інстанції - Клименко А. Я.Номер
провадження 22-ц/788/644/14 Суддя-доповідач -
Дубровна В. В. Категорія - 5
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І., Сибільової
Л. О.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 20 лютого 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
третя особа: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»,

про витребування майна з чужого
незаконного володіння,

В
С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Зарічного районного суду
м.Суми від 20 лютого 2014 року позов ОСОБА_5
задоволений.

Витребуване з чужого незаконного
володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
майно, а саме - транспортний засіб -
автомобіль типу легковий седан, марки
TOYOTA CAMRY 2.4 L (R1), 5 MT COMFORT, кузов (шасі, рама)
№НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2,
2007 року випуску, колір-сірий,
зобов'язано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_5,
майно, а саме - транспортний засіб -
автомобіль типу легковий седан, марки
TOYOTA CAMRY 2.4 L (R1), 5 MT COMFORT, кузов (шасі, рама)
№НОМЕР_3, двигун №НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2,
2007 року випуску, колір-сірий.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1 860
грн. в рахунок повернення судового
збору.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, про відмову ОСОБА_5 в
задоволенні його позову. При цьому
зазначає, що судом першої інстанції не
були з'ясовані обставини, що мають
істотне значення для справи, а саме: у
матеріалах справи відсутні будь-які
належні та допустимі докази того, що
відповідач отримував від позивача
вимоги про повернення спірного
автомобіля та того, що на даний час
автомобіль знаходиться у ОСОБА_3 Крім
того, на виконання своїх зобов'язань за
договором поруки № 1601/0607/64-240-Р-1 від 28
травня 2010 року щодо погашення суми
заборгованості ОСОБА_5 за кредитним
договором №1601/0607/64-240 від 27 липня 2017
року, ОСОБА_3 у період з 07 червня 2010 року
по 31 січня 2011 року сплачено 34 893, 51 грн.
відповідно до довідки Полтавського
відділення АТ«Сведбанк» вих. № 332/742, а
відповідно до договору факторингу №11
від 02 лютого 2012 року, угоди про
визначення розміру зобов'язання та
порядок його виконання від 07 лютого 2014
року, квитанцій № ПНІ 763 від 07 лютого 2014
року та 728.171.1 від 08 лютого 2014 року, а
також довідки ТОВ «Вердикт Фінанс»
виконані усі зобов'язання ОСОБА_5 за
кредитним договором № 1601/0607/64-240 від 27
липня 2017 року шляхом сплати 160 000
гривень. З 08 лютого 2014 року до
поручителя ОСОБА_3, який виконав
зобов'язання, забезпеченого порукою,
перейшли усі права кредитора -
ТОВ«Вердикт Фінанс» за кредитним
договором № 1601/0607/64-240 від 27 липня 2017
року щодо отримання 210 252, 23 грн.
заборгованості, в тому числі й тих, що
забезпечували його виконання, тобто
усі права заставодержателя за
договором застави від 27 червня 2007 року
згідно витягів про реєстрацію в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна № 13289358 від 04 липня 2007 року та №
43463207 від 13 лютого 2014 року. Представник
відповідача 07 березня 2014 року надіслав
ОСОБА_5 повідомлення - вимогу, в якій
просив не пізніше ніж у триденний строк
повернути йому грошові кошти у розмірі
210 252, 23 грн. та повідомив про намір
притримати у себе куплений за кредитні
кошти транспортний засіб до повного
розрахунку з ним, однак вказані грошові
кошти ОСОБА_3 до цього часу не
повернуті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_3 -ОСОБА_4, який
апеляційну скаргу підтримує з мотивів
у ній викладених, пояснення
представника ОСОБА_5- ОСОБА_6, яка проти
скарги заперечує, вивчивши матеріали
справи, перевіривши рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін, виходячи з
наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5.,
суд першої інстанції суд з урахування
положень ст.ст.1212, 1213 ЦК України та
ст.ст.60,61 ЦПК України дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
позивач є власником автомобіля, а
правові підстави, на яких спірний
транспортний засіб був переданий у
користування відповідачеві, на
сьогодні відпали і останній на даний
час без достатньої на те підстави ним
володіє та користується.

Цей висновок суду узгоджується з
матеріалами справи та відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права.

Згідно ст. 117 ЦК України, зміст права
власності випливає з права власника
володіти, користуватись та
розпоряджатись своїм майном.

Відповідності до ст. 317 ЦК України
власникові належать право володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно ст. 319 ЦК України зазначено,
що власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування чи розпорядження
майном.

Статтею 386 ЦК України визначено, що
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності.

У разі порушення цього права
власник має право на підставі ст. 387 ЦК
України витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України,
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про: повернення
виконаного за недійсним правочином;
витребування майна власником із чужого
незаконного володіння; повернення
повернення виконаного однією із сторін
у зобов'язанні; відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 25 червня 2007 року
ОСОБА_5 уклав договір купівлі - продажу
№ 42/2506 з ТОВ «Стар Лайн» на придбання
автомобіля типу легковий седан, марки
TOYOTA CAMRY 2.4 L(R1), 5МТ COMFORT, кузов (шасі, рама)
№НОМЕР_3, двигун №НОМЕР_1 колір - сірий,
2007 року випуску за 186 000,00 грн.(а.с.15-20).

На придбання зазначеного автомобіля
позивачем витрачені кредитні кошти,
отримані на підставі кредитного
договору, укладеного 27 червня 2007 року
між ним та АКБ «ТАС - Комерцбанк»
(№1601/0607/64-240), відповідно до умов якого
Банк зобов'язався надати позивачу
грошові кошти (кредит) у розмірі 33 400,00
доларів США, а позивач у свою чергу,
зобов'язався повернути кредит,
сплатити відсотки за користування
кредитом та виконати зобов'язання у
повному обсязі та в терміни,
передбачені даним кредитним договором
(а.с.21-24).

Кредит Банком був наданий в
безготівковій формі, шляхом
перерахування на поточний рахунок
позивача, який, отримавши грошові кошти
в розмірі 33 400,00 доларів США, провів
обмін вказаної суми та грошові кошти в
гривневому еквіваленті у сумі 167400 грн.
00 коп. та перерахував їх 27 червня 2007
року на розрахунковий рахунок
підприємства - продавця автотранспорту
на виконання умов договору купівлі -
продажу автомобіля, що підтверджується
квитанцією від 27 червня 2013 року (а.с.25).

Решта грошових коштів у сумі 18 600 грн. 00
коп. ОСОБА_5 сплачено готівкою
безпосередньо до ТОВ «Стар Лайн».

27 червня видана довідка- рахунок, з якої
вбачається, що ОСОБА_5 продано і видано
автомобіль TOYOTA CAMRY 2.4 L(R1), 5МТ COMFORT, кузов
(шасі, рама) №НОМЕР_3, двигун №НОМЕР_1
колір - сірий, 2007 року випуску за 186000,00
грн.

28 травня 2010 року між позивачем, ПАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_3 укладений договір
поруки №1601/0607/64-40-Р-1, відповідно до
якого останній, як поручитель,
зобов'язався перед Банком відповідати
за виконання зобов'язань щодо
повернення коштів, наданих Банком
позивачу, як позичальнику, у вигляді
кредиту згідно з кредитним договором №
1601/0607/64-240 від 27 червня 2007 року у сумі 33
400,00 доларів США з кінцевим терміном
погашення до 27 червня 2014 року (а.с.27).

Того ж дня між позивачем та
відповідачем був укладений попередній
договір, посвідчений приватним
нотаріусом Полтавського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрований в реєстрі за №829 (а.с.28).

За попереднім договором від 28 травня 2010
року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зобов'язалися в
майбутньому в обумовлений п. 61.1. даного
договору строк, укласти і належним
чином оформити договір купівлі -
продажу транспортного засобу на умовах
і в порядку, визначеному цим договором.

Згідно п.1.2. предметом попереднього
договору є легковий автомобіль типу
легковий седан, марки TOYOTA CAMRY 2.4 L (R1), 5 МТ
COMFORT, кузов (шасі, рама) №НОМЕР_3, двигун
№ НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2,
2007 року випуску, колір - сірий.

