Номер провадження № 22-ц/785/2415/14
Головуючий у першій інстанції Панчук
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Роздільнянського районного суду
Одеської області від 17 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до
Новоукраїнської сільської ради
Роздільнянського району Одеської
області, за участю третьої особи ОСОБА_2
про продовження строку для прийняття
спадщини,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
Роздільнянського районного суду
Одеської області до Новоукраїнської
сільської ради Роздільнянського
району Одеської області, за участю
третьої особи ОСОБА_2 з позовом про
продовження строку для прийняття
спадщини, мотивуючи це тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, який
проживав по АДРЕСА_1. В травні 2012 року їй
стало відомо, що останній помер і ще за
життя склав на її ім'я заповіт,
посвідчений приватним нотаріусом
Роздільнянського районного
нотаріального округу ОСОБА_5, яким
заповів їй земельну ділянку,
кадастровий № :01:001:0013, яка
розташована на території
Новоукраїнської сільської ради
Роздільнянського району Одеської
області з цільовим призначенням -
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка належала спадкодавцеві на підставі
Державного акту серії ОД № 031395,
виданого 23.09.2003 року Новоукраїнської
сільської ради Роздільнянського
району Одеської області. Вона, ОСОБА_3,
постійно мешкає в с.Степанівка
Роздільнянського району Одеської
області, не являється родичкою ОСОБА_4,
а тому не знала, що останній на її ім'я
склав заповіт. Ніхто зі знайомих та
родичів покійного, а також нотаріус не
сповістили її про відкриття спадщини.
Коли дізналася про даний правочин,
звернулася до нотаріуса про прийняття
спадщини, однак нотаріусом було
відмовлено та рекомендовано
звернутися до суду про надання
додаткового строку для прийняття
спадщини.

На підставі викладеного просила надати
додатковий строк для звернення до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, яка відкрилася
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4.

Рішенням Роздільнянського районного
суду Одеської області від 17 грудня 2013
року позов ОСОБА_3 задоволено у повному
обсязі. Визначено додатковий строк для
подання ОСОБА_3 заяви до нотаріальної
контори про прийняття спадщини, що
відкрилася після смерті ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлено
цей строк до 17 .03. 2014 року включно.

Не погоджуючись таким рішенням суду,
ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної
інстанції з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення
Роздільнянського районного суду
Одеської області від 17 грудня 2013 року
та ухвалити нове, яким відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено,
матеріалами справи підтверджується,
що:

- 27 жовтня 2009 року ОСОБА_4 зробив
розпорядження на випадок своєї смерті,
за яким заповідав належну йому на праві
власності земельну ділянку
розташовану на території
Новоукраїнської сільської ради
Роздільнянського району Одеської
області ОСОБА_3 (а. с. 5-7);

- ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після
смерті якого відкрилася спадщина на
майно, яке належало померлому;

- у передбачений законодавством
шестимісячний строк до нотаріальної
контори із заявою про видачу на його
свідоцтва про право на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_4 звернулася
його дочка ОСОБА_2;

- ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної
контори після закінчення
передбаченого ст. ст. 1268, 1270 ЦК України
шестимісячного строку для подачі
заяви про прийняття спадщини, у зв`язку
з чим нотаріусом повідомлено про
необхідність звернутися до суду із
заявою про визначення додаткового
строку для прийняття спадщини.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову та визначаючи додатковий строк
для прийняття спадщини, суд першої
інстанції виходив з того, що причиною
не своєчасного звернення позивача до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини було відсутність
інформації про смерть заповідача, який
не є родичем позивача та необізнаність
про наявність заповіту на її ім`я, що є
поважними причинами пропуску строку із
заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК
України спадкування здійснюється за
заповітом або за законом.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України
передбачено, що право на спадкування
мають особи, визначені у заповіті. У
разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270, 1272 ЦК
України спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини. Заява про
прийняття спадщини подається
спадкоємцем особисто. Для прийняття
спадщини встановлюється строк у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України за
позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України у п. 24 постанови від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
у справах про спадкування», особа, яка
не прийняла спадщину в установлений
законом строк, може звернутися до суду
з позовною заявою про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини відповідно до частини третьої
статті 1272 ЦК України.

Суди відкривають провадження в
такій справі у разі відсутності
письмової згоди спадкоємців, які
прийняли спадщину (частина друга
статті 1272 ЦК), а також за відсутності

інших спадкоємців, які могли б дати
письмову згоду на подання заяви до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини.

Відповідачами у такій справі є
спадкоємці, які прийняли спадщину.

При відсутності інших
спадкоємців за заповітом і за
законом, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

При розгляді цих справ слід
перевіряти наявність або
відсутність спадкової справи
стосовно спадкодавця у державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини, наявність у
матеріалах справи обґрунтованої
постанови про відмову нотаріуса у

вчиненні нотаріальної дії, зокрема
відмови у видачі свідоцтва про право
на спадщину

Вирішуючи питання про визначення особі
додаткового строку, суд досліджує
поважність причини пропуску строку для
прийняття спадщини. При цьому
необхідно виходити з того, що поважними
є причини, пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно із спадковою справою,
витребуваною судом вбачається, що
спадкова справа після смерті ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 заведена за зверненням
його дочки ОСОБА_2 17.07.2012 року - за 4 дні
до закінчення строку для прийняття
спадщини.

В засіданні судової колегії
представник ОСОБА_2 пояснила, що їй
відомо від свого довірителя про те, що
вона телефонувала батькам ОСОБА_3 і
обговорювала питання щодо наявності
заповіту на їм`я їх дочки, але ті
повідомили, що не можуть зв`язатися з
дочкою, яка працює за кордоном.

В засіданні судової колегії ОСОБА_3
пояснила, що вона особисто з ОСОБА_4
знайома не була. Її батьки працювали у
орендатора, що орендував у ОСОБА_4
земельну ділянку. Зі слів батьків, на
прохання ОСОБА_4 вони позичили йому
кошти 17 тис. грн.., про що останній видав
розписку від 27.10.2009 року і запевнив, що
гроші їм з часом віддасть, а якщо не
зможе віддати, то тоді переоформить
належну йому земельну ділянку. Батьки
надали ОСОБА_4 анкетні дані позивача (їх
дочки). ОСОБА_4 проживав в іншому селі і
батьки з ним не зустрічалися і не знали
чи віддасть він гроші чи переоформить
земельну ділянку. В будь-якому разі у
батьків залишалася розписка про
отримання ОСОБА_4 17 тис грн.

Зі змісту розписки від 27.10.2009 року
вбачається, що ОСОБА_4 отримала від
ОСОБА_3 17000 грн. за земельну ділянку з
вказівкою кадастрового номеру. При
цьому ОСОБА_4 у розписці зазначив, що у
разі дарування ним майна, земельна
ділянка вказуватися не буде і
переходить у користування ОСОБА_3

Тобто ОСОБА_4 надав дану письмову
розписку і зазначив, що не буде
розпоряджатися земельною ділянкою у
разі дарування ним належного йому
майна, як гарантією повернення ним
боргу та вказав, що земля буде
знаходитися у користуванні ОСОБА_3
Тобто зі змісту розписки не вбачається,
що ОСОБА_4 мав намір відчужити ОСОБА_3
земельну ділянку за цивільно-правовими
договорами.

Втім цього ж дня - 27.10.2009 року ОСОБА_4
зробив розпорядження на випадок своєї
смерті і заповів належну йомі на праві
власності земельну ділянку, яка
розташована на території
Новоукраїнської сільської ради
Роздільнянського району Одеської
області з цільовим призначенням -
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
ОСОБА_3

До перебігу строку давності за
розпискою від 27.10.2009 року, ОСОБА_4 помер
(а. с. 23).

Спадщина відкрилася в день смерті
спадкодавця - ІНФОРМАЦІЯ_1. За 4 дні до
закінчення строку для прийняття
спадщини - 17.07.2012 року за заявою дочки
спадкодавця - ОСОБА_2 була відкрита
спадкова справа (а. с. 22 ).

Після відкриття спадкової справи
щодо майна померлого ОСОБА_4 нотаріусом
отримано витяг з Єдиного реєстру
заповітів про наявність заповіту
ОСОБА_4 від 27.10.2009 року, посвідченого
приватним нотаріусом Роздільнянського
районного нотаріального округу
Одеської області ОСОБА_5 та
витребувано його копію, яку отримано
03.08.2012 року (а. с. 28-29).

Відповідно до оглянутої трудової
книжки ОСОБА_3, переклад записів у якій
засвідчено публічним нотаріусом
Республіки Молдова, вбачається що
ОСОБА_3 з червня 2007 року безперервно
працювала і продовжує працювати у
комерційних підприємствах Республіки
Молдова.

Відповідно до паспорту громадянина
Республіки Молдова вбачається, що
ОСОБА_3 отримала даний паспорт 21.12.2012
року.

Відповідно до ст. 15 Закону республіки
Молдова «Про громадянство» від 05 липня
1991 року в громадянство Республіки
Молдова зокрема можуть бути прийнятими
іноземні громадяни чи особи без
громадянства, які досягли 16-ти річного
віку:

- які не народилися на цій території,
але проживали тут та які мають постійне
місце проживання протягом останніх 10
років або які перебувають у шлюбі з
громадянином республіки Молдова не
менше 3-х років.

Оцінивши всі обставини справи у
сукупності, судова колегія вважає
встановленим, що ОСОБА_3 дійсно
пропустила строк для прийняття
спадщини з поважних причин, оскільки:

- щонайменше з червня 2007 року постійно
працює і проживає в Молдові, в тому
числі і на даний час, отримавши при
цьому громадянство Республіки
Молдови;

- достовірно не знала про те, що зовсім
не знайома їй особисто людина, з якою
вона не перебуває у родинному зв`язку,
за життя оформила на її ім`я заповіт
на земельну ділянку і що ця людина
померла.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_3 про смерть спадкодавця, що склав
на її ім.`я заповіт дізналася у травні
2012 року не знайшли свого підтвердження.
Сам по собі той факт, що позивач
зазначила про це у позові, не є
достатньою підставою вважати дану
обставину встановленою, оскільки в
судовому засіданні з`ясовано, що під
час нетривалого приїзду в Україну у
травні 2012 року, батьки позивача у
розмові з нею припустили, що померлий
ОСОБА_4 мав оформити на неї земельну
ділянку, бо не повернув гроші і так як
не оформив договір то можливо залишив
заповіт на її ім`я.

Разом з тим, згідно пояснення
представника ОСОБА_2, остання у червні
2012 року мала телефонні розмови з
батьками ОСОБА_3 і повідомила їм про
існування заповіту на ОСОБА_3, проте
батьки позивача повідомили, що не
можуть зв`язатися з дочкою, яка
проживає у Молдові.

При таких обставинах, судова
колегія не може прийняти до уваги
доводи апеляційної скарги про
обізнаність ОСОБА_3 про існування
заповіту померлого ОСОБА_4 під час
тривання строку для прийняття
спадщини.

При цьому необізнаність спадкоємця про
наявність заповіту у якості доводу
апеляційної скарги в даній конкретній
справі не може бути взятою до уваги,
оскільки ОСОБА_4 і ОСОБА_3 не перебували
у родинних відносинах, не вели спільне
господарство, не проживали однією
сім`єю і взагалі не були знайомі.

Доводи апеляційної скарги про те що
волевиявлення спадкодавця не було
справжнім не спрстовує висновок суду
щодо визначення додаткового строку для
прийняття спадщини і має доводитися в
іншому спорі.

Судова колегія звертає увагу, що
відповідачами у справах про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини є спадкоємці, які прийняли
спадщину. У разі відсутності
спадкоємців за Законом і заповітом,
усунення їх від права спадкування,
відмови їх від спадщини. , неприйгняття
ними спадщини, відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування.

Як вбачаєтьсмя з матеріалів
справи відповідачем є Новоукраїнська
сільська рада Роздільнянського району
Одеської області. Разом з тим, судом до
участі у справі у якості третьої особи
залучено ОСОБА_2, яка прийняла
спадщину у встановлений Законом строк
і є в розумінні ЦК України спадкоємцем
1-ї черги за Законом.

Таким чином незалучення ОСОБА_2 до
участі у справі у якості відповідача є
порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п.4 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення
зокрема є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 будучи
третьою особою не була позбавлена
можливості заперечувати проти позову,
оскаржувати рішення, заявляти
самостійний позов - тобто приймати
повноцінну участь у справі і захищати
свої права та інтереси, судова колегія
вважає, що процесуальне порушення
допущене судом першої інстанції у
вигляді незалучення ОСОБА_2
відповідачем, в даній справі, не
призвело до її неправильного вирішення
і само по собі не є достатньою
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції.

Також судова колегія вбачає, що
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини має
встановлюватися шляхом визначення не
конкретної дати а певного періоду.
Втім, оскільки районним судом
встановлено дату до 17.03.2014 року, то з
урахуванням дати перегляду справи в
суді апеляційної інстанції 13 лютого 2014
року, визначений районним судом
додатковий строк є достатнім для
подання такої заяви , внаслідок чого
рішення можливо залишити без змін.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що наведені в апеляційній
скарзі доводи не надають підстав для
висновку про неправильне
застосування чи порушення судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи,
внаслідок чого апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

На підставі викладеного і
керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК
України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Роздільнянського районного
суду Одеської області від 17 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання законної сили ухвалою
суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук