіданні свідок ОСОБА_8,
надавши детальні пояснення щодо
виконаних робіт.

З метою встановлення вартості спірного
будинку, вартості ремонтно-будівельних
робіт, відповідно до ухвали суду
проведена судова будівельно-технічна
експертиза на підставі матеріалів
справи (без договорів підряду з ТОВ
«Агропромобладнання Сервіс» та актів
виконаних робіт, які були надані
позивачем пізніше).

Згідно висновку 374-13 від 25.10.2013р.
(а.с.198-232), ринкова вартість житлового
АДРЕСА_1 становить 766993,00 грн.

Вартість ремонтно-будівельних робіт,
проведених у 2010-2011 роках, визначена
експертом на підставі складеної ним
кошторисної документації на час
проведення експертизи. Перелік
ремонтно-будівельних робіт та їх об'єми
представлені у локальному кошторисі
№2-1-1, їх вартість розрахована з
урахуванням того, що роботи
виконуються підприємством, яке має
будівельну ліцензію, та веде
бухгалтерський облік згідно з
законодавством України. Вартість
ремонтно-будівельних робіт складає
187478,40 грн., в тому числі: прямі затрати
112428,00 грн. (заробітна плата 35075,00 грн.,
вартість матеріальних ресурсів 75049,00
грн., вартість експлуатації машин 2304,00
грн.), загальновиробничі затрати 21156,00
грн.; прибуток 14495,68 грн.;
адміністративні витрати 3343,72 грн.;
кошти на покриття ризику 4809,02 грн.; ПДВ
(20%) 31246,40 грн. (а.с.206-297). Таким чином,
вартість ремонтно-будівельних робіт
без ПДВ складає 156232,00 грн.

Єдиний державний реєстр юридичних осіб
та фізичних осіб-підприємців записів
стосовно ТОВ «Агропромобладнання
Сервіс» () не містить.
Наявність будівельної ліцензії у ТОВ
«Агропромобладнання Сервіс», яке
згідно доводів позивача проводило
ремонтні роботи, та ведення
бухгалтерського обліку, не
підтверджена.

Також виходячи з Національного
стандарту №2 «Оцінка нерухомого
майна», п.2 щодо поліпшень земельних
ділянок, експерт дійшов висновку, що
внаслідок проведення ремонту спірного
будинку виникли невід'ємні поліпшення,
а саме: виконані будівельні роботи по
заміні конструкцій підлоги, сходів,
оздоблювального шару покриття стін,
стелі, підлоги, перебудові внутрішніх
приміщень, тощо.

Критично оцінюючи в цій частині
висновок експертизи, суд виходить з
того, що перелік поліпшень є не
вичерпним і не конкретним. Позивач
ототожнюючи вартість ремонту і
вартість невід'ємних поліпшень
будинку, від постановки питання перед
експертом щодо вартості невід'ємних
поліпшень заперечував.

Пленум Верховного Суду України в п.12
постанови від 4 жовтня 1991 року «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» № 7 (зі змінами) роз'яснив, що
при розгляді спорів між учасниками
спільної часткової власності на жилий
будинок про зміну часток суди повинні
враховувати, що такі вимоги можуть бути
задоволені, якщо учасник спільної
власності збільшить у ньому за свій
рахунок корисну площу будинку (жилих і
підсобних приміщень) шляхом прибудови,
надбудови або перебудови, проведеної з
дозволу виконавчого комітету місцевої
ради і за згодою решти учасників
спільної власності.

Жодних обставин, з якими закон пов'язує
право співвласника на відповідне
збільшення своєї частки у праві
спільної часткової власності,
позивачем не наведено і належними
доказами не підтверджено.

Позивачем не доведено, що ремонтні
роботи були проведені виключно за
рахунок коштів позивачки, що
поліпшення будинку, які відбулися
внаслідок проведення ремонту у 2010-2011
роках, є невід'ємними. Між тим,
вбачається, що позивачка прийнявши
спадщину після смерті батька у 2006 році,
постійно проживаючи у будинку, маючи
матеріальну можливість, приймала
участь в утриманні будинку, в
підтриманні його у належному стані.

Таким чином, вимоги позову про
збільшення частки ОСОБА_1 до 120/300
частин житлового будинку АДРЕСА_1, є
необґрунтованими і задоволенню не
підлягають.

З урахуванням викладеного, виходячи з
рівності часток у спадщині, позов
ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково,
зустрічний позов ОСОБА_3 підлягає
задоволенню у повному обсязі, за кожним
з них має бути визнано право власності
на 1/6 частину будинку в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_5

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212 - 215, 218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа: Друга Запорізька державна
нотаріальна контора, про визнання
права власності на частину житлового
будинку задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6
частину житлового будинку АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3

В іншій частині позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про визнання права власності на
частину будинку в порядку спадкування
за законом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6
частину житлового будинку АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Турбіна Т. Ф.