Провадження № 2/344/1267/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.,

секретаря Сивухіної
Ю.Ю.,

за участі представника позивачки
ОСОБА_1, представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Івано-Франківську цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
пені за прострочення сплати аліментів
на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_4 про стягнення пені за
прострочення сплати аліментів на
утримання дитини в розмірі 33 399 грн. 60
коп. та витрат на правову допомогу в
розмірі 3000 грн.

Перед початком розгляду справи по суті
позивачка збільшила розмір позовних
вимог та просила стягнути з
відповідача пеню за прострочення
сплати аліментів в розмірі 35 360 грн.

Свій позов обґрунтовувала тим, що
рішенням суду від 16 березня 2011 року
вирішено стягувати з відповідача
аліменти на користь позивачки на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5
в розмірі 500 гривень. 17 травня 2011 року
колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Івано-Франківської області ухвалила
рішення, яким змінила рішення суду
першої інстанції та вирішила стягувати
на користь позивачки аліменти на
утримання неповнолітнього сина в
розмірі 600 гривень щомісячно до
досягнення сином повноліття, починаючи
з 18 жовтня 2010 року. 15 серпня 2011 року
Івано-Франківським міським судом
видано виконавчий лист про стягнення
аліментів з відповідача. В заяві у
відділ ДВС позивачкою було вказано
спеціальний рахунок на який слід
стягувати аліменти з відповідача.
Відповідач, знаючи про рішення
апеляційного суду про стягнення з
нього аліментів, аж 23.03.2012 року почав
сплачувати аліменти на користь
позивачки на утримання сина.
Відповідач неналежно виконує свій
обов'язок по сплаті аліментів на
утримання сина, невчасно та не в
повному обсязі сплачує аліменти, тому
позивачка просить стягнути з нього
пеню за несвоєчасну сплату аліментів
на утримання сина.

В судовому засіданні представник
позивачки позовні вимоги підтримав з
мотивів викладених в позовній заяві,
також наголосив, що будь-яких доказів
на спростування розрахунку пені, який
надала позивачка, представник
відповідача суду не надав. Також
голослівними назвав твердження
представника відповідача про те, що він
надає кошти на утримання ОСОБА_6, яка не
є його рідною дочкою.

Представник відповідача в судовому
засіданні 23 січня 2014 року позовні
вимоги визнав частково в розмірі 3470
гривень 90 коп. Надав суду копії
квитанцій про часткову сплату
аліментів відповідачем. Також суду
пояснив, що відповідач одружився та в
нього народилась ще одна дитина син
ОСОБА_7, якого ін. теж повинен
утримувати. Крім того, він надає
матеріальну допомогу дитині ОСОБА_6, з
матір'ю якої він раніше перебував у
шлюбі. На даний час відповідач не
працює. В судових дебатах представник
відповідача просив долучити до
матеріалів справи квитанцію про сплату
заборгованості по аліментах, однак, суд
відмовив у прийнятті такої квитанції,
оскільки докази на стадії судових
дебатів сторонами не подаються. Також в
судових дебатах представник
відповідача вже позов не визнав, однак
просив суд зменшити розмірі пені, яка
підлягає стягненню з відповідача.

Вислухавши пояснення представників
сторін, всебічно, повно та об'єктивно
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що спір між сторонами
виник з приводу стягнення пені у
зв'язку із простроченням сплати
аліментів на утримання дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є сином
позивачки та відповідача, вказаний
факт сторонами визнається та
відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України
доказуванню не підлягає.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 16 березня 2011 року вирішено
стягувати з відповідача аліменти на
користь позивачки на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі
500 гривень (а.с.21-22).

17 травня 2011 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської
області ухвалила рішення, яким змінила
рішення суду першої інстанції та
вирішила стягувати на користь
позивачки аліменти на утримання
неповнолітнього сина в розмірі 600
гривень щомісячно до досягнення сином
повноліття, починаючи з 18 жовтня 2010
року (а.с.23-25).

15 серпня 2011 року Івано-Франківським
міським судом видано виконавчий лист
про стягнення аліментів з відповідача.

23 серпня 2011 року позивачка звернулась
до ВДВС Івано-Франківського міського
суду із заявою про відкриття
виконавчого провадження по вказаному
вище виконавчому листу та вказала
рахунок на який слід проводити
стягнення (а.с.26).

26 серпня 2011 року державним виконавцем
відкрито виконавче провадження про
примусове виконання виконавчого листа
про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3
аліментів (а.с.27).

Однак аліменти відповідач сплачував
не в повному обсязі та несвоєчасно,
внаслідок чого утворилась
заборгованість, що сторони визнають, а
тому вказаний факт доказуванню не
підлягає.

Представником позивача наведено
чіткий розрахунок заборгованості
(а.с.4-18).

Представником відповідача на подано
доказів на спростування розрахунку
заборгованості проведеного
представником позивача, свого
розрахунку відповідачем також не
надано суду.

Відповідно до ст. 60 ЦК України Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 15.05.2006р. №3 «Про
застосування судом окремих норм СК
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів» у п.22 роз'яснив, що
передбачена ст..196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками.

В інших випадках стягується неустойка
за весь час прострочення сплати
аліментів. Суд може зменшити розмір
неустойки з урахуванням матеріального
та сімейного стану платника аліментів.

Суд вважає за можливе зменшити розмір
неустойки оскільки, відповідач
сплачував аліменти частково,
відповідач на даний час не працює, що
підтверджується копією трудової
книжки (а.с.73-78), також на утриманні
відповідача перебуває його малолітній
син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Керуючись принципами справедливості,
розумності та своїм внутрішнім
переконанням, суд прийшов до висновку,
що з відповідача слід стягнути пеню за
прострочення сплати аліментів в
розмірі 22 000 гривень.

Щодо стягнення з відповідача на
користь позивачки витрат на правову
допомогу в сумі 3000 грн., то суд виходить
з наступного.

Витрати на правову допомогу,
відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України
належать до витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Як вбачається з копії квитанції № 001959
від 29.11.2013 року (а.с.31), позивачка
сплатила 3000 грн. на правову допомогу.
Тому з відповідача слід стягнути на
користь позивачки 3000 грн. витрат
понесених нею на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Тому з відповідача також слід стягнути
на користь позивачки понесені нею
витрати по оплаті судового збору
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення пені за прострочення сплати
аліментів на утримання дитини слід
задовольнити частково.

На підставі вищенаведеного, відповідно
до п. 22 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про
застосування судом окремих норм СК
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів», ст. 196 Сімейного кодексу
України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 79, 88, 84 ЦПК
України, керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
пені за прострочення сплати аліментів
на утримання дитини задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 в
користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, пеню
за прострочення сплати аліментів на
утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, в
розмірі 22 000 гривень, витрати на правову
допомогу в розмірі 3000 гривень та
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається через Івано-Франківський
міський суд Івано-Франківської області
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Довідка: повний текст рішення
виготовлено 28 березня 2014 року

Суддя
Бабій О.М.