Єдиний унікальний номер 2-1046/11
Номер провадження 22-ц/775/2773/2014
Головуючий в 1 інстанції Любченко С.Д.
Доповідач Пономарьова О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді
Пономарьової О.М.,

суддів
Биліни Т.І., Мірута О.А.,

при секретарі
Мишко Д.О.,

за участю

представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

апелянта
ОСОБА_3,

представника апелянта
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_5, від імені та в
інтересах якого діє ОСОБА_2, до
Макіївської міської ради про визнання
права власності на самочинно зведені
споруди за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Совєтського районного суду
м. Макіївки Донецької області від 19
серпня 2011 року,-

в с т а н о в и в:

В серпні 2011 року позивач, в інтересах
якого діє ОСОБА_2, звернувся до суду з
вказаним позовом і просив визнати за
ним право власності на самочинно
зведені споруди, а саме: літню кухню під
літерою «Б», тамбур під літерою «б»,
сарай під літерою «З», сарай під
літерою «Ж», які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, та зазначав, що йому
належить спірний будинок з
прибудинковими будівлями на підставі
рішення Совєтського районного суд м.
Макіївки Донецької області від 11
червня 2009 року. Він має намір
розпорядитися належною йому власністю,
але виникли перешкоди, оскільки при
проведенні інвентаризації виявлені
самочинні споруди.

Рішенням Совєтського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 19
серпня 2011 року позов ОСОБА_5 до
Макіївської міської ради про визнання
права власності на самочинно зведені
споруди задоволено. Визнано за ОСОБА_5
право власності на самочинно зведені
споруди, а саме: літню кухню під літерою
«Б», тамбур під літерою «б», сарай під
літерою «З», сарай під літерою «Ж», які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який не
брав участі в розгляді справи,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позовних вимог. Апелянт
посилається на те, що відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 05 жовтня 2006 року він є
власником ? частини домоволодіння
АДРЕСА_1. За таких обставин
оскаржуваним рішенням суду порушено
його права, оскільки він також має
право на самочинно збудовані споруди.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції апелянт ОСОБА_3 та його
представник ОСОБА_4 підтримали доводи
апеляційної скарги і просили її
задовольнити.

Представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2
заперечували проти доводів
апеляційної скарги і просили залишити
рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_5 про визнання права
власності на самочинно зведені
споруди, а саме: літню кухню під літерою
«Б», тамбур під літерою «б», сарай під
літерою «З», сарай під літерою «Ж», які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач є власником будинку АДРЕСА_1 та
положень ст. 376 ЦПК України, якою
передбачено, що на вимогу власника
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

Проте погодитися з висновками суду не
можна з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 328 ЦК
України право власності набувається на
підставах що не заборонені законом.

Стаття 376 п.5 ЦК України передбачає, що
на вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

Проте, як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в постанові від 30 березня 2012 року
№ 6 «Про практику застосування судами
статті 376 Цивільного кодексу України
(про правовий режим самочинного
будівництва)» за загальним правилом
кожна особа має право на захист свого
цивільного права лише в разі його
порушення, невизнання або оспорювання
(частина перша статті 15 ЦК, частина
перша статті 3 ЦПК України. У зв'язку із
цим звернення до суду з позовом про
визнання права власності на самочинне
будівництво має здійснюватися за
наявності даних про те, що порушене
питання було предметом розгляду
компетентного державного органу,
рішення якого чи його відсутність
дають підстави вважати про наявність
спору про право.

В пункті 27 вказаної постанови
зазначено, що розташовані на земельній
ділянці поряд із житловим будинком
господарсько-побутові будівлі й
споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо
відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є
приналежністю головної речі (будинку).
У зв'язку із цим положення частини
п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для
визнання за власником такого житлового
будинку самостійного права власності
на самочинно побудовані
господарсько-побутові будівлі й
споруди, що були зведені після набуття
ним права власності на будинок чи
садибу. Прийняття в експлуатацію таких
об'єктів нерухомості має здійснюватися
відповідною інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
спосіб, визначений Порядком прийняття
в експлуатацію індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, громадських будинків I
та II категорії складності, які
збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт і проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж,
затвердженим наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 24 червня 2011 року N 91.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до рішення Совєтського
районного суд м. Макіївки Донецької
області від 11 червня 2009 року власником
будинку АДРЕСА_1, є ОСОБА_5.

Відповідно до акту Комунального
підприємства «Бюро технічної
інвентаризації м. Макіївки» та копії
плану земельної ділянки
індивідуального житлового будинку
АДРЕСА_1 за вищезазначеною адресою
самовільно збудовані: літня кухня під
літерою «Б», тамбур під літерою «б»,
сарай під літерою «З», сарай під
літерою «Ж».

В позовній заяві не зазначені
обставини щодо звернення позивача
ОСОБА_5 до інспекції державного
будівельного архітектурного контролю
про прийняття об'єкта до експлуатації
та посилання на докази щодо зазначених
обставин і ці питання судом не
досліджувались, дані про те, що
порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право, позивачем не
надавалися і в матеріалах справи
відсутні.

За таких обставин, якщо позивач не
звертався до компетентного державного
органу із заявою про прийняття об'єкта
до експлуатації, суд повинен був
вирішити спір по суті з урахуванням
наведених обставин та вимог закону,та з
урахуванням, що правила статті 376 ЦК не
можуть бути застосовані при вирішенні
справ за позовами про визнання права
власності на самочинно збудовані
приналежності до основної речі (ганок,
веранда, мансарда тощо).

Крім того, як вбачається з апеляційної
скарги ОСОБА_3 та доданих до неї
матеріалів, ОСОБА_3 належало право
власності на ? частку вказаного
домоволодіння відповідно до свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від 5
жовтня 2006 року.

Рішенням Совєтського районного суду м.
Макіївки від 11 червня 2009 року припинено
право власності ОСОБА_3 на ? частку
вказаного будинку, але вказане рішення
рішенням апеляційного суду Донецької
області від 28 травня 2013 року скасовано
і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5
про поділ будинку та припинення права
власності ОСОБА_3 на ? частку будинку
відмовлено.

На теперішній час ОСОБА_3 є власником ?
частки житлового будинку АДРЕСА_1
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 5 жовтня 2006
року, а тому суд, ухвалюючи рішення від
19 серпня 2011 року про визнання права
власності на самочинно зведені споруди
за ОСОБА_5, вирішив питання про права
апелянта ОСОБА_3

Відповідно до положень ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Урахуванням викладеного, апеляційний
суд дійшов висновку про скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_5

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК
України, апеляційний суд, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Совєтського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 19
серпня 2011 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до
Макіївської міської ради про визнання
права власності на самочинно зведені
споруди відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
О.М. Пономарьова

Судді:
Т.І. Биліна

О.А. Мірута