Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/1867/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського Я.А.,

з участю: представника позивача - ПАТ
«ВТБ Банк» - Гончарової У.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
заочне рішення Сихівського районного
суду м. Львова від 22 жовтня 2013 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,-

встановила:

заочним рішенням Сихівського
районного суду м. Львова від 22 жовтня 2013
року вищевказаний позов задоволено.
Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «ВТБ Банк» 49 966 грн. 39 коп.
заборгованості за кредитним договором
та 499 грн. 66 коп. судового збору.

Ухвалою Сихівського районного суду м.
Львова від 12 грудня 2013 року заяву
ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 22 жовтня 2013 року залишено без
задоволення.

Рішення суду оскаржив відповідач,
просить його скасувати й повернути
справу на розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на те, що дане
заочне рішення підлягає перегляду,
оскільки він не був повідомлений
належним чином про розгляд справи,
ухвалу Сихівського районного суду м.
Львова від 15 жовтня 2013 року про
відкриття провадження у вищезгаданій
справі було отримано ним 24 жовтня 2013
року, тобто після судового засідання.

Апелянт в судове засідання не з`явився,
хоча належним чином був повідомлений
про час та місце розгляду справи, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення 06 березня
2014 року поштового відправлення щодо
часу та місця розгляду справи. Про
причини неявки суд не повідомив, заяви
про відкладення розгляду справи не
подав.

За таких обставин, у відповідності до
ч.2 ст.305 ЦПК України, його неявка не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника
процесу на заперечення апеляційної
скарги, вивчивши матеріали та
обставини справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Згідно ст.3 ЦК України загальними
засадами цивільного законодавства є,
зокрема, свобода договору, а відповідно
до ст.11 цього Кодексу - підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Статтею 1054 ЦК передбачено, що за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Встановлено, що 25 квітня 2012 р. між ПАТ
«ВТБ Банк» та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № RB, згідно
якого позивач надав відповідачу
грошові кошти у сумі 50 000,00 грн., строком
до 25 квітня 2015 р., з відсотковою ставкою
32 % річних за користування кредитом, а
відповідач зобов'язався повернути
кредит у вказаний строк із сплатою
відсотків за користування кредитом
відповідно до графіку погашення
кредиту.

Як вбачається з розрахунків
заборгованості, що представлений
позивачем, відповідач станом на 27
вересня 2013 року допустив
заборгованість в сумі 49 966,39 грн., з них:
41 808,79 грн. прострочена заборгованість
по кредиту; 5 257,89 грн. прострочена
заборгованість по відсотках; 1 520,20 грн.
пеня за порушення строків повернення
кредиту; 1 332,64 грн. пеня за несплату
відсотків по кредиту; 21,89 грн. - 3 % річних
за прострочення строку повернення
кредиту; 24,98 грн. - 3 % річних за
прострочення заборгованості по
відсотках.

В січні місяці 2013 року Банк, у
відповідності до умов кредитного
договору, направляв відповідачу ОСОБА_3
вимогу щодо термінового погашення
простроченої заборгованості, однак
така вимога була залишена
Позичальником без реагування (а.с.31).

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ст.611 ЦК у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Пунктом 7.1 Кредитного договору
передбачено, що у разі прострочення
Позичальником зобов'язань з повернення
Кредиту та/або сплати процентів за його
користування та/або інших платежів
згідно з умовами кредитного договору
Позичальник зобов'язаний сплатити на
користь Кредитора пеню за кожен день
прострочення у розмірі 0,5 % від суми
прострочених зобов'язань за кожен день
просрочки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом

Відтак, враховуючи вищенаведене, що
відповідач ОСОБА_3 взяті на себе
зобов'язання щодо своєчасного
погашення кредиту - у встановленій сумі
та строки, не виконував, внаслідок чого
на час подання позову допустив
заборгованість по кредиту, що
підтверджується розрахунком, а відтак
районний суд вірно постановив стягнув
кошти з відповідача.

Суму заборгованості, яку позивач
просив стягнути з урахуванням такої на
час подання позову, відповідачем не
спростована.

Що стосується посилання апелянта на те,
що суд першої інстанції не повідомив
його належним чином про дату судового
засідання в якому ухвалив оскаржуване
рішення, то колегія суддів приходить до
висновку, що підстав для скасування
рішення з цієї підстави немає виходячи
з наступного.

Законодавець позбавив право
апеляційного суду скасовувати рішення
суду першої інстанції з направленням
справи на новий розгляд. А відтак, з
метою усунення допущеного районним
судом порушення щодо неповідомлення
особи належним чином про дату судового
засідання, в якому районний суд ухвалив
оскаржуване рішення, апеляційним судом
повідомлено апелянта про дату
апеляційного розгляду справи, надано
йому право на подання до апеляційного
суду всіх доказів, які він міг подати до
суду першої інстанції, а також на нову
оцінку наявних у справі доказів з
урахуванням його позиції. А відтак
колегія суддів урівноважила права
апелянта з правами інших сторін. Однак,
зазначеним правом апелянт не
скористався.

З урахуванням вищенаведеного
постановлене судом першої інстанції
рішення є законним і обґрунтованим,
ухваленим на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи,
підтверджених доказами, дослідженими у
судовому засіданні. Інші доводи
апелянта законність рішення не
спростовують, а відтак не можуть бути
підставою для скасування рішення.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.1 ч.1 ст. 307, ст.308,
п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 22 жовтня 2013 року залишити
без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.