Справа № 456/2285/13
Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/783/903/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.

секретар: Брикайло М.В.,

за участі представників позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника
відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 22
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третьої особи
Стрийської державної нотаріальної
контори про визнання договору
дарування недійсним та скасування
реєстрації права власності на нерухоме
майно, -

в с т а н о
в и л а :

рішенням Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 22
листопада 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третьої особи
Стрийської державної нотаріальної
контори про визнання договору
дарування квартири недійсним та
скасування державної реєстрації права
власності на нерухоме майно -
відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач.

В апеляційній скарзі просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення,
яким її позовні вимоги задовольнити
повністю. Так, при ухваленні рішення
судом порушено норми процесуального
права, а саме суд проводив розгляд
справи за участі представника
відповідача, що не мав належних
повноважень на ведення справи та не
дослідив ряду документів, що були
подані на угорській мові, не зобов'язав
відповідача подати їх переклад
українською мовою. Крім цього, рішення
суду прийнято всупереч нормам
матеріального права. Так суд,
безпідставно не врахував, що спірний
договір дарування посвідчений
нотаріально в порушення вимог закону,
оскільки обдарована приховавши втрату
свого українського громадянства на час
його посвідчення, а натомість набуття
угорського, - обманула нотаріуса. Також,
суд не врахував, що відповідач для
укладення договору дарування квартири
обманула позивача переконавши її, що
буде за нею доглядати, не повідомивши
про виїзд за кордон, а, крім цього,
скориставшись важких станом здоров'я
позивача, наявністю ряду захворювань,
зокрема, і зору обманула її, що та
підписує у нотаріуса договір довічного
утримання не сказавши, що це договір
дарування.

В судове засідання сторони та
представник третьої особи не з'явилися,
однак суд вважав за можливе проводити
розгляд справи у їх відсутності,
враховуючи, що такі були належним чином
повідомленими про час та місце
розгляду справи, жодних клопотань про
відкладення розгляду справи не подали,
зважаючи на вимоги ст. 305 ЦПК України те,
що інтереси сторін у судовому
засіданні захищали представники, а
також заяву третьої особи з проханням
про розгляд справи у відсутності їх
представника .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників позивача на підтримання
апеляційної скарги, представника
відповідача в заперечення апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи, в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає з
таких підстав.

Відповідно до ст. 230 Цивільного Кодексу
України якщо одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення (частина перша статті 229 цього
кодексу), такий правочин визнається
судом недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. Сторона, яка застосувала
обман, зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Згідно п.20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 6.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення. Норми статті 230
ЦК не застосовуються щодо
односторонніх правочинів.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції
11.11.2008 року державним нотаріусом
Стрийської державної нотаріальної
контори було посвідчено договір
дарування квартири АДРЕСА_1, що
належала позивачу. 20.11.2008 року на
підставі вказаного договору здійснено
державну реєстрацію права власності на
згадану квартиру за відповідачем.

Посилаючись на те, що вказаний договір
вона укладала внаслідок обману
відповідачем, а також на те, що такий
було посвідчено внаслідок обману
нотаріуса щодо належності відповідача
до громадянства України на час
укладення такого позивач просила
визнати договір дарування недійсним.

На думку колегії суддів висновок суду
першої інстанції про відсутність
будь-яких доказів на підтвердження
першої підстави позову, а саме вчинення
договору під впливом обману є вірним.

Твердження допитаних у судовому
засіданні свідків про наявність
захворювань у позивача, зокрема, зору,
що на думку скаржника є доказами на
підтвердження вказаної підстави
позову, судом першої інстанції вірно не
взято до уваги, оскільки такі жодним
чином не свідчать про введення
відповідачем позивача в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. Жодних інших доказів на
підтвердження вказаної підстави
позову позивачем (її представниками) не
подано, на такі не вказано та клопотань
про витребування таких не заявлено.

Що стосується іншої підстави позову,
то, як вбачається із матеріалів справи
відповідачу дійсно 12.05.2011 року було
видано паспорт громадянина Угорської
республіки НОМЕР_1. Однак видача такого
жодним чином не свідчить про втрату
відповідачем громадянства України та
недійсність паспорта відповідача
громадянина України НОМЕР_2, виданого
15.09.2007 року, зокрема, і на час укладення
спірного договору 11.11.2008 року. Так,
рішень про визнання недійсним паспорту
громадянина України відповідача чи про
позбавлення (втрату) громадянства
України відповідачем жодним органом не
приймалось та згаданий документ, що
свідчить про належність відповідача до
громадянства України є чинним та був
чинним на час укладення договору. Крім
цього, громадянство Угорської
республіки набуто позивачем, як
вбачається із паспорта у 2011 році.

Що стосується інших доводів
апеляційної скарги, зокрема доводу про
недійсність довіреності виданої
представнику відповідачем за
недійсним паспортом, то такі
спростовані наведеним вище.

Решта доводів скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Враховуючи вказане рішення суду першої
інстанції слід залишити в силі, а
апеляційну скаргу позивача - відхилити
як безпідставну.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 22
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А. Левик

Судді:
В.Я. Бакус

Т.А. Гірник