АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/3176/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1364/14
Головуючий у 1-й інстанції Сидоренко Ю.
Доповідач Омельченко Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Омельченко Л.М.

Суддів: Бондаревської С.М., Триголова
В.М.

При секретарі Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 12 березня 2014 року

по справі за позовом Національної
академії внутрішніх справ до ОСОБА_1
про відшкодування витрат за період
навчання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача апеляційного суду
Омельченко Л.М.,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року Національна
академія внутрішніх справ в особі
представника за довіреністю Романенка
О.Є. звернулася до суду із зазначеним
вище позовом, посилаючись на те, що 29
жовтня 2007 року між сторонами було
укладено договір про підготовку
фахівця за державним замовленням та
його працевлаштування. Відповідач
навчався за рахунок коштів державного
бюджету і після закінчення навчання
повинен був відпрацювати за місцем
розподілу не менше як три роки, а в разі
відмови від подальшого проходження
служби - відшкодувати фактичні витрати
за період навчання.

З 1 вересня 2005 року по 19 червня 2009 року
ОСОБА_1 перебував на державному
забезпеченні харчуванням, речовим
майном, грошовим утримання та житлом із
наданням відповідних комунальних
послуг.

19 червня 2009 року відповідачу видано
диплом спеціаліста та направлено для
подальшого проходження служби до ГУМВС
України у Полтавській області. Однак,
наказом УМВС України в Полтавській
області від 03 грудня 2010 року його
звільнено з органів внутрішніх справ
на підставі поданого ним рапорту за
власним бажанням.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1
порушив умови договору, не відпрацював
за місцем розподілу не менше як три
роки та звільнився за власним бажанням,
позивач просив стягнути з нього
вартість навчання у розмірі 21694,24 грн.
та судовий збір.

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 12 березня 2014 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Національної академії внутрішніх
справ 21694,24 грн. у відшкодування витрат
на навчання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Національної академії внутрішніх
справ 229 грн. 40 коп. у відшкодування
судового збору.

В апеляційному порядку вищевказане
рішення оскаржив ОСОБА_1

Апелянт просить рішення місцевого суду
скасувати, а провадження у справі
закрити. В обгрутування апеляційної
скарги посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неповне з'ясування судом обставин
справи та порушення норм матеріального
і процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
доводи апеляційної скарги, приходить
до висновку, що скарга підлягає
відхиленню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно
встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що наказом ректора
Київського національного університету
внутрішніх справ від 22 липня 2005 року
№76дск відповідача ОСОБА_1 з 1 вересня 2005
року було зараховано курсантом першого
курсу денної форми навчання Київського
національного університету внутрішніх
справ, правонаступником якого на
підставі розпорядження Кабінету
Міністрів України від 27 серпня 2010 року
№1709-р «Про реорганізацію деяких вищих
навчальних закладів Міністерства
внутрішніх справ» стала Національна
академія внутрішніх справ.

29 листопада 2007 року між Київським
національним університетом внутрішніх
справ, комплектуючим органом УМВС
України в Полтавській області та
відповідачем укладено договір №Пл-28
про підготовку фахівця за державним
замовленням та його працевлаштування
(а.с.8-9).

Відповідно до умов договору №Пл-28 від
29 листопада 2007 року, навчальний заклад
зобов'язався забезпечити теоретичну та
практичну підготовку фахівця та
створити всі належні умови навчання,
проживання, харчування, речовим майном,
грошовим утриманням та іншим.

Наказом ректора Київського
національного університету внутрішніх
справ № 467 від 19 червня 2009 року ОСОБА_1
присвоєно кваліфікацію юриста за
спеціальністю «Правознавство» і
видано диплом спеціаліста.

Після закінчення навчання, відповідно
до умов договору, відповідача було
направлено для подальшого проходження
служби до ГУМВС України в Полтавській
області.

Також судом правильно з»ясовано, що
наказом УМВС України в Полтавській
області від 3 грудня 2010 року №345 о/с
ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх
справ у запас за власним бажанням з 6
грудня 2010 року на підставі поданого
рапорту від 4 жовтня 2010 року.

