Провадження № 2/344/1029/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

25 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді
Польської М.В.

при секретарі c/з
Дзюбак Х.Б..

з участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Івано-Франківську цивільну справу за
позовом Івано-Франківського
національного університету нафти і
газу до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
виселення осіб, які самоправно зайняли
кімнату АДРЕСА_2 без надання їм іншого
житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И В:

Івано-Франківський національний
технічний університет нафти і газу
звернувся до Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області з позовом до ОСОБА_3
григоровича, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
виселення з кімнати АДРЕСА_2.

У позовній заяві зазначено, що ОСОБА_3 в
1990 році отримав кімнату гуртожитку
АДРЕСА_3 на час роботи в інституті,
однак 03.07.1991 року звільнився з роботи за
власним бажанням. В кімнаті АДРЕСА_2
проживала з 1999 року родичка
відповідача 1 ОСОБА_6. на час навчання в
аспірантурі, однак з 2001 року вона
відрахована була за власним бажанням.
При цьому відповідачі самовільно за
дозволом ОСОБА_6 без відповідного
погодження університету вселилися в
кімнату АДРЕСА_2, і не маючи жодного
права на таке вселення проживають
спірній кімнаті, не реагуючи на вимоги
позивача звільнити її.

Представник позивача просив позов
задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не
прибули і про причину своєї неявки суд
не повідомили, хоча про день, час та
місце розгляду справи був повідомлені
в установленому законом порядку, в тому
числі за місцем реєстрації

З письмової згоди представника
позивача суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи, що
відповідає положенням статті 224 ЦПК
України.

Небажання відповідача надавати докази
в обґрунтування своїх заперечень проти
позову, зокрема з причини ухилення від
участі в судовому засіданні, дає суду
право при заочному розгляді справи
обмежитися доказами, наданими
позивачем, що повністю відповідає
положенням ч.1 ст.224 ЦПК України.

Суд заслухавши пояснення позивача,
свідків, дослідивши та перевіривши всі
докази в їх сукупності, приходить до
висновку що позов підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 був
прийнятий на роботу в
Івано-Франківський національний
технічний університет нафти і газу
згідно наказу №133 від 03.02.1987 року (а.с.5),
розпорядженням від 12.04.1990 р. отримав
разом з дружиною ОСОБА_4 кімнату
гуртожитку АДРЕСА_3 на час роботи в
інституті (а.с.7), однак 03.07.1991 року
звільнився з роботи за власним
бажанням 9а.с.8-10).

В кімнаті АДРЕСА_2 проживала з 17.06.1999
року родичка відповідача 1 ОСОБА_6. на
час навчання в аспірантурі (А.С.12), однак
з 2001 року вона відрахована з
навчального закладу за власним
бажанням (а.с.13).

При цьому відповідачі самовільно без
згоди навчального закладу за дозволом
ОСОБА_6 (без відповідного на те
погодження університету) вселилися в
кімнату АДРЕСА_2, і не маючи жодного
права на таке вселення проживають
спірній кімнаті, не реагуючи на вимоги
позивача звільнити її (а.с.11).

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 11.03.2013 року, яке набрало
законної сили 13.05.2013р., визнано ОСОБА_6
та членів сімї такими, що втратили
право користування кімнатою АДРЕСА_2
(а.с.14-15).

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 26.11.2013 року в позовній заяві
ОСОБА_4 до Івано-Франківської міської
ради, Івано-Франківського
національного технічного університету
нафти і газу про визнання права на
користування житловим приміщенням -
кімнатою АДРЕСА_3, відмовлено (а.с.23-24),
яке залишене без змін ухвалою
апеляційного суду Івано-Франківської
області (а.с.47-48).

Отже право на користування кімнатою
АДРЕСА_2 не було набуто відповідачами
на законних підставах.

Власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню (частина друга статті
386 ЦК).

При розгляді цивільних справ за
позовом про виселення предметом
доказування є втрата права на житло,
або взагалі його відсутність, або інші
передбачені ЖК УРСР підстави для
позбавлення права на житло.

Отже, в даному спорі таке право на житло
відповідачі не набули на кімнату
АДРЕСА_2

Постановою Ради міністрів УРСР від 3
червня 1986 р. N 208 «Про затвердження
Примірного положення про гуртожитки»
передбачено, що гуртожитки
призначаються для проживання
робітників, службовців, студентів,
учнів, а також інших громадян у період

роботи або навчання (п.2). Жила площа в
гуртожитку надається за спільним
рішенням

адміністрації підприємства,
установи, організації чи органу
кооперативної або іншої громадської
організації та відповідного
профспілкового комітету і комітету
комсомолу (п.9). На підставі рішення про
надання жилої площі в гуртожитку
адміністрація підприємства,
установи, організації видає
громадянинові спеціальний ордер
(додаток), який є єдиною підставою для
вселення на надану жилу площу. Ордер
може бути виданий лише на вільну жилу
площу (п.10). Сезонні, тимчасові
працівники і особи, що працювали за
строковим трудовим договором, які
припинили роботу, а також особи, що
вчились у навчальних закладах і
вибули з них, підлягають виселенню
без надання іншого жилого приміщення з
гуртожитку, який їм було надано у
зв'язку з роботою чи навчанням. Інших
працівників підприємств, установ,
організацій, які поселилися в
гуртожитку у зв'язку з роботою, може
бути виселено без надання іншого
жилого приміщення в разі звільнення за
власним бажанням без поважних причин,
за порушення трудової дисципліни або
вчинення злочину. Осіб, які припинили
роботу з інших підстав, може бути
виселено лише з наданням їм іншого
жилого приміщення (п.40). Громадян, які
самоправно зайняли жилу площу в
гуртожитку, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення. Громадяни
можуть бути виселені з гуртожитку
без надання іншого жилого приміщення
також на підставах, передбачених
частиною першою статті 116 Житлового
кодексу Української РСР (п.44).

Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом та
ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають до
задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до
ст.ст. 386 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 60,
212-215, 224-229 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя
АДРЕСА_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительку
АДРЕСА_1,, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя
АДРЕСА_1, з кімнати АДРЕСА_2 без надання
іншого житлового приміщення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, жительку АДРЕСА_1,, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя АДРЕСА_1, на користь
Івано-Франківського національного
університету нафти і газу,
м.Івано-Франківськ, вул. Карпатська, 15,
код 388404, судові витрати по сплаті
судового збору в сумі 229,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянути
за письмовою заявою відповідачів
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Довідка: повний текст рішення
виготовлено 28 березня 2014 року.

Суддя
Польська М.В.