За п.2.2. попереднього договору позивач
та відповідач визначили, що з моменту
підписання цього Договору, в рахунок
належних за Основним договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання, з метою забезпечення
реалізації своїх намірів щодо купівлі -
продажу автомобіля та своєї
платоспроможності, Покупець, тобто
ОСОБА_3, зобов'язується щомісячно до 20
числа вносити до Банку суму у розмірі
за графіком до Кредитного договору №
1601/0607/64-240, укладеним 27 червня 2007 року
між Продавцем та АТ «Сведбанк», які
будуть зараховані на користь Продавця,
тобто позивача, як аванс за договором
купівлі - продажу.

На виконання п. п. 3.1.1 п. 3.1. попереднього
договору ОСОБА_5 передав відповідачу
ОСОБА_3 за згодою банку в безоплатне
користування автомобіль на підставі
довіреності.

Відповідач згідно п. п. 4.1.1. п. 4.1.
попереднього договору зобов'язався
своєчасно вносити до банку на користь
позивача авансові платежі, у випадку
прострочення сплати нараховані пеню,
штрафні санкції та п. п. 4.1.3 п. 4.1.
попереднього договору взяв на себе
зобов'язання здійснювати добровільне
страхування автомобіля на умовах
повного «КАСКО» в акредитованих АТ
«Сведбанк» страхових компаніях та
цивільно - правової відповідальності
до повного погашення зобов'язань за
кредитним договором №1601/0607/64-240 від 27
червня 2007 року.

Проте, відповідач з моменту укладення
попереднього договору почав
порушувати його істотні умови, а саме:
не сплачував щомісячну суму за
графіком до Кредитного договору №
1601/0607/64-240, укладеним 27 червня 2007 року
між Продавцем та АТ «Сведбанк», не
сплачував штрафні санкції, які були
нараховані за прострочення сплати
основних платежів, не здійснював
добровільне страхування автомобіля на
умовах повного «КАСКО» в акредитованих
АТ «Сведбанк» страхових компаніях та
цивільно - правової відповідальності
до повного погашення зобов'язань за
кредитним договором №1601/0607/64-240 від 27
червня 2007 року.

У зв'язку з цим ОСОБА_5 звернувся до
нотаріуса із заявою про повідомлення
відповідача про скасування
довіреності на керування спірним
автомобілем від 28 травня 2010 року,
посвідченої приватним нотаріусом
Полтавського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстрованої у
реєстрі за № 828 (а.с.29).

Дія вищезазначеної довіреності була
припинена 03 червня 2011 року, про що
приватним нотаріусом Полтавського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
був внесений запис до державного
реєстру довіреностей № 686 та виданий
Витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі
довіреностей № 18899246 від 03 червня 2011
року (а.с.30,31).

У розумінні ч.1 ст. 237 ЦК України
довіреність не є документом, що регулює
перехід права власності від однієї
особи до іншої.

За ст. 248 ЦК України представництво за
довіреністю припиняється у разі
скасування довіреності особою, яка її
видає.

Рішенням Апеляційного суду Сумської
області 21 травня 2013 року у справі
№805/10304/2012 за апеляційною скаргою
ОСОБА_3, рішення Зарічного районного
суду м.Суми від 19 грудня 2012 року,
розірваний попередній договір від 28
травня 2010 року №, укладений між
ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений
приватним нотаріусом Полтавського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
та зареєстрований в реєстрі за № 829».
(а.с.48-50).

Тобто, у зв'язку зі скасуванням
довіреності та набранням законної
сили рішенням суду про розірвання
попереднього договору відпали правові
підстави володіння та користування
автомобілем ОСОБА_3, але не зважаючи на
це, останній продовжує ним
користуватися, не повертає автомобіль
законному його власнику, яким є позивач
у справі, на неодноразові звернення
позивача не реагує. 25 березня 2013 року
ОСОБА_5 на адресу відповідача
направлена телеграма, в якій позивач
просив 29 березня 2013 року у
добровільному порядку здійснити
передачу належного йому автомобіля, а
також ключі від нього та документи на
нього. Дана телеграма вручена не була,
оскільки відповідач не з'явився за нею,
незважаючи на неодноразові
повідомлення (а.с.51).

29 березня 2013 року позивачем в його
присутності та присутності ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 був складений відповідний Акт
(а.с.52).

Після ухвалення рішення Апеляційним
судом Сумської області від 21 травня 2013
року у справі № 1805/10304/2012, 23 травня 2013
року ОСОБА_5 повторно направив на
адресу відповідача телеграму, в якій
просив здійснити передачу належного
йому автомобіля, а також ключі та
документи на даний автомобіль (а.с.53).

Але й цього разу передання автомобіля
разом з ключами і документами
відповідач на вчинив, про що 29 травня 2013
року в присутності позивача, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 був складений відповідний Акт
(а.с.54).

30 жовтня 2013 року вже втретє на адресу
відповідача позивачем направлена
телеграма з тими ж вимогами (а.с.55)..

Всі вимоги позивача з боку відповідача
були проігноровані, на підтвердження
даного факту 04 листопада 2013 року в
присутності позивача, ОСОБА_8, ОСОБА_9
був складений Акт (а.с.56).

Позивач звертався до правоохоронних
органів із заявою про незаконне
заволодіння автомобілем. За даним
фактом порушена кримінальна
справа(а.с.32-38).

До апеляційної скарги долучені
документи на підтвердження сплати
ОСОБА_3 07 та 08 лютого 2014 року в повному
обсязі кредитної заборгованості.
Посилаючись на сплату відповідачем
боргу за кредитним договором та
переходом до нього прав кредитора,
відповідач вважає, що він має право при
тримання транспортного засобу, що в
свою чергу є підставою для відмови у
задоволенні заявленим ОСОБА_5 позовних
вимог. Але з такою позицією погодитись
не можливо.

Відповідно до ст. 594 ЦК України
кредитор, який правомірно володіє
річчю, що підлягає передачі боржникові
або особі, вказаній боржником, у разі
невиконання ним у строк зобов'язання
щодо оплати пов'язаних з річчю витрат
та інших збитків має право притримати
її у себе до виконання боржником
зобов'язання.

Тобто, обов'язковою умовою притримання
є правомірне володіння річчю, а в
даному випадку відсутні підстави
вважати, що ОСОБА_3 правомірно володіє
належним позивачеві автомобілем,
оскільки правові підстави, на яких
транспортних засіб знаходився у
користуванні ОСОБА_3 - відпали: як уже
зазначалося вище, у судовому порядку
розірваний попередній договір і
припинена дія довіреності.

Право притримання породжене
виконанням ОСОБА_3 зобов'язання, яке не
є предметом спору у даній справі.
Оплата ОСОБА_3 повязаних з річчю витрат
стосується виконання зобов'язання за
укладеними договором поруки та
кредитним договором.

Намір відповідача притримати спірний
автомобіль є беззаперечним доказом
того, що автомобіль знаходиться у
нього.

Апелянт не надав належних та
допустимих доказів на підтвердження
його права користування чи права
власності на автомобіль, доказів на
підтвердження придбання в
установленому порядку та реєстрацію за
ним, як за покупцем, транспортного
засобу. В той же час, підтвердженням
належності позивачеві на праві
власності автомобіля є його державна
реєстрація, проведена відповідно до
Порядку державної реєстрації
(перереєстрації) зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів», затвердженого
Постановою КМУ від 07.09.1998р. №1388, з
подальшими змінами.

Відповідно до Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин на
шасі, автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 07 вересня 1998 року
№ 1338 відчуження автомобіля можливе
лише за умови зняття транспортного
засобу з обліку для його подальшої
реалізації

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності або обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності виникає на підставах, що не
заборонені законом, зокрема, з
правочинів.

Сторони не позбавлені можливості
укласти відповідну угоду між собою по
відчуженню автомобіля.

В апеляційній скарзі не наведені
обставини та докази, які б ставили під
сумнів законність рішення місцевого
суду.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про невірність
застосування судом норм матеріального
чи порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
невірного вирішення справи.

На думку колегії суддів рішення
місцевого суду є законним та
обґрунтованим, таким, що узгоджується з
доказами, наявними у справі, відповідає
нормам матеріального права, і тому
підстав для його скасування чи зміни не
вбачається.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись 307
ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 20 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: