АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1076/2014
Головуючий в суді 1
інстанції - Піхур О.В.
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5, яка
подана його представником ОСОБА_3, на
заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 09 листопада
2010 року по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про розірвання договору та
повернення грошових коштів,

встановила:

В квітні 2010 року позивач ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_5, в якому просив
розірвати усний договір про надання
послуг по забезпеченню необхідної
документації та отримання дозволу для
реалізації проекту будівництва
житлового будинку, стягнути з
відповідача грошову суму в розмірі 543 900
грн., витрати на правову допомогу в
розмірі 5000 грн. та інші судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 24.06.2008
року між сторонами було укладено усний
договір про надання послуг, відповідно
до якого відповідач взяв на себе
зобов'язання підготувати необхідну
документацію та отримати дозвіл для
реалізації проекту будівництва
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.
На виконання цього договору відповідач
отримав від позивача в якості
передоплати грошову суму в розмірі 543
900 грн. Факт передачі цієї суми
підтверджується розпискою від 19.09.2008
року. Однак відповідач не вчинив жодної
дії по виконанню взятих на себе
зобов'язань по договору та не повернув
прийнятих коштів.

Позивач вважає, що оскільки відповідач
допустив істотне порушення договору,
то йому завдано матеріальної шкоди в
розмірі 543 900 грн. Крім того, позивач був
змушений звернутись за правовою
допомогою, за що позивачем було
сплачено 5000 грн.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 09 листопада
2010 року позов задоволено: розірвано
усний договір про надання послуг по
забезпеченню необхідної документації
та отримання дозволу для реалізації
проекту будівництва житлового будинку,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Стягнуто з ОСОБА_5 користь ОСОБА_4
грошову суму в розмірі 543 900 грн.,
витрати на правову допомогу в розмірі
5000 грн., судовий збір в розмірі 1700 грн.
та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі
120 грн., а всього - 550 720 грн.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року заяву
ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення -
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням,
ОСОБА_5 через свого представника -
ОСОБА_3 звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.

Зазначав, що він від виконання взятих
на себе зобов'язань за усним договором
про надання послуг не відмовлявся,
виконавши їх добросовісно та сумлінно,
про що свідчать документи, виготовлені
для позивача у відповідних органах та
установах.

Усним договором між позивачем та
відповідачем передбачалося виконання
договору в повному обсязі шляхом
передачі позивачеві документів, що є
завершальними після ряду виконаних
відповідачем зобов'язань, а саме: витяг
з протоколу засідання секції
містобудування та архітектури
архітектурно-містобудівної ради при
Головному управлінні містобудування,
архітектури та дизайну міського
середовища та лист-погодження
проектної документації на будівництво.
Дані документи були добросовісно
передані позивачеві, чим було повністю
виконано умови усного договору. Однак,
судом першої інстанції вказані
обставини не було прийнято до уваги, що
призвело до неправильного вирішення
справи та винесення незаконного та
необґрунтованого рішення.

В судовому засіданні апелянт та його
представник підтримали доводи
апеляційної скарги та просили
задовольнити. Позивач та його
представник вважали доводи
апеляційної скарги безпідставними та
просили залишити рішення суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін та їх представників,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
24 червня 2008 року між сторонами було
укладено усний договір про надання
послуг. За цим договором відповідач
ОСОБА_5 взяв на себе зобов'язання
підготувати необхідну документацію та
отримати дозвіл для реалізації проекту
будівництва житлового будинку за
адресою АДРЕСА_1. На виконання цього
договору відповідач отримав від
позивача в якості передоплати грошову
суму в розмірі 543 900 грн.

Факт передачі грошей підтверджується
розпискою від 19 вересня 2008 року.

Задовольняючи позовні вимоги про
розірвання договору та стягнення
сплачених коштів, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачем не було
вчинено жодних дій по виконанню взятих
на себе зобов'язань, чим допущено
істотне порушення умов договору, та не
повернуто отримані кошти.

Вiдповiдно до ч.1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч.1, 2 ст. 509
ЦК України цивiльнi права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогiєю
породжують цивiльнi права та обов'язки.
До підстав виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, належать
договори та iншi правочини.
Зобов'язанням є правовiдношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися вiд
певної дiї, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК
України, за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів
справи, на підтвердження заявлених
позовних вимог позивачем було надано
розписку ОСОБА_5 від 19 вересня 2008 року,
про те, що він отримав від ОСОБА_4 543 900
гривень, що еквівалентно сумі 109 000
доларів США по договору надання послуг
від 24.06.2008 року на оплату проекту
житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 з
прив'язкою до ділянки і передачею
авторських прав. Кошти отримані при
свідках ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ( а.с. 22).

В суді апеляційної інстанції
апелянт - відповідач ОСОБА_5 пояснив, що
дійсно між ним та ОСОБА_4 було укладено
усний договір, за яким він
зобов'язувався забезпечити підготовку
та виготовлення для позивача
необхідної проектної документації і
отримати дозвіл для реалізації проекту
будівництва житлового будинку за
адресою АДРЕСА_1. Фактично замовником
будівництва житлового будинку на
період укладення договору було ТОВ
«Левінта 777», права на яке в подальшому
ОСОБА_4 планував викупити, а тому саме
він здійснював фінансування для
виготовлення проектної документації.

Загальна сума коштів, за яку ОСОБА_5
зобов'язувався забезпечити
виготовлення проектної документації,
становила 250 000 доларів США. Кошти від
ОСОБА_4 він отримував частинами. Гроші в
сумі 543 900 грн., які він отримав за даною
розпискою, були у повному обсязі
направлені на виготовлення проекту
житлового будинку, такий проект було
виготовлено, підтвердженням чого є
витяг з протоколу засідання секції
містобудування та архітектури від
09.07.2009 року та лист-погодження
проектної документації на будівництво.
Для розробки подальшої документації
та отримання дозволу на будівництво
необхідні були ще кошти, однак ОСОБА_4
заявив, що коштів немає, тому подальше
їх співробітництво було припинене.

Однак зазначені заперечення
відповідача не можуть бути підставою
для скасування рішення та відмови у
позові, оскільки належними доказами не
підтверджуються.

Зі змісту розписки ОСОБА_5 від
19.09.2008 року вбачається, що результатом
послуги, яку відповідач зобов'язався
надати позивачу, має бути проект жилого
(багатоповерхового) будинку по АДРЕСА_1,
на оплату якого (проекту) і були
передані відповідачу зазначені у
розписці кошти.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
планування і забудову територій», що
був чинним на час виникнення спірних
правовідносин, проектна документація -
це затверджені текстові та графічні
матеріали, якими визначаються
містобудівні, об'ємно-планувальні,
архітектурні, конструктивні,
технічні, технологічні вирішення, а
також кошториси об'єктів будівництва.

Статтею 28 вказаного Закону було
встановлено, що проектна документація
на будівництво об'єктів
містобудування розробляється згідно
з вихідними даними на проектування з
дотриманням вимог державних
стандартів, норм і правил,
регіональних і місцевих правил
забудови та затверджується
замовником в установленому законом
порядку.

Однак відповідачем не надано суду
доказів наявності виготовленого
проекту житлового будинку по АДРЕСА_1 ,
який би відповідав чинним на той час
Державним будівельним нормам А.2.2-3-2004
«Проектування. Склад, порядок
розроблення, погодження та
затвердження проектної документації
для будівництва», відповідно до п. 2.5.3
яких, для об'єктів IV та V категорій
складності технічно складних відносно
містобудівних, архітектурних, художніх
та екологічних вимог, інженерного
забезпечення, впровадження нових
будівельних технологій, конструкцій та
матеріалів проектування виконується в
три стадії: ексізний проект; проект;
робоча документація.

З наданого відповідачем витягу з
протоколу засідання секції
містобудування та архітектури від
09.07.2009 року вбачається, що проектна
документація ще не виготовлена.
Відповідно до листа-погодження від
12.08.2009 року № 15-8092, Головне управління
містобудування, архітектури та дизайну
міського середовища погодило
архітектурне рішення проекту
будівництва житлових будинків з
приміщеннями соціально-громадського
призначення та підземним паркінгом по
АДРЕСА_1 для подальшої розробки та
затвердження проектної документації в
установленому законодавством порядку (
а.с. 136-137).

Доводи відповідача, що проект жилого
будинку виконаний і це
підтверджується поясненнями головного
архітектора проекту ОСОБА_9, який був
допитаний судом апеляційної інстанції
в якості свідка, колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки зазначені
обставини мають бути підтверджені
належними та допустимими доказами,
яких відповідачем суду не надано.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4
пояснив, що ОСОБА_5, отримавши грошові
кошти на виготовлення та оплату
проекту житлового будинку, через
деякий час став уникати спілкування,
не виконавши своїх зобов'язань, та
отриманих грошей не повернув. У
вересні 2009 року позивач став
засновником ТОВ «Левінта 777», яке
самостійно продовжило розробку та
затвердження документів на
будівництво і стало замовником іншого
проекту жилого будинку.

Доводи апелянта про те, що для
забезпечення виготовлення та
затвердження проекту він вчинив
різноманітні дії, на які і були
витрачені отримані від позивача кошти,
не можуть бути підставою для відмови у
задоволенні заявлених до нього вимог,
оскільки він не надав достатніх та
належних доказів щодо оплати таких дій.
Розмір вартості послуг самого ОСОБА_5
сторони в розписці не зазначили і
пояснень з цього приводу не надали.

Згідно ст. 907 ЦК України договір
про надання послуг може бути
розірваний, у тому числі шляхом
односторонньої відмови від договору, в
порядку та на підставах, встановлених
цим Кодексом, іншим законом або за
домовленістю сторін.

Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладанні договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
виходив з того, що відповідач згідно з
договором про надання послуг взяті на
себе зобов'язання не виконав, чим
істотно порушив умови договору,
отримані грошові кошти не повернув,
тому суд дійшов правильного висновку
про необхідність розірвання договору
про надання послуг та стягнення з
відповідача суми отриманих коштів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і не
дають підстав вважати, що ним допущено
порушення матеріального та
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення спору.

Оскільки рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
відповідають обставинам справи,
колегія суддів не вбачає підстав для
його скасування.

Разом з тим, обґрунтованими є доводи
представника апелянта про
безпідставне стягнення з відповідача
на користь позивача витрат на правову
допомогу в розмірі 5000 грн. Заявляючи
вимогу про відшкодування таких витрат,
позивач надав до суду договір
доручення від 17.09.2009 року, за яким ТОВ
«Адвокатська компанія «Лінія захисту»
зобов'язалось представляти інтереси
ОСОБА_4 в суді першої інстанції,
подавати та складати позови, заяви,
скарги та вчиняти інші процесуальні
дії. На підтвердження понесених витрат
позивач надав копію квитанції до
прибуткового касового ордеру № 196 від
24.09.2009 року на суму 5000 грн.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, інтереси позивача в суді
представляла його представник за
нотаріально посвідченою довіреністю
від 25.05.2010 року - ОСОБА_8, яка на час
виникнення спірних правовідносин була
засновником ТОВ «Левінта 777». Докази
того, що вказана особа є одночасно
фахівцем у галузі права - в матеріалах
справи відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України до
витрат пов'язаних з розглядом справи,
належать, зокрема, витрати на правову
допомогу. Згідно з ст. 56 ЦПК України
правову допомогу може надавати особа,
яка є фахівцем у галузі права і за
законом має право на надання правової
допомоги.

Представник особи, яка бере участь у
справі, за дорученням має
процесуальний статус саме
представника цієї особи, що
передбачено статтями 26,42 ЦПК України і
не може одночасно мати процесуальний
статус особи, яка надає правову
допомогу ( ст. 56 ЦПК ). ЦПК України не
відносить до судових витрат витрати за
послуги представника у суді.

Належних доказів на
підтвердження суми, яка була сплачена
позивачем за складання позовної заяви
- суду не надано, при цьому оригінал
платіжного документа на суму 5000 грн. в
матеріалах справи відсутній.

За викладених обставин оскаржуване
рішення суду необхідно змінити в
частині розподілу судових витрат та
відмовити ОСОБА_4 у стягненні витрат на
правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Оскільки судом першої інстанції при
ухваленні рішення в резолютивній
частині визначена загальна сума
коштів, що підлягає до стягнення з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, то враховуючи
відсутність підстав для стягнення
витрат на правову допомогу, визначена
судом загальна сума підлягає
зменшенню та становитиме суму в
розмірі: 550 720 грн. - 5000 грн. = 545 720 грн.

В іншій частині оскаржуване рішення
необхідно залишити без змін з
вищевикладених підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 09 листопада 2010 року -
змінити в частині розподілу судових
витрат та відмовити ОСОБА_4 у стягненні
витрат на правову допомогу у розмірі 5000
грн., у зв'язку з чим загальну суму, яка
підлягає до стягнення з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 визначити у розмірі 545 720
( п'ятсот сорок п'ять тисяч сімсот
двадцять) грн.

В іншій частині рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 09 листопада 2010 року - залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: