№ 2/254/493/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

21 лютого 2014 року Будьоннівський
районний суд м. Донецька в складі:

головуючого судді - Грачова Р.Р.,

при секретарі - Корєнєвій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за розпискою, посилаючись на наступне.

30 травня 2013 року відповідач взяв у
позивача в борг 55 000 гривень та
зобов'язався повернути їх до 01.09.2013
року, що підтверджується розпискою від
30.05.2013 року, яка була написана власноруч
відповідачем.

Однак відповідач борг не повернув
та на неодноразові прохання позивача
про добровільне повернення суми боргу,
жодним не реагував.

Просить суд стягнути з відповідача
на його користь суму боргу в розмірі 55000
гривень та судові витрати.

Позивач в судове засідання не
з'явився, надав суду заяву про розгляд
справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, надав суду заяву про розгляд
справи без його участі, в задоволенні
позову просив відмовити.

Суд, дослідивши докази по справі в
їх сукупності, вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Позивач, як на підставу для
задоволення свої вимог посилається на
вимоги статті 1049 ЦК України, відповідно
до якої позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві
позику(грошові кошти у такій самій
сумі або ручі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Разом з тим, згідно з ч.1 ст. 1046 ЦК
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або
інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду.

Також, на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей, що
відповідає положенням ч.2 статті 1047 ЦК
України.

У відповідності із статтею 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
доказати ті обставини, на які вона
посилається як на підставу свої вимог
та заперечень.

Однак, позивачем не надано суду
жодних належних та допустимих доказів,
зокрема розписки, як вказує позивач
була написана відповідачем на
підтвердження отримання суми боргу в
розмірі 55000 гривень, які б
підтверджували наявність у
відповідача боргових зобов'язань перед
позивачем, тобто жодних відомостей, які
б посвідчували передання ОСОБА_2 з боку
позивача визначеної грошової суми.

Разом з тим, надані позивачем
відомості результатів звернення по
всіх базах на АМТ, згідно з якими ОСОБА_2
є власником транспортного засобу RENAULT
MAGNUM 440», реєстраційний номер НОМЕР_1, а
позивач є попереднім власником
вказаного транспортного засобу також
жодним чином не підтверджують доводи
позивача стосовно посвідчували
передання ОСОБА_2 з боку позивача
визначеної грошової суми в розмірі 55000
гривень.

Відповідно до вимог статті 212 ЦПК,
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду насамперед встановленого
значення. Суд оцінює належність
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності.

Крім того, у відповідності з ч.1 ст. 11
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданому у
відповідності з даним кодексом, в
межах заявлених позовних вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які приймають участь у справі.

За таких підстав, розглянувши справу
в межах позовних вимог, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
необґрунтованими, недоведеними та
безпідставними, в зв'язку з чим, вважає
в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення боргу за розпискою -
відмовити.

На підставі ст.ст. 1046, 1047,1048
Цивільного кодексу України та
керуючись ст.ст. 11, 15, 30, 60, 212 213, 214, 215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
розпискою - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Суддя: