Номер провадження № 22-ц/785/2917/14
Головуючий у першій інстанції Смокіна
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі
Жус І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
комунального підприємства
«Ізмаїльське виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства» (далі КП «Ізмаїльське
ВУВКГ») про стягнення суми та
відшкодування моральної шкоди за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 27 грудня 2013 року,

встановила:

26 липня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до КП «Ізмаїльське
ВУВКГ», та з урахуванням доповнень від
25 листопада 2013 року просив стягнути з
відповідача на його користь 3279,28 грн.,
сплачених ним за не вчинене порушення
порядку користування послугами з
водопостачання, стягнути з відповідача
на його користь моральну шкоду в
розмірі 1500 грн., заподіяну незаконними
діями працівників КП «Ізмаїльське
ВУВКГ», накласти на керівництво КП
«Ізмаїльське ВУВКГ» штраф за грубі
порушення діючого законодавства по
захисту прав споживачів в розмірі 32792
грн. відповідно до ст. 23 ЗУ «Про захист
прав споживачів», постановити окрему
ухвалу відносно працівників КП
«Ізмаїльське ВУВКГ» за грубі порушення
конституційних, матеріальних прав
громадян м. Ізмаїла з питання порядку
водопостачання.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
послався на те, що 22 травня 2013 року
відносно нього було складено акт № 00303
про порушення Правил користування
системами комунального водопостачання
та водовідведення в населених пунктах
України. Вказаний акт вважає
незаконним, оскільки він складений з
порушенням порядку, визначеному
законом, а саме: працівники КП
«Ізмаїльське ВУВКГ» зайшли у двір його
будинку без дозволу, не пред'явивши при
цьому посвідчень, докази його вини
отримані у його відсутності,
працівники самовільно дістались у
колодязь, зняли пломбу, прилад обліку.
Вказаний акт на місці його складення
він не підписував. Акт підписав на
засіданні комісії, де йому на підставі
акту було нараховано суму збитків в
розмірі 3279,28 грн. Акт та протокол
засідання комісії підписав під
примусом та погрозами відключення
водопостачання, з цих же підстав
оплатив зазначену суму збитків.
Порушень правил користування
системами комунального водопостачання
та водовідведення в населених пунктах
він не допускав. Вважає, що акт та
протокол засідання комісії не можуть
слугувати доказом вчинення ним
вищевказаного порушення Правил та
підставою стягнення з нього
нарахованої суми збитків. Крім цього,
зазначив, що на момент складення акту
не перебував з відповідачем у
договірних відносинах.

В судовому засіданні:

- позивач та його представник
підтримали позовні вимоги в повному
обсязі;

- представник КП «Ізмаїльське ВУВКГ»
позовні вимоги ОСОБА_3 не визнала та
пояснила, що відповідач є абонентом КП
«Ізмаїльське ВУВКГ». 22 травня 2013 року
при проведенні перевірки дотримання
позивачем правил користування
системами комунального водопостачання
та водовідведення в населених пунктах
України за адресою: АДРЕСА_1 в
присутності позивача було виявлено
порушення, яке полягало у зрізі
держпломби, що надало доступ до
лічильного механізму з можливістю
зміни показань, складено акт № 00303, який
розглянуто на комісії та на підставі
якого було прийнято рішення про
необхідність сплати вартості
заподіяних збитків в розмірі 3279,28 грн.
Позивач був присутнім на засіданні
комісії, з рішенням комісії погодився,
сплатив визначену суму, психічного
тиску на нього не здійснювалось та
доказів такого тиску з боку КП
«Ізмаїльське ВУВКГ» позивачем не
надано. Крім того, відсутні докази
завдання відповідачем моральної шкоди
позивачу. Просила відмовити у
задоволенні в повному обсязі за
безпідставністю позовних вимог.

Рішенням Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 27 грудня 2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення суду скасувати в
повному обсязі, задовольнити його
позовні вимоги, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої
деталізації, яка не має правового
значення в даній справі, а також
незрозумілих словосполучень, занадто
довгих речень, через які викладення
фактичних обставин важко сприймається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні
вищевказаного позову, суд першої
інстанції на підставі ст.ст. 3, 11, 12, 15, 1167
ЦК України, Закону України «Про захист
прав споживачів», роз'яснень
викладених в Постанови Пленуму
Верховного суду України від 31 березня
1995 року №4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», правомірно
виходив з наступного.

ОСОБА_3 належить квартира АДРЕСА_1

На ім'я позивача ОСОБА_3 відкрито
особовий рахунок № НОМЕР_1.

22 травня 2013 року за результатами
перевірки позивача за адресою: АДРЕСА_1
було виявлено порушення правил
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України, яке
виразилось у зрізі державної пломби,
наявності доступу до приладу обліку та
можливості змінити показання та
складено акт № 00303 (а.с. 07).

Комісією КП «Ізмаїльське ВУВКГ» в
присутності позивача було розглянуто
акт та нараховано суму збитків в
розмірі 3279,28 грн. (а.с. 08).

Акт та протокол комісії ОСОБА_3
підписав, нараховану суму збитків в
розмірі 3279,28 грн. оплатив (а.с. 17).

Позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з
відповідача суми, сплаченої ним за не
вчинене порушення порядку
користування водопостачанням,
обґрунтовані незаконністю дій
працівників КП «Ізмаїльське ВУВКГ» по
складенню акту про порушення правил
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України та
нарахуванню на підставі цього акту
суми збитків. З вимогами про визнання
дій працівників КП «Ізмаїльське ВУВКГ»
позивач не звертався.

Сам по собі акт є лише фіксацією
правопорушення, повідомлення про
сплату суми збитку також не встановлює
для позивача будь-яких обов'язків, крім
рекомендації сплатити суму збитку.

Вони можуть бути предметом оспорювання
у разі пред'явлення КП «Ізмаїльське
ВУВКГ» позову до ОСОБА_3 про стягнення
суми збитку, в межах якого суд
зобов'язаний дати їм оцінку.

КП «Ізмаїльське ВУВКГ» з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення суми збитку до
суду не зверталось.

На підставі зазначеного вище, суд
першої інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку, що позивачем
не доведено у встановленому законом
порядку порушення, оспорювання або не
визнання відповідачем його цивільних
прав шляхом складення акту та
нарахування суми збитку на підставі
акту, а тому вимоги в цій частині
задоволенню не підлягають.

При цьому, судова колегія зазначає, що
відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог
статей 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивач не
довів ті обставини, на які він
посилався як на підставу своїх вимог
щодо вищевказаного позову, у тому числі
і з приводу стягнення моральної шкоди,
що є обов'язком сторін згідно з
засадами змагальності процесу за ст. 10
ЦПК України.

Отже, судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 27 грудня 2013
року по цивільній справі за позовною
заявою ОСОБА_3 до комунального
підприємства «Ізмаїльське виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства» про стягнення суми та
відшкодування моральної шкоди -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко