Справа № 691/1708/13-ц
Провадження № 2/691/32/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Городищенський районний суд
судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Городище цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право на користування житлом,
та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання жилого будинку об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом, в якому просить: визнати
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням по
АДРЕСА_1. В свою чергу, ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом, в якому просить
визнати жилий будинок з надвірними
спорудами по АДРЕСА_1 об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
Ухвалою суду від 24.02.2014 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання жилого
будинку об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, був
залишений без розгляду на підставі ч. 3
ст. 169 ЦПК України, у зв'язку з повторною
неявкою без поважної причини позивача
та його представника у судове
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач ОСОБА_1 посилається на те, що 20
років вона перебувала у шлюбі з
відповідачем ОСОБА_2 Останній проживав
та є зареєстрований у будинку, що
належить їй за адресою: АДРЕСА_1. 30.11.2010
року шлюб між нею та відповідачем
розірвано. Через місяць після
розірвання шлюбу, відповідач поїхав на
заробітки, місце своєї роботи та
проживання не повідомляє. Кілька разів
за весь час приїздив на вихідні і під
час перебування у її будинку, зловживав
спиртними напоями, влаштовував сварки
з погрозами, нецензурною лайкою та
навіть бійками. Їй доводилось
викликати працівників міліції. В
утриманні будинку, його ремонті, оплаті
комунальних та інших послуг відповідач
участі не приймає. На момент подання
позову відповідач не проживає у
належному їй будинку більше одного
року. Будь-якої домовленості про
збереження за відповідачем житлової
площі немає. Враховуючи викладене,
просила визнати ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням по АДРЕСА_1.
В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 вимоги свого
довірителя підтримала.
Відповідач у судове засідання не
з'явився по невідомій суду причині,
хоча про день, час та місце слухання
справи був повідомлений завчасно та
належним чином, відповідно до ч. 5 ст. 74
ЦПК України. Листа про розгляд справи
за його відсутності до суду не
З огляду на вище викладене, зі згоди
представника позивача, керуючись
положеннями ст. 224 ЦПК України, суд
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи.
Суд, вислухавши позивача, свідків,
дослідивши та оцінивши всі наявні
докази у справі в їх сукупності, вважає,
що позов обґрунтований та підлягає до
задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником житлового будинку
розташованого по АДРЕСА_1, що
підтверджується копією договору
дарування від 08.12.2000 року.
В даному будинку зареєстрований
ОСОБА_2 30.11.2010 року шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується
відповідним рішенням Городищенського
районного суду.
Відповідач ОСОБА_2, який
зареєстрований у зазначеному вище
домоволодінні, згідно довідки
Петропавлівської сільської ради від
16.10.2013 року № 644 фактично на території
Петропавлівської сільської ради з 2011
року не проживає, проте добровільно
змінити місце реєстрації не бажає.
Позивач вважає, що це порушує її
права як власника будинку, в зв'язку з
чим звернулася до суду.
Відповідно до ст. 405 ЦК України,
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
Житлове приміщення, яке вони
мають займати, визначається його
Член сім'ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.
Хоча в названій статті сервітут,
який встановлено членам сім'ї
власником житла, не називається
особистим, він за своєю сутністю є
таким, оскільки це право можуть мати не
всі, а лише конкретні особи - члени сім'ї
власника житла. З цього виходить, що
особи, які не є (тобто вже не вважаються)
членами сім'ї, такого сервітуту не
мають. Іншими словами, особи мають
особистий сервітут, передбачений цією
статтею, доки вони мають статус члена
Поняття члена сім'ї визначається
в сімейному та житловому
законодавстві. За ч. 2 ст. 3 СК України
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.
Стаття 64 ЖК УРСР визначає як членів
сім'ї наймача його дружину, його дітей і
батьків, а також інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство.
Членами сім'ї, які мають право на
користування житлом власника, є лише
особи, які відповідають тим ознакам, що
містяться в ст. 405 ЦК України та
житловому законодавстві.
Права власника будинку визначені
ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися житлом на
власний розсуд. Обмеження чи втручання
у право користування власника можливо
лише з підстав передбачених законом.
Статтею 41 Конституції України та
статтею 1 Першого протоколу до
Конвенції «Про захист прав людини і
основоположних свобод», до якої
Україна приєдналася 17.07.1997 року
відповідно до Закону України від 17.07.1997
року № 475/97 - ВР «Про ратифікацію
Конвенції «Про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11
до Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власності
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном на
власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею незалежно від
волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
Оскільки, відповідач ОСОБА_2 не
проживає в спірному жилому приміщенні
більше року, спільного господарства з
позивачем не веде, підстав для
продовження терміну зберігання за ним
права користування спірним жилим
приміщенням, передбачених ст.71 ЖК УРСР
немає, в утриманні будинку, його
ремонті, оплаті комунальних та інших
послуг відповідач участі не приймає, що
свідчить про втрату ним інтересу до
спірного жилого приміщення як до свого
постійного місця проживання, тому суд
вважає за необхідне захистити права
позивача як власника спірного будинку
та визнати відповідача таким, що
втратив право користування жилим
На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. 41 Конституції України, ст.
1 Першого протоколу до Конвенції «Про
захист прав людини і основоположних
свобод», до якої Україна приєдналася
17.07.1997 року відповідно до Закону
України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР «Про
ратифікацію Конвенції «Про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № № 2,
4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 316, 317, 319, 321,
383 ЦК України, ст.ст. 71, 150 ЖК УРСР, ст. ст.
10, 11, 13, 14, 57, 60, 209, 212, 214, 215, 224 ЦПК України,
суд
позов задоволити. Визнати ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_1, таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням по АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення, воно може бути оскаржене в
загальному порядку до апеляційного
суду Черкаської області, через
Городищенський районний суд, шляхом
подачі апеляційної скарги, в 10-ти
денний строк, з дня проголошення
рішення. У даному разі строк на
апеляційне оскарження рішення починає
відраховуватись з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Позивач може оскаржити заочне
рішення до апеляційного суду
Черкаської області, через
Городищенський районний суд, шляхом
подачі апеляційної скарги, в 10-ти
денний строк, з дня його проголошення.

Суддя В. О. Черненко