Згідно п. 2.3.5 та п. 2.3.6 зазначеного вище
договору, на відповідача покладено
обов'язок після закінчення навчання
відпрацювати за місцем розподілу не
менше як три роки, а в разі звільнення з
ОВС після закінчення навчання до
встановленого 3-річного терміну
перебування на службі на підставі п.п
3.1, 3.2 цього договору - відшкодувати МВС
України витрати на період навчання.

З довідок-розрахунків вартості
навчання ОСОБА_1 у Київському
національному університеті внутрішніх
справ (на даний час Національній
академії внутрішніх справ) фактичні
витрати, пов'язані з навчанням
відповідача становили 21694,24 грн., які
він після звільнення зі служби не
відшкодував.

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Постановою КМУ від 01.03.2007 року №313 «Про
затвердження Порядку відшкодування
особами витрат, пов'язаних з їх
утриманням у вищих навчальних закладах
Міністерства внутрішніх справ»
встановлено, що у разі відмови від
подальшого проходження служби на
посадах начальницького складу в
органах внутрішніх справ протягом
перших трьох років після закінчення
навчання розрахунок здійснюється
відповідно до фактичних витрат,
пов'язаних з: грошовим, продовольчим і
речовим забезпеченням, оплатою
комунальних послуг і вартості спожитих
енергоносіїв та інше. Пунктами 6, 7 цієї
Постанови передбачено, що у разі
відмови особи добровільно
відшкодувати витрати, стягнення їх
суми здйснюється у судовому порядку і
сума відшкодованих витрат
зараховується до державного бюджету.

Указом Президента України від 23.01.1996
року №77 передбачено, що особи, які
навчаються за рахунок державних
коштів, укладають з адміністрацією
вищого навчального закладу договір, за
яким вони зобов'язуються після
закінчення навчання та одержання
відповідної кваліфікації працювати в
державному секторі народного
господарства не менше ніж три роки. У
разі відмови працювати - випускники
відшкодовують в установленому порядку
до державного бюджету повну вартість
навчання.

Врахувавши вищевказані обставини та
давши належну оцінку зібраним доказам,
місцевий суд дійшов вірного висновку,
що, оскільки ОСОБА_1 навчався за
державним замовленням у вищому
навчальному закладі Міністерства
внутрішніх справ України і порушив
умови укладеного договору про
підготовку фахівця від 29.11.2007 року,
звільнившись за власним бажанням з
органів внутрішніх справ по закінченню
навчання до встановленого трирічного
терміну перебування на службі, тому він
зобов»язаний відшкодувати позивачу
фактичні витрати, пов»язані з його
утриманням у навчальному закладі.

Рішення суду є законним, обґрунтованим,
постановленим з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
у зв»язку з чим колегія суддів не
знаходить підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги про
підвідомчість даного спору
адміністративному суду не
заслуговують на увагу, оскільки
правовідносини, які виникли між
сторонами, ґрунтуються на тристоронній
цивільно-правовій угоді, укладеній на
період навчання ОСОБА_1 і не пов"язані з
проходженням ним публічної служби та
регулюються Цивільним кодексом
України. Тому позивач правильно
звернувся з позовом до Миргородського
міськрайоного суду Полтавської
області за захистом порушених
цивільних прав.

Доводи скарги про те, що Національна
академія внутрішніх справ не може бути
позивачем по даній справі теж не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки згідно
Положення про вищі навчальні заклади
МВС, затвердженого наказом МВС України
від 14.02.2008 року №62, розпорядниками
грошових коштів, що виділені на
навчання курсантів, є саме навчальні
заклади, а не Міністерство внутрішніх
справ України.

До того ж, згідно п.2.3 Порядку
розрахунку витрат, пов»язаних з
утриманням курсантів у вищих
навчальних закладах, затвердженого
спільним наказом Міністерства оборони
України, Міністерства фінансів
України, Міністерства внутрішніх справ
України, Міністерства транспорту та
зв»язку України, Адміністрації
державної прикордонної служби України,
Управління державної охорони України,
Служби безпеки України від 16 липня 2007
року № 419/831/240/605/537/219/534, сума
відшкодування витрат на утримання під
час навчання курсантів відображається
у наказі про його звільнення та
вноситься до книги обліку нестач
вищого навчального закладу.

Інші доводи скарги також не
спростовують висновків суду першої
інстанції, у зв»язку з чим скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,307 ч.1 п.1, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 12
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: суддя (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно: