АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/931/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 27 Калашник С. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
Вишня Н. В. РІШЕННЯ
31 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Вишня Н. В. суддів
Ювшин В. І. , Пономаренко В. В. при
секретарі Бражнюк О.В. з участю:
представника банку - Попельнюх Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
м. Дніпропетровськ на рішення
Чорнобаївського районного суду
Черкаської області від 18 лютого 2014 року
по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
м. Дніпропетровськ до ОСОБА_8 про
стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и л а :
24 квітня 2013 року ПАТ «Акцент-Банк»
звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості, мотивуючи тим, що 19
березня 2008 року було укладено договір
№ ABGXRCO2210001, за яким ОСОБА_8 отримав
кредит у розмірі 14 481, 65 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.
Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка», Тарифами складає між ним
і банком кредитно-заставний договір.
Згідно умов укладеного договору
Договір складається з Заяви
позичальника та Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам.
Відповідач не виконує належним чином
зобов'язання за кредитним договором, в
результаті чого станом на 22.03.2013 року
виникла заборгованість в сумі 94 149,33
грн., яка складається: із
заборгованості за кредитом - 14 481,65 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 1 616,58,
заборгованості по комісії за
користування кредитом - 4 402,49, пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором - 68 689,12 грн., а також штрафи
відповідно до пункту 5.3 Умов та правил
надання банківських послуг: 500 грн.
штраф (фіксована частина), 4 459,49 грн.
штраф (процентна складова).
Тому позивач просить стягнути з
відповідача заборгованість у розмірі
94 149,33 грн. за кредитним договором від
19.03.2008 року та судові витрати.
Рішенням Чорнобаївського районного
суду Черкаської області в задоволенні
позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник
позивача, посилаючись на те, що рішення
є незаконним, ухвалене з порушенням
норм процесуального та матеріального
права, за недоведеністю обставин, що
мають значення та невідповідності
висновків суду обставин справи,
просить його скасувати та ухвалити
нове, яким позов ПАТ «Акцент-Банк»
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з'явилися у судове засідання,
вивчивши та обговоривши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції, прийшов до висновку, що
оскільки позивач звернувся до суду вже
після закінчення строку позовної
давності, тобто 24.04.2013 року, клопотань
про поновлення даного строку до суду не
надходило, тому право вимоги у позивача
втрачено.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду.

Встановлено, що 19.03.2008 року між
сторонами був укладений кредитний
договір № ABGXRCO2210001, згідно якого банк
надає позичальнику строковий кредит у
сумі 14 481,65 грн. на строк 24 місяці з 19.03.2008
р. по 19.03.2010 р. включно, з умовами сплати
за користування кредитом відсотків у
розмірі 1.0 % на місяць на суму залишку
заборгованості по кредиту, щомісячної
винагороди - за надання фінансового
інструменту у розмірі 231,71 грн. та
одноразової винагороди - за надання
фінансового інструменту у розмірі 1 266,00
грн. в обмін на зобов'язання
позичальника з поверненням кредиту,
сплати відсотків, винагороди, комісії,
як зазначено в заяві та Умовах надання
споживчого кредиту фізичним особам.
(а.с. 4).

Відповідно до п.2.1. Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») («Стандарт») (далі-Умови),
банк зобов'язується надати
позичальнику кредит шляхом
перерахунку на рахунок
торгівельно-сервісному суб'єкту за
отримання у нього відповідачем певного
товару (а.с. 6).

Для виконання даного договору банк
відкриває позичальнику рахунок для
зарахування коштів спрямованих на
погашення заборгованості по кредиту,
відсотках, винагороді та інших
платежах.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений
строк(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору .

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до норми ст. 629 ЦК договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги, представник позивача вказує, що
позивач звернувся до суду з вимогою про
захист свого цивільного права у межах
позовної давності, зазначаючи при
цьому, що перебіг строку позовної
давності не переривався та не
закінчився.

Колегія суддів вважає, що така позиція
апелянта ґрунтується на вимогах
закону, але позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Додаючи доповнення до апеляційної
скарги, апелянт надав суду судовий
наказ від 11 березня 2009 року, згідно
якого з відповідача ОСОБА_8 на користь
ЗАТ «Акцент-Банк» стягнуто
заборгованість за кредитним договором
від 19.03.2008 року №ABGXRC 02210001 в сумі 24281грн.07
коп.

Про наявність такого судового наказу
не заперечує і представник
відповідача.

Як встановлено в судовому засіданні
даний судовий наказ не був скасований,
тобто є належним і чинним.

Відповідно до ст.95 ЦПК судовий наказ є
особливою формою судового рішення.

Судовий наказ підлягає виконанню за
правилами встановленими для виконання
судових рішень у порядку,
встановленому законом.

