АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/715/2014
інстанції Полив'яний В.М.
Доповідач Приходько Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2014 року березня місяця 27 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого : Приходько Л.А.

Суддів : Бездрабко В.О.

Борка А.Л.

при секретарі : Романовій Д.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 14 січня 2014 року у справі

за позовом

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення кредитної
заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ПАТ «ПриватБанк»
звернулося до суду з зазначеним
позовом до ОСОБА_2 посилаючись на те, що
30 серпня 2008 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір №HEXRRК11920007, згідно
умов якого Банк надав останній кредит в
сумі 1332,83 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 24,00 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. У зв'язку з неналежним
виконанням позичальником зобов'язань
за кредитним договором виникла
заборгованість, яка станом на 17.10.2013
року становить 22 836,00грн., що
складається із заборгованості по
кредиту у сумі 787,07грн., заборгованості
по процентам за користування кредитом
в сумі 69,07грн., заборгованості по
комісії за користування кредитом -
159,96грн., пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором в
сумі 20256,28грн., 500грн. штрафу (фіксована
частина), 1063,62грн. штрафу (процентна
складова). Зважаючи на викладене ПАТ КБ
«ПриватБанк» просило стягнути з
відповідача на користь Банку вказану
заборгованість, та вирішити питання
щодо відшкодування судових витрат.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 14 січня 2014 року позов ПАТ
КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
Кредитним договором № HEXRRK11920007 від
30.08.2008 року, а саме заборгованість по
кредиту в сумі 787,07 грн., заборгованість
по процентам за користування кредитом -
69,07 грн., заборгованість по комісії за
користування кредитом - 159,96 грн., пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 20 256,28 грн., а
всього на загальну суму у розмірі 21
272,38грн. та судові витрати в сумі 212,72грн.
В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати, та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
у задоволені позовних вимог в повному
обсязі.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася.
Про час та місце слухання справи була
повідомлена у встановленому законом
порядку.

Заперечуючи проти апеляційної скарги
представник позивача ПАТ КБ
«ПриватБанк» Кобзар Ю.Б., зазначила, що
на її думку рішення суду є законним та
обґрунтованим. Просила апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які
приймають участь у розгляді справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Виходячи з положень статей 6,626-631,526 ЦК
України, укладений договір є
обов'язковим для належного виконання
сторонами, відповідно до його умов,
вимог Цивільного Кодексу та інших
актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до положень ст. 1050, 1054 ЦК
України, якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
кредит частинами (розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини кредитодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини кредиту, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому від
суми кредиту.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що 30 серпня 2008 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2
укладено кредитний договір №HEXRRК11920007,
згідно умов якого Банк надав останній
кредит в сумі 1332,83 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом

з кінцевим терміном повернення по 30
серпня 2009 року (а.с.5). Повернення
кредиту передбачалося шляхом внесення
ОСОБА_2 щомісячних платежів, які
складаються із заборгованості за
кредитом, відсотків за кредитом,
винагороди, комісії, а також інших
витрат згідно умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт).

Внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх зобов'язань по
своєчасному і повному погашенню коштів
за кредитним договором №HEXRRК11920007 від 30
серпня 2008 року виникла заборгованість,
яка станом на 17.10.2013 року становить 22
836,00грн., що складається із
заборгованості по кредиту у сумі
787,07грн., заборгованості по процентам за
користування кредитом в сумі 69,07грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом - 159,96грн.

У зв'язку з несвоєчасним погашенням
відповідачкою заборгованості по
кредиту відповідно до п. 5.1 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) Банком
нарахована пеня в сумі 20256,28грн.

За порушення позичальником строків
платежів по грошовим зобов'язанням,
передбаченим договором, більше ніж 30
днів Банком, п. 5.4 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) нарахований
штраф у розмірі 500грн. + 1063,62грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
внаслідок неналежного виконання
відповідачем основних зобов'язань по
кредитному договору виникла
заборгованість, яка завдає збитків
позивачу та підлягає стягненню на
користь Банку.

Проте з таким висновком погодитись не
можна.

Як вбачається з матеріалів справи між
Банком та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір, який складається з
заяви позичальника та Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт), що
підтверджується змістом заяви
позичальника, яка підписана
відповідачем. Відповідач своїм
підписом засвідчив на заяві на
отримання кредиту, що ознайомився та
згоден з Умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), які були надані йому у
письмовій формі; своїм підписом
відповідач підтвердив факт отримання
інформації про умови кредитування
банку.

Відповідно до п. 5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») ( Стандарт) терміни
позовної давності по вимогах про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років.

Тобто, при укладенні кредитного
договору сторони в письмовій формі
домовились про збільшення позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків, комісії, винагороди
та неустойки до п'яти років, що
передбачено ч.1 ст.259 ЦК України.

Доводи апелянта про те, що наявні в
матеріалах справи Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) ним не
підписані, на них відсутня дата їх
складання з чого не можна зробити
висновок, що саме ці Умови діяли на час
укладення спірного договору, колегія
суддів до уваги не приймає, оскільки
зазначені Умови, в редакції наданій
позивачем, затверджені наказом
правління "ПриватБанк" № 391 від 21.03.2006
року "про актуалізацію договірної бази
по направленню "Розстрочка", та були
чинними на час укладення договору, є
частиною договору і обов'язковими для
виконання сторонами, своїм підписом в
заяві позивач засвідчив факт
ознайомлення з даними Умовами, а
існування інших Умов на час укладення
кредитного договору ОСОБА_2 не довела.

Отже, враховуючи, що кредит виданий
відповідачеві з терміном повернення до
30 серпня 2009 року, і звернувшись до суду
з позовом про стягнення кредитної
заборгованості 30 жовтня 2013 року, Банком
дотримано збільшеного за домовленістю
сторін п'ятирічного строку позовної
давності.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції ОСОБА_2 звернулась до суду з
заявою про зменшення розміру
неустойки, посилаючись на те, що розмір
заявленої позивачем неустойки значно
перевищує розмір збитків позивача.

За правилами ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
значення для справи.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
положення ч.3 ст.551 ЦК України про
зменшення розміру неустойки може бути
застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка, і не може
бути застосовано до сум, які
нараховуються згідно з ч. 2ст. 625 ЦК
України, які мають іншу правову
природу. При цьому проценти, які
підлягають сплаті згідно з положеннями
ст. ст. 1054,1056-1 ЦК України, у такому
порядку не підлягають зменшенню через
неспівмірність із розміром основного
боргу, оскільки вони є платою за
користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні ч.3
ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема,
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу (наприклад,
відсутність негативних наслідків для
позивача через прострочення виконання
зобов'язання).

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне застосувати до
спірних правовідносин ч.3 ст.551 ЦК
України та зменшити розмір неустойки,
що визначений в межах п'ятирічного
строку позовної давності в сумі
20256,28грн. і значно перевищує як розмір
отриманого позивачем кредиту, розмір
заборгованості за кредитом, так і
розмір завданих Банку збитків.

При визначенні розміру неустойки, що
підлягає до сплати, колегія суддів
враховує ступінь виконання
відповідачем зобов'язання, майновий
стан сторони, а також визначені ст.3 ЦК
України засади справедливості,
добросовісності та розумності, і
вважає можливим зменшити розмір
нарахованої Банком пені з 20256,28грн. до
2000грн.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає за необхідне змінити рішення в
частині стягнення з відповідачів
ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
пені, зменшивши розмір нарахованої
Банком пені з 20256,28грн. до 2000грн

Рішення суду в частині відмови у
задоволені позовних вимог про
стягнення штрафу в розмірі
500грн.+1063,62грн. в апеляційному порядку
не оскаржено.

Керуючись ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 14 січня 2014 року змінити,
зменшивши стягнуті з ОСОБА_2 на користь
приватного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» пеню за
несвоєчасність виконання зобов'язання
за договором №HEXRRК11920007 від 30 серпня 2008
року з 20256,28грн. до 2000грн., та загальну
суму з 21272,38грн. до 3016,10грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, та може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :