Справа № 295/4962/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2014 року
м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у
складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі Слончак А.С.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника
відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1,

АДРЕСА_1,

до ОСОБА_3,

АДРЕСА_2,

про усунення перешкод у здійсненні
права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, в
якому просить зобов'язати ОСОБА_3
усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні
права власності на земельну ділянку,
площею 0,1000 га за адресою АДРЕСА_1,
шляхом демонтажу 11,5 м самовільно
збудованого паркану на захоплених 5,75
кв.м земельної ділянки; зобов'язати
ОСОБА_3 привести земельну ділянку,
площею 0,1000 га, за адресою АДРЕСА_1, у
попередній стан згідно з планом
зовнішніх меж від «Б» до «В»,
визначеними у Державному акті на право
приватної власності на землю III - ЖТ
№043909 за реєстровим №4713 від 14.05.1999 року.

В обгрунтування позовних вимог
посилається на те, що згідно Державного
акту на право приватної власності на
землю ІІІ-ЖТ №043909, виданого 14 травня 1999
року за № 4713, він є власником земельної
ділянки, площею 0,1000 га , що розташована
за адресою : АДРЕСА_1 .

Даним актом встановлені зовнішні межі
земельної ділянки позивача. Зокрема, у
відповідності до плану зовнішніх меж
земельної ділянки межа від «Б» до «В»
проходить з сусідньою суміжною
земельною ділянкою, яка належить
відповідачу - ОСОБА_3, яка розташована у
АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_3 оформила своє право
власності на землю, про що свідчить
виданий на її ім'я Державний акт на
право власності на землю від 19.08.2002 року
№7474.

Проте, починаючи з жовтня 2010 року
відповідач ОСОБА_3 без згоди в
односторонньому порядку, порушуючи
встановлену межу від «Б» до «В»
зовнішніх меж між земельними
ділянками, самовільно побудувала на
території позивача металевий паркан,
уздовж свого сараю, довжиною 11,5 м та
глибиною заняття території позивача -
0,5 м, що призвело до зменшення площі
земельної ділянки на 5,75 кв.м. = 11,5м х 0,5 м.

Позивач у судовому засіданні позовну
заяву підтримав, посилаючись на
викладені у ній обставини, просив
вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог заперечив,
посилаючись на те, що позивачем не
доведене неправомірне зайняття її
довірителькою сусідньої земельної
ділянки.

Судом неодноразово сторонам
роз'яснювалось право на заявлення
клопотання про призначення судової
земельної експертизи, разом з тим,
зазначеним правом позивач не
скористався, клопотання про
призначення судом такої експертизи не
порушував.

Вислухавши осіб, які брали участь у
судовому засіданні, дослідивши
матеріали цивільної справи з
урахуванням меж заявлених позовних
вимог, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд
приходить до наступного висновку.

Відповідно із ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Право
приватної власності є непорушним.

У відповідності до ч. 1 ст. 16, ст. 316 ЦК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Як роз'яснено у п. 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України за № 7 від
16.04.2004 р. «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» для
з'ясування обставин, що мають
значення для справи і потребують
спеціальних знань, суд відповідно до
статей 143, 144 ЦПК призначає експертизу
за заявою осіб, які беруть

участь у справі.

Судом встановлено, що відповідно до
Державного акту на право приватної
власності на землю ІІІ-ЖТ №043909,
виданого 14 травня 1999 року за № 4713,
ОСОБА_1 є власником земельної ділянки,
площею 0,1000 га, що розташована за
адресою : АДРЕСА_1.

У відповідності до плану зовнішніх меж
земельної ділянки межа від «Б» до «В»
проходить з сусідньою суміжною
земельною ділянкою, яка належить
відповідачу - ОСОБА_3, яка розташована у
АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_3 оформила своє право
власності на землю, про що свідчить
виданий на її ім'я Державний акт на
право власності на землю від 19.08.2002 року
№7474.

Позивач зазначає, що починаючи з жовтня
2010 року відповідач ОСОБА_3 без згоди в
односторонньому порядку, порушуючи
встановлену межу від «Б» до «В»
зовнішніх меж між земельними
ділянками, самовільно побудувала на
території позивача металевий паркан,
уздовж свого сараю, довжиною 11,5 м та
глибиною заняття території позивача -
0,5 м, що призвело до зменшення площі
земельної ділянки на 5,75 кв.м. = 11,5м х 0,5 м.

Разом з тим, належних та допустимих
доказів, які б підтверджували вказані
обставини, позивачем не надано. Такі
обставини можуть бути підтверджені
судової земельною експертизою.

Фотокартки, які містяться в матеріалах
справи, не містять вихідних даних щодо
місця знаходження, розмірів та площі
зайнятої парканом земельної ділянки.

За таких обставин, у задоволенні позову
належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Богунський районний суд
міста Житомира шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, особи які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
В.О. Корицька

Повний текст рішення виготовлено24.03.2014
р.