Встановивши такі обставини,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що позивач безпідставно звернувся до
суду з вимогою про стягнення з
відповідача саме такої суми боргу, як
вказана в позові та розрахунках,
оскільки сума заборгованості за
кредитом, за відсотками,
заборгованість з комісії, пені та
штрафи вже стягнуті з відповідача з
розрахунку на дату винесення судового
наказу від 11.03.2009 року.

Разом з тим, ні позивачем, ні
відповідачем не надано доказів того, що
судовий наказ виконаний. Оскільки дія
кредитного договору не припинена, а
тому банком продовжують
нараховуватися як відсотки так і пеня
та штрафи.

Щодо строку позовної давності, то
він при зверненні позивача до суду
станом на 24.04.2013 року не закінчився.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

При укладенні кредитного
договору між позивачем та
відповідачем, останній надав згоду, що
заява разом із запропонованими ПАТ
«Акцент-Банк» Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам,
складає кредитний договір між банком
та позичальником. Тобто, згідно з
умовами кредитного договору його
складовою є Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт). Пунктом 5.5 цих Умов позовну
давність за вимогами про стягнення
заборгованості за кредитом, процентів
за користування ним, пені, штрафу
сторонам встановлено тривалістю п'ять
років, що відповідає ч.1 ст. 259 ЦК
України.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Частиною 4 ст. 631 ЦК України передбачено,
що закінчення строку договору не
звільняє сторони від відповідальності
за його порушення, що мало місце під час
дії договору, однак при цьому слід
враховувати строки позовної давності,
що передбачені ст. ст. 257, 258, 259 ЦК
України.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості, доданого до позовної
заяви, відповідачем була сплачена
одноразова сума коштів 270 грн. 92 коп. на
погашення кредиту 09.06.2008 року.

До суду позивач звернувся 24.04.2013 року - в
межах п'ятирічного строку.

Позичальник порушив свої зобов'язання
за вказаним договором та не виконав їх
належним чином, в зв'язку з чим
позивачем проведено нарахування як
відсотків за користування коштами так
і штрафних санкцій, розмір яких
визначений в Умовах та Правилах
надання споживчого кредиту.

Що стосується доводів представника
відповідача про неможливість
застосування судом норм ст.61
Конституції України та ст. 549 ЦК України
у зв'язку з одночасним стягненням пені
і штрафів, то штрафи в даному випадку
стягненню не підлягають, так як вони
вже стягнуті по судовому наказу.

Разом з тим, як вбачається з наданої
позивачем довідки про заборгованість
за кредитним договором, сума пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором 63 354,10 грн. значно
перевищує суму заборгованості за
кредитом - 14 481,65 грн. Тим більше, що сума
самого кредиту вже стягнута судовим
наказом.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

В п.27 постанови №5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що положення частини
третьої статті 551 ЦК України про
зменшення розміру неустойки може бути
застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка, і не може
бути застосовано до сум, які
нараховуються згідно з частиною другою
статті 625 ЦК, які мають іншу правову
природу. При цьому проценти, які
підлягають сплаті згідно з положеннями
статтей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не
підлягають зменшенню через
неспівмірність із розміром основного
боргу, оскільки вони є платою за
користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні
частини третьої статті 551 ЦК можна
вважати, зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання). Положення статті 616 ЦК
передбачають право суду за певних умов
зменшити розмір збитків та неустойки,
які стягуються з боржника. Зазначене
стосується цивільно-правової
відповідальності боржника, а не сплати
ним основного грошового боргу за
кредитним договором, що суд на підставі
вказаної норми закону змінити не може.

Враховуючи наведене та наявність заяви
(клопотання) відповідача, колегія
суддів вважає за можливе зменшити
розмір неустойки (пені) до 3 000 грн., так
як відсутні негативні наслідки для
позивача через прострочення виконання
зобов'язання, а також при цьому суд
враховує хворобливий стан відповідача,
який є інвалідом 3-ої групи, що
підтверджується наявними у справі
виписками з історії хвороби (а.с.42-45) та
довідкою МСЕК (додається).

З огляду на викладені вище фактичні
обставини справи та норми
законодавства, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції при вирішенні
спору невірно з'ясував і перевірив всі
фактичні обставини справи, не
правильно визначив норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняв незаконне судове рішення.
Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«АКЦЕНТ-БАНК» м. Дніпропетровськ
задовольнити частково.

Рішення Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 18 лютого 2014
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»
м. Дніпропетровськ до ОСОБА_8 про
стягнення заборгованості скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь
Публічного акціонерного товариства
«АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість у розмірі
6187,10 (шість тисяч сто вісімдесят сім)
грн.10 коп. за кредитним договором №
ABGXRCO2210001 від 19 березня 2008 року та 243,60
грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :