Справа №592/2453/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Литовченко О. В.Номер
провадження 22-ц/788/34/14 Суддя-доповідач -
Лузан Л. В. Категорія - 46
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Сибільової Л. О., Криворотенка
В. І.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 14 листопада 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,

треті особи: Комунальне підприємство
"Сумське міське бюро технічної
інвентаризації", Реєстраційна служба
міста Суми, ОСОБА_5,

про встановлення факту проживання
однією сім'єю,

в с т а н о
в и л а :

04 березня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом, посилалась на наступні
обставини.

З 1997 року по 2005 рік вона з відповідачем
проживали однією сім'єю без реєстрації
шлюбу спочатку АДРЕСА_1, а наприкінці 1999
року придбали за спільні кошти
однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, яка
була оформлена на ім'я відповідача. Під
час проживання однією сім'єю
ІНФОРМАЦІЯ_3 у неї з відповідачем
народився син ОСОБА_6. У 2005 році сімейні
стосунки розпались і відповідач став
проживати окремо, разом із своїми
батьками.

Позивачка посилалась на те, що квартира
АДРЕСА_2 була придбана на ім'я
відповідача під час його проживання
однією сім'єю з нею, позивачкою, а тому
має статус спільної сумісної власності
подружжя. В даний час у неї є підстави
вважати, що існує загроза порушення як
її особистих майнових прав, так і прав
неповнолітнього сина, а тому вона
вимушена звернутись з даним позовом до
суду.

Просила суд встановити, що :

1. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, проживали однією сім'ю з
1997 року по 2005 рік.

2. Встановити, що однокімнатна
квартира АДРЕСА_2 є об'єктом права
спільної сумісної власності ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, частки співвласників є рівними,
по 1/2 частині за кожним.

Рішенням суду від 14 листопада 2013 року
ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позову
.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду і
постановлення нового рішення про
задоволення позовних вимог з тих
підстав, що судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, що у справі не були доведені
обставини, що мають значення для
справи, які суд визнав встановленими,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи та що судом були
порушені норми матеріального і
процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_3 народився син
ОСОБА_6.

Згідно свідоцтва про встановлення
батьківства від 07 липня 1998 року батьком
ОСОБА_6 є ОСОБА_4 (а.с.4).

20 жовтня 1999 року ОСОБА_4 набув право
власності на однокімнатну квартиру
АДРЕСА_2 на підставі договору
купівлі-продажу ( ас.50, 53).

20 січня 2004 року між ОСОБА_4 -
дарувальником та ОСОБА_5 - обдарованим
укладений договір дарування
однокімнатної квартири АДРЕСА_2 (а.с.50).

23 лютого 2004 року за ОСОБА_5
зареєстровано право власності на
квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 51).

З матеріалів справи також вбачається,
що 26 вересня 2013 року представник
позивачки подала клопотання про
залишення без розгляду позову в
частині встановлення, що однокімнатна
квартира АДРЕСА_2 є об'єктом права
спільної сумісної власності ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 Просила також встановити
юридичний факт проживання сторін
однією сім'єю як чоловіка та жінки з 2004
по 2005 рік відповідно до ст. 74 СК України
(ас.67).

Ухвалою суду від 26 вересня 2013 року суд
задовольнив клопотання ОСОБА_3 та її
представника і залишив без розгляду
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в частині
встановлення, що однокімнатна квартира
АДРЕСА_2 є об'єктом права спільної
сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і
частки співвласників є рівними, по 1/2
частині за кожним.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд,
пославшись на вимоги ст. 60 ЦПК України,
виходив з того, що позивачка не надала
доказів на підтвердження тих обставин,
на які вона посилалась, як на підставу
своїх вимог про встановлення факту
проживання однією сім'єю як чоловіка та
жінки з 2004 по 2005 рік відповідно до ст. 74
СК України, про що суд зазначив у
мотивувальній частині рішення; проте
суд ухвалив рішення, яким відмовив у
задоволенні позову про встановлення
факту проживання однією сім'єю, при
цьому не зазначаючи відповідних років
(ас.67).

Таким чином колегія суддів виходить з
того, що постановленим у справі
рішенням вирішений позов, яким
відмовлено у встановленні факту
проживання однією сім'єю у період з 2004 -
2005 рр., тому що саме відносно цього
періоду суд робив свої висновки у
мотивувальній частині рішення .

Що стосується спору про проживання
сторін однією сім'єю в період з 1997 р. -2003
р., то з приводу цього спору суд першої
інстанції в ухваленому у справі
рішенні будь-яких висновків не зробив.
Оскільки в цій частині рішення суду не
оскаржується, то відповідно до ч.1 ст. 303
ЦУПК України апеляційним судом
перевіряється обгрунтованість та
законність рішення суду лише в
оскаржуваній частині, тобто в частині
відмови у встановленні факту
проживання однією сім'єю у період з 2004 -
2005 рр. .

Колегія суддів вважає, що рішення суду
підлягає скасуванню, як таке, що
ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні
позову, суд першої інстанції послався
на недоведеність нею обставин
проживання однією сім'ю з ОСОБА_4 в
період з 2004 року по 2005 рік. При цьому суд
послався на те, що ОСОБА_3 не надала
доказів на підтвердження своїх
доводів, в той час як її доводи
спростовуються показами свідків,
допитаних за клопотанням відповідача.

Проте колегія суддів вважає, що такі
висновки суду зроблені на неповно
досліджених обставинах справи.
Зокрема. Заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що в
позовній заяві вона зазначала ряд
свідків, яких просила суд допитати,
проте таке клопотання судом було
необґрунтовано відхилене.

Колегія суддів вважає, що не допитавши
усіх свідків, про допит яких ОСОБА_3
заявляла клопотання, суд не міг вірно
вирішити спір. За наведених обставин
колегія суддів вважає, що рішення суду
підлягає скасуванню .

При ухваленні нового рішення колегія
суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 1, 4 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів визначені ст. 16 ЦК України,
проте суд може захистити цивільне
право або інтерес і іншими способами,
що встановлені договором або законом.

Зі змісту позовної заяви, пояснень
позивачки у судовому засіданні
вбачається, що метою її звернення до
суду було захистити своє права
власності на майно, яке було набуте нею
з відповідачем під час спільного
проживання однією сім'єю як жінки та
чоловіка в період з 2004 по 2005 рік . Про це
вона зазначає і у своїй позовній заяві.

Вбачається, що спірні правовідносини
регулюються ст. 74 СК України,
відповідно до якої 1. Якщо жінка та
чоловік проживають однією сім'єю, але
не перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. 2. На
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

До 2004 року аналогічні спірні
правовідносини регулювались ч.1 ст. 17
Закону України "Про власність" .

За таких обставин вбачається, що
звертаючись з позовом лише про
встановлення факту проживали однією
сім'ю, позивачка вибрала неналежний
спосіб захисту свого права власності
на майно, набуте під час проживання
однією сім'єю з відповідачем.

Зі змісту норм права, які містяться у
главі 8 СК, вбачається, що встановлення
обставин проживання однією сім'єю не є
безумовною підставою для висновку про
те, що придбане за цей час жінкою та
чоловіком майно є їх спільною
власністю, у якій частки є рівними.
Варіанти вирішення спору про право
власності про таке майно можуть бути
різними. Зокрема, суд може визнати
частки у праві власності на таке майно
рівними або нерівними - в залежності
від вкладу кожного з подружжя у набутті
цього майна, або в позові про визнання
права власності може бути відмовлено,
наприклад, у випадку, якщо буде
встановлено, що це майно було придбане,
хоча й в період спільного проживання
однією сім'єю, але за рахунок особистих
коштів жінки або чоловіка і т.і.

За таких обставин вбачається, що у
спорі про те, хто є власником майна,
придбаного під час спільного
проживання жінки та чоловіка однією
сім'ю, належним способом захисту є
позов про визнання права власності на
це майно, під час розгляду якого
сторони будуть доводити ( або надавати
свої заперечення ) з приводу цілого
ряду фактичних обставин, від
встановлення яких залежить доля
позову, зокрема, що спірне майно було
придбане під час проживання однією
сім'єю як жінки та чоловіка, що спірне
майно, наприклад, не придбане за кошти,
які належали їй, йому особисто (п.3.ч.1.
ст.57 СК) і т.і.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що у задоволенні прозову про
встановлення проживання позивачки з
ОСОБА_4 однією сім'ю в період з 2004 року
по 2005 рік необхідно відмовити з тих
підстав, що позивачка не довела
порушення своїх прав, які можуть бути
захищені ( поновлені ) у такий спосіб.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, пп.3, 4 ч.1
ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів -

в и р
і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 14 листопада 2013 року
скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову
до ОСОБА_4 про встановлення, що ОСОБА_4
та ОСОБА_3 проживали однією сім'ю в
період з 2004 року по 2005 рік, у зв'язку з
його необґрунтованістю.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржене у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -