У х в а л а

іменем україни

02 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Касьяна
О.П.,

Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» в
особі Чернівецької філії публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» про визнання
договору застави розірваним, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 18 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Чернівецької
області від 25 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі
Чернівецької філії ПАТ КБ «ПриватБанк»
про визнання договору застави
розірваним.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівців від
18 листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Чернівецької області від 25 грудня 2013
року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Визнано договір застави рухомого майна
№ СVHMAU0040775 від 04 квітня 2006 року
укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк»
(Чернівецькою філією) та ОСОБА_2
розірваним з 25 червня 2009 року. Вирішено
питання щодо судових витрат у справі.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати судові
рішення, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права й неправильним застосуванням
норм матеріального права, та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Звертаючись до суд з касаційною
скаргою банк указує на те, що судами не
було застосовано норми ст. ст. 257, 261 ЦК
України, хоча ними було подано до суду
першої інстанції заяву про
застосування строків позовної
давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

За загальним правилом перебіг позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалась або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Установлено, що 04 квітня 2006 року між
ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено
кредитний договір № CVHMAU00040775,
відповідно до якого позичальник
отримав кредит для купівлі автомобіля
в розмірі 9 208 доларів США, зі сплатою
відсотків за користування в розмірі
12 % річних, зі строком погашення до 03
квітня 2013 року.

04 квітня 2006 року на забезпечення
кредитного договору між ОСОБА_2 і ПАТ КБ
«ПриватБанк» укладено договір застави
рухомого майна, а саме автомобіля DAEWOO,
модель Lanos TF 69Y, 2006 року випуску, тип ТЗ:
седан; номер кузова (шасі): НОМЕР_2,
державний номерний знак НОМЕР_1, який
належав на праві власності ОСОБА_2 (а.с.
15‒?16).

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 20 січня 2011 року у
справі № 2-152/11 та ухвалою апеляційного
суду Чернівецької області від 16
березня 2011 року, які вступили в законну
силу, встановлено, що ОСОБА_2
використовував заставний автомобіль
для роботи в службі радіо таксі
«Браво». 25 червня 2009 року працівник ПАТ
КБ «ПриватБанк» вилучив у ОСОБА_2
указаний автомобіль, технічний паспорт
на цей автомобіль та визнано, що такі
дії є незаконними. Також установлено,
що ОСОБА_2 станом на 25 червня 2009 року не
мав перед банком заборгованості за
зазначеним кредитним договором,
навпаки була переплата в розмірі 686,59
доларів США.

Ухвалюючи рішення суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, обґрунтовано вказував
на те, що позивачем строк позовної
давності не пропущено, оскільки
порушення права позивача було
встановлено рішенням Шевченківського
районного суду м. Чернівці
від 20 січня 2011 року, а з даним позовом
ОСОБА_2 звернувся у жовтні 2013 року.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 18 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Чернівецької
області від 25 грудня 2013 року ухвалені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права при їх
постановленні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» відхилити, рішення
Шевченківського районного суду
м. Чернівці від 18 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Чернівецької
області від 25 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
М.В.
Дем'яносов

Судді:
О.П.
Касьян

В.М. Коротун