Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/336/14
Головуючий у суді І-ї інстанції Комлач
РІШЕННЯ

Іменем України

26.03.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого - Сукач Т.О.

суддів - Бубличенко В.П.,
Мурашка С.І.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді в режимі
відеоконференції цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до селянського
фермерського господарства «Дєдов» про
визнання договорів оренди земельних
ділянок недійсними, за апеляційною
скаргою селянського фермерського
господарства «Дєдов», на рішення
Олександрівського районного суду
Кіровоградської області від 22
листопада 2013 року і

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до селянського
фермерського господарства «Дєдов», в
якому просила визнати недійсними
укладені у 2009 році між нею та СФГ
«Дедов» договори оренди земельних
ділянок площею відповідно 4,09 га та 4,0
га, зареєстрованих відділом
Держкомзему в Олександрівському
районі 28 вересня 2010 року за № 94 і
№ 95 .

Зазначала, що договори оренди
суперечить вимогам ст.15 Закону України
«Про оренду землі», зокрема, в них не
зазначені кадастрові номери
земельних ділянок, що передаються в
оренду; сторону, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди; умови передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки.

Рішенням Олександрівського районного
суду Кіровоградської області від 22
листопада 2013 року позов задоволено,
суд визнав недійсними укладені між
сторонами договори оренди земельної
ділянки і вирішив питання про судові
витрати.

У апеляційній скарзі СФГ «Дєдов»,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення скасувати і ухвалити
нове рішення про відмову у позові.

У запереченні на апеляційну скаргу
ОСОБА_2, посилаючись на те, що рішення,
на її думку, ухвалене з додержанням
вимог матеріального і процесуального
права, просить залишити його без змін, а
апеляційну скаргу відповідача без
задоволення.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлена у порядку, визначеному ст.
76 ЦПК України, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення їй поштового відправлення із
судовою повісткою і копією апеляційної
скарги, причину неявки не повідомила.
Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК
України, згідно з якою неявка сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи, колегія
суддів вирішила розглядати справу у
відсутності позивачки.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника СФГ «Дєдов» Закревського
О.М., який підтримав доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду та доводи
апеляційної скарги у встановлених
статтею 303 ЦПК України межах, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що у 2009 році (без
зазначення дати) між сторонами
укладено два договори оренди
земельної ділянки площею 4,09 га та 4,0 га,
що розташовані на території
Соснівської сільської ради
Олександрівського району
Кіровоградської області. 28 вересня 2010
року договори були зареєстровані в
Олександрівському офісі КРФЦЗКД за №
94 , № 95.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч.2 ст.792 ЦК України відносини
щодо найму (оренди) земельної ділянки
регулюються законом.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про
оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце розташування
та розмір земельної ділянки); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін;
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Зміни до ст.15 Закону України «Про
оренду землі» про зазначення
кадастрового номера земельної ділянки
внесені Законом України N 3613-V від
07.07.2011 року, вже після укладення між
сторонами договорів оренди землі.

Отже, укладаючи у 2009 році договори
оренди земельних ділянок, у сторін не
було необхідності узгоджувати й
зазначати в договорах кадастрові
номери земельних ділянок, що
передаються в оренду, оскільки на
момент укладення договорів такої
вимоги до об'єкта оренди статтею 15
Закону України «Про оренду землі» не
передбачалося.

Тому правильним є висновок суду про те,
що посилання позивачки на зазначену
обставину як на підставі для визнання
договорів оренди недійсними є
необґрунтованим.

Частиною другою зазначеної статті
визначено, що відсутність у договорі
оренди землі однієї з істотних умов,
передбачених цією статтею, є підставою
для визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Задовольняючи позов про визнання
укладених між сторонами договорів
оренди землі недійсними, суд першої
інстанції послався на те, що вони не
відповідають вимогам закону, оскільки
в них відсутні такі істотні умови, як:
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки; не конкретно
визначено сторону, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди.

При цьому судом залишено поза увагою
вимоги ст. 3 ЦПК України та ст.15 ЦК
України про те, що в порядку цивільного
судочинства підлягає захисту саме
порушене право.

Зокрема, суд не встановив, чи дійсно
порушуються права позивачки у зв'язку з
відсутністю в договорах оренди
зазначених умов, а також не з'ясував, в
чому саме полягає порушення її
законних прав.

У правовій позиції, яка висловлена
Верховним Судом України в постанові
від 25 грудня 2013 року у справі № 6-94цс13,
зазначено, що виходячи з того, що
відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України та статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України у
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
суд повинен встановити чи дійсно
порушуються права орендодавців у
зв'язку з відсутністю в договорах
оренди умов, передбачених статтею 15
Закону України від 6 жовтня 1998 року №
161-ХІУ «Про оренду землі», визначити
істотність цих умов, також з'ясувати у
чому саме полягає порушення їхніх
законних прав.

З матеріалів справи вбачається, що у
позовній заяві позивачкою не зазначено
в чому саме полягає порушення її прав
як орендодавця оспорюваними
договорами і які зміни мали б бути
внесені до тексту договорів для
забезпечення її прав.

Між тим, представник відповідача в
судовому засіданні пояснив, що
відповідач неодноразово пропонував
узгодити між сторонами і внести у текст
договорів відповідні зміни, спрямовані
на захист прав позивачки, якщо вона
вважає, що відсутністю певних умов у
договорах оренди землі порушуються її
права.

Статтею 627 ЦК України закріплено
принцип свободи договору.

Відповідно до ч.2 ст.637 ЦК України у разі
тлумачення умов договору можуть
враховуватися також типові умови
(типові договори), навіть якщо в
договорі немає посилання на ці умови.

Тлумачення умов договору здійснюється
відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Ризик випадкового знищення або
пошкодження об'єкта оренди
урегульовано статтею 11 Закону України
«Про оренду землі», а умови передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки -
Законами України «Про заставу» від 02
жовтня 1992 року та «Про господарські
товариства» від 19 вересня 1991 року.

На зазначені обставини суд першої
інстанції не звернув увагу і без
встановлення фактичних обставин
справи з формальних підстав визнав
договори оренди землі недійсними.

Враховуючи обставини справи, колегія
суддів вважає, що умовами оспорюваних
договорів права позивачки не порушені,
тому передбачених законом підстав для
визнання їх недійсними немає.

Рішення суду постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, тому підлягає скасуванню згідно
з п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням
нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу селянського
фермерського господарства «Дєдов»
задовольнити.

Рішення Олександрівського районного
суду Кіровоградської області від 22
листопада 2013 року скасувати з
ухваленням нового рішення.

У позові ОСОБА_2 до селянського
фермерського господарства «Дєдов» про
визнання договорів оренди земельних
ділянок недійсними відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
селянського фермерського господарства
«Дєдов» 114 грн.70 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді