У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Ружичанської сільської ради
Хмельницького району Хмельницької
області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа -
управління Держземагентства у
Хмельницькому районі Хмельницької
області, про визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельні ділянки та договорів
дарування за касаційними скаргами
ОСОБА_4 у власних інтересах та в
інтересах недієздатної ОСОБА_7,
поданими представником - ОСОБА_8, та
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Хмельницької
області від 26 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним вище позовом,
посилаючись на те, що ОСОБА_7 на
підставі державного акта на право
власності на земельну ділянку належить
0,25 га землі, що розташована по
АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для
обслуговування житлового будинку, а
також земельна ділянка площею 0,155 га
для ведення особистого селянського
господарства. У 2010 році йому стало
відомо, що відповідач ОСОБА_5 незаконно
оформив право власності на вказані
земельні ділянки на своє ім'я та згодом
за двома договорами дарування
подарував спірні земельні ділянки
ОСОБА_6, яка отримала два державних акта
на ці земельні ділянки.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив
суд визнати недійсними державні акти
на право власності на земельні ділянки
площею 0,405 га, виданого ОСОБА_5, площами
0,25 га і 0,1550 га, виданих ОСОБА_6, та
визнати недійсними договори дарування
земельних ділянок площею відповідно 0,25
га і 0,1550 га, укладених між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від
4 листопада 2013 року в задоволенні
позову відмолено.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 26 грудня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено частково. Визнано
недійсним державний акт про право
власності на землю, виданий 14 вересня
2000 року ОСОБА_5 на земельну ділянку
площею 0,405 га із цільовим призначенням
обслуговування житлового будинку 0,25 га
та ведення особистого підсобного
господарства 0,155 га. У решті позову
відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_4 у власних
інтересах та в інтересах недієздатної
ОСОБА_7 в особі представника - ОСОБА_8,
просить оскаржуване рішення
апеляційного суду скасувати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального й процесуального права,
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
оскаржуване рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального й
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарг
цих висновків не спростовують.

Зокрема, апеляційний суд на підставі
належним чином оцінених доказів,
поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України),
дійшов до правильного висновку, що
отримання відповідачем спірних
земельних ділянок відбулося з
порушенням діючих на той час вимог
закону, а ОСОБА_7 володіє земельною
ділянкою площею 0,25 га на
підставі державного акту про право
приватної власності на землю,
правомірність видачі якого не
оспорюється, тому має місце порушення
її прав як власника та користувача
земельними ділянками, які підлягають
захисту в судовому порядку шляхом
визнання недійсним державного акта,
виданого на ім'я ОСОБА_5 14
вересня 2000 року.

Крім того, права особи, яка вважає себе
власником майна, не підлягають
захистові шляхом задоволення позову до
добросовісного набувача про визнання
правочину недійсним. Такий захист
можливий лише шляхом задоволення
віндикаційного позову, якщо для цього
існують передбачені законом підстави,
які дають право витребувати майно в
добросовісного набувача.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судове
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 у власних
інтересах та в інтересах недієздатної
ОСОБА_7, подані представником - ОСОБА_8,
та касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 26 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник Б.І. Гулько С.Ф.
Хопта