Р І Ш Е Н Н Я

І М
Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/мотивувальна частина/

24 березня 2014 року
Артемівський районний суд міста
Луганська у складі

головуючого судді Зорік М.В.,

при секретарях Клименко О. Є.,
Височиній А. С., Рябчинської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду, у місті
Луганську цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганський
машинобудівельний завод імені О.Я.
Пархоменка» про стягнення всіх сум, що
належать працівнику при звільненні,
середнього заробітку та моральної
шкоди, -

В
С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із даним
позовом до відповідача, який в
подальшому уточнив, в обґрунтування
якого зазначив, що 16 липня 2013 року він
звільнився на підставі ст. 38 КЗпП
України, за власним бажанням, однак в
день звільнення з ним не були проведені
всі розрахунки та не виплачені всі
суми, що йому належать, внаслідок чого
він був змушений звернутися за
правовою допомогою та поніс витрати на
їх оплату.

Тому позивач в уточненому позові
просив суд стягнути з відповідача на
його користь середній заробіток за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку та витрати на сплату
правової допомоги у розмірі 3000,00 грн.

У судове засідання позивач - ОСОБА_1 та
його представник - ОСОБА_3 не з'явилися
до початку розгляду справи від
позивача на адресу суду надійшла заява,
в якій він підтримав уточнені позовні
вимоги, просив суд задовольнити їх у
повному обсязі та провести розгляд
справи за його відсутністю.

Представник відповідача - Нефьодов
С.М. у судове засідання не з'явився до
канцелярії суду надав заяву, в якій він
уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 про
стягнення середнього заробітку визнав
у повному обсязі, просив провести
розгляд справи за його відсутністю.

Дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані докази, суд приходить к
наступному висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював
на підприємстві ТОВ «Луганський
машинобудівельний завод імені О.Я.
Пархоменка».

16 липня 2013 року ОСОБА_1 звільнився на
підставі ст. 38 КЗпП України, за власним
бажанням, відповідно до фотокопії
трудової книжки серії НОМЕР_1 /а. с. 9 - 10/.

Однак, в день звільнення ТОВ
«Луганський машинобудівельний завод
імені О.Я. Пархоменка» з ОСОБА_1 не були
проведені всі розрахунки та не
виплачені всі суми, що йому належать.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. У разі спору про
розмір сум, які належать робітнику при
звільненні, власник або уповноважений
ним орган у всякому випадку
зобов'язаний в указаний строк
виплатити неоспорювану ним суму.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП
України, в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП
України, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного суду України від 24.12.1999р. № 13
"Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці", якщо
при розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільнені, судом буде
встановлено, що в день звільнення
працівнику не виплачена заробітна
плата, то на підставі ст. 117 КЗпП
України, суд стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку.

Таким чином суд приходить до
висновку, щодо обґрунтованості
заявлених вимог ОСОБА_1 про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні з 16 липня 2013
року по 13 вересня 2013 року., яка згідно
довідки про середній заробіток (а.с.42-43)
складає 7847,01 гривень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Постановою Кабінету Міністрів
України № 590 від 27 квітня 2006 року "Про
граничні розміри компенсації витрат,
пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави»,
затверджено граничні розміри
компенсації витрат пов'язаних з
розглядом справи. Граничний розмір
витрат, пов'язаних з правовою допомогою
стороні, на користь якої укладено
судове рішення в цивільній справі у
випадку, якщо компенсація сплачується
іншою стороною, не повинен
перевищувати суму, що обчислюється
виходячи з того, що зазначеній особі
виплачується 40 % розміру мінімальної
заробітної плати за годину її роботи.

Позивачем ОСОБА_1 був наданий до суду
договір №_ від 02 серпня 2013 року про
надання юридичних послуг /а. с. 4/ та
довідку про підтвердження оплати на
правову у розмірі 3000,00 гривень, однак
при цьому позивачем не була надана до
суду належним чином квитанція про
сплату юридичних послуг, з врахуванням
відпрацьованого часу фахівця,
внаслідок чого судом вважається за
правильне стягнути з відповідача на
користь позивача витрати з надання
останньому правової допомоги з
розрахунку відпрацьованого
представником позивача - ОСОБА_3 часу
під час розгляду справи у судовому
засіданні, а саме: 03.03.2014 року з 11.08 до
11.43, що складає 35 хвилин (розмір
мінімальної заробітної плати за період
з 01.01.2014 р. - 30.06.2014 р. складає 1218 грн.). х 40
% = 487,20 грн., з яких 35 хвилин
відпрацьованого часу = 284,20 грн.

Згідно п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№ 14 «Про судове рішення у цивільній
справі» рішення суду як найважливіший
акт правосуддя покликане забезпечити
захист гарантованих Конституцією
України прав і свобод людини та
здійснення проголошеного Основним
Законом України принципу верховенства
права.

Таким чином, з'ясувавши мету
звернення позивачем до суду, юридичну
природу виниклих правовідносин,
оцінивши надані докази та документи у
їх сукупності, з врахуванням
зазначених норм Конституції України та
вимог законодавства України, суд
вважає за необхідне частково
задовольнити уточнені вимоги позивача
та стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_1 середню заробітну плату за час
затримки розрахунку при звільненні, з 16
липня 2013 року по 13 вересня 2013 року у
сумі 7847,01 гривень та витрати на правову
допомогу у сумі 284,20 грн.

На підставі викладеного та ст. ст. 116,
117 КЗпП України, керуючись ст. ст. 3, 10, 11,
15, 60, 79, 84, 109, 118-120, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганський
машинобудівельний завод імені О.Я.
Пархоменка» про стягнення всіх сум, що
належать працівнику при звільненні -
задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганський
машинобудівельний завод імені О.Я.
Пархоменка» на користь ОСОБА_1 середню
заробітну плату за час затримки
розрахунку при звільненні, з 16 липня 2013
року по 13 вересня 2013 року у сумі 7847 (сім
тисяч вісімсот сорок сім) гривень, 01
коп. та витрати на правову допомогу у
сумі 284 (двісті вісімдесят чотири)
гривні, 20 коп.

В іншій частині відмовити за
необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене протягом
10 днів з дня його проголошення шляхом
подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Луганської області
через Артемівський районний суд м.
Луганська. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії судового рішення.

Повний текст рішення викладено 31
березня 2014 року.

Суддя: М.В.
Зорік