Номер провадження: 22-ц/785/3384/14
Номер справи місцевого суду: 1527/2-3916/11
Головуючий у першій інстанції Бабаков
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитом та звернення стягнення на
предмет іпотеки, та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль»,
приватного нотаріуса Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
з участю третьої особи без самостійних
вимог ОСОБА_3 про визнання поруки та
іпотеки припиненими, визнання
правочинів недійсними, зобов'язання
вчинити певні дії за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на
рішення Суворовського районного суду
м.Одеси від 16.01.2013 року, -

встановила:

11.08.2009р. ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль» звернувся з позовом до
відповідачів про стягнення
заборгованості за кредитними
договорами та звернення стягнення на
предмет іпотеки.

В обґрунтування вимог позивач
посилався на те,що 03.03.2006 року між
банком та ОСОБА_3 укладено Генеральну
кредитну угоду № 010/03-4/06-125, відповідно
до якої було відкрито відновлювану
кредитну лінію у розмірі 50000 доларів
США із сплатою 15% річних строком до
03.03.2011 року. В рамках Генеральної
кредитної угоди між позивачем та
відповідачем ОСОБА_3 укладені:

- кредитний договір № 014/03-4/06-126
від 03.03.2006 року, за умовами якого ОСОБА_3
надано кредит на споживчі цілі в сумі
50000 доларів США, із сплатою 15 % річних,
строком погашення до 03.03.2011 року;

- кредитний договір № 014/15-79/07-302 від
07.06.2007 року, за умовами якого ОСОБА_3
надано кредит на споживчі цілі в сумі
60000 доларів США, із сплатою 14,5 % річних,
строком погашення до 07.06.2010 року;

- кредитний договір № 014/15-79/07-422 від
09.08.2007 року, за умовами якого ОСОБА_3
надано кредит на споживчі цілі в сумі
20000 доларів США, із сплатою 14,5 % річних,
строком погашення до 09.08.2010 року.

Після неодноразового
уточнення позовних вимог банк
посилався на те,що станом на 05.09.2012 року
ОСОБА_3 не виконує умови погашення
кредитів, заборгованість складає 150224,06
доларів США, що по курсу НБУ становить
1200740 грн. 93 коп.

06.03.2006 року між позивачем та
відповідачкою ОСОБА_4 в забезпечення
Генеральної кредитної угоди № 010/03-4/06-125
від 03.03.2006 року було укладено іпотечний
договір,за умовами якого ОСОБА_4
передала в іпотеку позивачу квартиру
АДРЕСА_1.

Також в якості забезпечення
зобов'язань за Генеральною кредитною
угодою № 010/03-4/06-125 від 03.03.2006 року та за
кредитним договором № 014/15-79/07-302 від
07.06.2007 року між банком та ОСОБА_4
укладено договори поруки № 010/03-4/06-125/2
від 03.03.2006 року та № 014/15-79/07-302/1 від 07.06.2007
року відповідно.

Позивач просив стягнути солідарно з
відповідачів заборгованість за
кредитом в сумі 1200740 грн. 93 коп та в
рахунок погашення заборгованості
звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала та
звернулась до суду з зустрічним
позовом до позивача, приватного
нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання поруки та іпотеки
припиненими, визнання правочинів
недійсними, зобов'язання вчинити певні
дії.

В обґрунтування зустрічних
вимог посилалась на те,що 06.03.2006 року
між позивачем та відповідачкою ОСОБА_4
в забезпечення Генеральної кредитної
угоди № 010/03-4/06-125 від 03.03.2006 року було
укладено іпотечний договір. Згідно з
умовами вказаного договору
відповідачка ОСОБА_4 передала в іпотеку
позивачу квартиру АДРЕСА_1.

Також в якості забезпечення
зобов'язань за Генеральною кредитною
угодою № 010/03-4/06-125 від 03.03.2006 року та за
кредитним договором № 014/15-79/07-302 від
07.06.2007 року між позивачем та
відповідачкою ОСОБА_4 укладено
договори поруки № 010/03-4/06-125/2 від 03.03.2006
року та № 014/15-79/07-302/1 від 07.06.2007 року
відповідно.

07.06.2007 року та 12.12. 2007 року банк
та ОСОБА_3 уклали додаткові угоди до
Генеральної кредитної угоди № 010/03-4/06-125
від 03.03.2006 року та відповідних
кредитних договорів.

Також між Банком та ОСОБА_3 в
забезпечення зобов'язань по кредиту
укладено договір застави рухомого
майна № 010/03-04/06-125/3 від 03.03.2006 року.

Додатковими угодами внесені зміни до
кредитних договорів,які є суттєвими та
укладеними без письмової згоди ОСОБА_4,
а тому вона просила суд визнати
припиненими договори поруки та договір
іпотеки, також визнати недійсним
договір застави рухомого майна №
010/03-04/06-125/3 від 03.03.2006 року та зобов'язати
приватного нотаріуса ОСОБА_5 зняти
заборону відчуження спірної квартири.

В подальшому ОСОБА_4 доповнила
позовні вимоги, просила суд визнати
недійсним п. 7.4 іпотечного договору,
визнати нікчемним договір іпотеки та
договір про внесення змін та доповнень
до договору іпотеки від 07 червня 2007
року, визнати поруку згідно вказаних
договорів поруки припиненою та
зобов'язати приватного нотаріуса
ОСОБА_5 зняти заборону відчуження
спірної квартири.

При цьому вона посилалась на те, що
договір іпотеки було укладено без
згоди органу опіки та піклування,
оскільки право користування спірною
квартирою мали неповнолітні діти, а
тому цей договір іпотеки є нікчемним, а
п. 7.4. договору іпотеки суперечить п. 1.1
цього ж договору, а тому його слід
визнати недійсним.

Представник позивача первісний позов
підтримав, наполягав на його
задоволенні, зустрічний позов не
визнав, просив в його задоволенні
відмовити.

Представник відповідачів первісний
позов не визнав, просив в його
задоволенні відмовити, підтримав
зустрічний позов та просив його
задовольнити.

Відповідач за зустрічним позовом
нотаріус ОСОБА_5 надала суду заяву про
розгляд справи за її відсутності, в
задоволенні зустрічного позову
просила відмовити.

Рішенням Суворовського
районного суду м.Одеси від 16.01.2013р.
позов банку задоволений, в зустрічному
позові ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 13.01.2013 року апеляційна
скарга представника ОСОБА_7 - ОСОБА_6
задоволена частково.

Рішення Суворовського районного суду
м.Одеси від 13.01.2013р. скасувано.

Позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитом та звернення стягнення на
предмет іпотеки задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
№ 014/03-4/06-126 від 03.03.2006 року, яка
складається із заборгованості за
кредитом - 236814 грн. 05 коп., що по курсу
НБУ складає 29627,68 доларів США,
заборгованість за відсотками - 132546 грн.
56 коп., що по курсу НБУ складає 16582,83
доларів США, пеню - 53491 грн. 35 коп., що по
курсу НБУ складає 6692,27 доларів США;
заборгованість за кредитним договором
№ 014/15-79/07-302 від 07.06.2007 р., яка
складається із заборгованості за
кредитом -313880 грн. 15 коп., що по курсу НБУ
складає 39269,38 доларів США,
заборгованість за відсотками -169975 грн.
70 коп., що по курсу НБУ складає 21265,57
доларів США, пеню -69435 грн. 40 коп., що по
курсу НБУ складає 8687,03 доларів США;
заборгованість за кредитним договором
№ 014/15-79/07-422 від 09.08.2007 року, а саме:
заборгованість за кредитом -110714 грн. 96
коп., що по курсу НБУ на 04.09.2012 року
складає 13851,49 доларів США,
заборгованість за відсотками -85570 грн. 26
коп., що по курсу НБУ на 04.09.2012 року
складає 10705,65 доларів США, пеню -28312 грн.
50 коп., що по курсу НБУ на 04.09.2012 року
складає 3542,16 доларів США,а всього -1200740
грн. 93 коп., що по курсу НБУ складає 150224,06
доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» судові витрати
в сумі 3219 грн.

В решті позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволений
частково.

Припинено поруку за договорами поруки
№ 010/03-4/06-125/2 від 03.03.2006 року та №
014/15-79/07-302/1 від 07.06.2007 року, укладеними
між ОСОБА_4 та ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль».

В решті зустрічного позову відмовлено.

Ухвалою суду касаційної інстанції від
29 січня 2014 року рішення апеляційного
суду Одеської області від 01 жовтня 2013
року у частині відмови у зверненні
стягнення на предмет іпотеки
скасовано, справу у цій частині
направлено до суду апеляційної
інстанції на новий судовий розгляд. В
іншій частині рішення апеляційного
суду Одеської області від 01 жовтня 2013
року залишено без змін.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, сторони, що
з'явилися, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення
Суворовського районного суду м.Одеси
від 16.01.2013 року в частині задоволення
позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль»
про звернення стягнення на предмет
іпотеки не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позов в частині вимог АТ
«Райффайзен Банк Аваль» про звернення
стягнення на предмет іпотеки, суд
першої інстанції посилався на те, що
06.03.2006 року між позивачем та
відповідачкою ОСОБА_4 в забезпечення
Генеральної кредитної угоди № 010/03-4/06-125
від 03.03.2006 року було укладено іпотечний
договір. Згідно з умовами вказаного
договору відповідачка ОСОБА_4 передала
в іпотеку позивачу квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 589, 590 ЦК України та ст.
33 Закону України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду.

Згідно ст. 39 Закону України «Про
іпотеку»у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки в рішенні суду
зазначаються і спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
публічних торгів або із застосуванням
процедури продажу, встановленою ч. 1 ст.
38 цього Закону, яка передбачає право
Іпотекодержателя на продаж предмета
будь-якій особі-покупцеві.

Колегія погоджується з
зазначеним висновком суду першої
інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі
на те, що після збільшення відсоткової
ставки за користування кредитом
суттєво змінилися умови кредитних
договорів, а тому в порушення вимоги ч.2
ст. 19 Закону України «Про іпотеку», не
було проведено державну реєстрацію
відповідних відомостей про зміну
умов обтяження нерухомого майна
іпотекою є помилковим.

Частиною 2 ст. 19 Закону України
«Про іпотеку» визначено, що будь-яке
збільшення основного зобов'язання або
процентів за основним зобов'язанням,
крім випадків, коли таке збільшення
прямо передбачене іпотечним
договором, може бути здійснене
після державної реєстрації
відповідних відомостей про зміну
умов обтяження нерухомого майна
іпотекою. Таке збільшення
підпорядковується пріоритету вимоги
за будь-яким іншим зобов'язанням,
забезпеченим предметом іпотеки, яка
була зареєстрована до реєстрації
відповідної зміни умов обтяження
нерухомого майна іпотекою. У разі
коригування графіка виконання
основного зобов'язання у зв'язку з
його частковим достроковим погашенням
анулювання заставної і видача нової
заставної не є обов'язковими.

Згідно п. 7.4 Договору іпотеки,
сторони дійшли згоди, що у разі
внесення змін до Генеральної кредитної
угоди щодо зміни розміру процентів по
кредиту (в тому числі при їх збільшенні)
до цього договору зміни не вносяться, і
розмір процентів у випадку звернення
стягнення на Предмет іпотеки
підтверджуватиметься відповідними
угодами про внесення змін до
Генеральної кредитної угоди.

Зазначення в апеляційній скарзі на
порушення позивачем вимог статей 33, 35
Закону України «Про іпотеку», а саме не
надіслання іпотекадавцю та боржнику
письмового повідомлення про усунення
порушення, що є підставою для відмови в
задоволенні позову колегія вважає
помилковим, оскільки невиконання вимог
частини першої статті 35 Закону України
«Про іпотеку» про надіслання
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушення
зобов'язання не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду (на
відміну від інших способів звернення
стягнення (частина третя статті 33 цього
Закону), оскільки іпотекодавець у
судовому засіданні має можливість
заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням статті 124 Конституції
України.

Посилання в апеляційній скарзі на
порушення житлових прав неповнолітніх
дітей є помилковим.

Перед укладанням договору іпотеки та
договору внесення змін та доповнень до
договору іпотеки позивачем були
витребувані у ОСОБА_4 необхідні
документи, а саме, довідки про осіб
(враховуючи неповнолітніх), що
зареєстровані та мешкають у квартирі,
яка була предметом іпотеки.

Із матеріалів справи встановлено, що на
момент укладення договору іпотеки (06
березня 2006 року) та на момент укладення
договору про внесення змін та
доповнень до договору іпотеки (07 червня
2007 року) ОСОБА_4 з 1994 року мешкала та
була зареєстрована не у заставній
квартирі, а за адресою: квартира
АДРЕСА_2, що підтверджується наявними у
матеріалах справи копіями паспорта
ОСОБА_4 (а.с. 40, 59, том 1), а також
відповідними договорами поруки та
іпотеки, укладеними за період з 06
березня 2006 року по 07 червня 2007 року.

Укладаючи спірні договори іпотеки та
змін і доповнень до нього, ОСОБА_4
усвідомлювала, що в разі передачі
зазначеної квартири в іпотеку
позивачу, вона не порушує права власної
неповнолітньої (малолітньої) дитини,
яка зареєстрована, мешкає та має право
користування іншим житлом.

З метою встановлення місця реєстрації
членів родини ОСОБА_4, які мешкають у
заставній квартирі, судом були
витребувані дані адресного бюро щодо
кожного з них.

Згідно з отриманими судом відповідями
адресного бюро станом на грудень 2012
року нижчевказані особи зареєстровані
за такими адресами:

ОСОБА_4 ? по АДРЕСА_2;

ОСОБА_8 ? по АДРЕСА_3;

ОСОБА_9 по АДРЕСА_4,;

ОСОБА_10 ? по АДРЕСА_5;

ОСОБА_11, 01 серпня 2012 року, за місцем
реєстрації чи матері ? ОСОБА_8 по
АДРЕСА_3, чи батька ? ОСОБА_10 ? по АДРЕСА_5.

Відповідно до п. 44 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
суди повинні виходити із того, чи мала
дитина право власності на предмет
іпотеки чи право користування
предметом іпотеки на момент укладення
договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені
без згоди іпотекодержателя після
укладення договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Відповідно до листа Міністерства
юстиції України від 25 липня

2006 р. № 19- 50-556 «Щодо отримання згоди
органів опіки та піклування» для
встановлення факту користування
нерухомим майном нотаріуси
витребовують довідку про реєстрацію
місця проживання або місця перебування
дитини за адресою майна, що
відчужується або заставляється, видану
житлово-експлуатаційною організацією
або іншим відповідним уповноваженим
органом з питань реєстрації. Коли з
поданих документів нотаріусом
встановлено, що така дитина проживає за
іншою адресою, ніж адреса майна, що
відчужується, а також те, що така дитина
не має права власності на це майно (його
частину) нотаріус має право не
витребувати згоду органу опіки та
піклування на посвідчення такого
правочину.

Таким чином, як на момент укладання
іпотечного договору, так і на момент
розгляду справи судом першої інстанції
вищевказані особи, враховуючи
малолітніх дітей, у зазначеній
заставній квартирі не мешкали і не були
зареєстровані, а мешкали в іншому
житлі, у зв'язку з чим ані майнового
права, ані права користування
квартирою, що є предметом іпотеки, не
мали.

Аналогічна правова позиція висловлена
у постанові Верховного Суду України
від 12 вересня 2012 року № 6-82цс12.

Крім того, апеляційна скарга в
інтересах неповнолітніх дітей не
подавалась.

На підставі наведеного колегія вважає,
що доводи апеляційної скарги не
містять підстав для скасування рішення
суду першої інстанції в частині
задоволення позовних вимог ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_6 на рішення Суворовського
районного суду м.Одеси від 16.01.2013 року в
частині задоволення позовних вимог ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» про звернення
стягнення на предмет іпотеки
відхилити. Рішення суду першої
інстанції в зазначеній частині
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Головуючий
О.А. Ступаков

Судді
О.Д.
Варикаша

В.А. Станкевич