Єдиний унікальний номер 267/7752/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2824/2014
Головуючий в 1 інстанції Коцюбинська
Доповідач Дундар І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Янчук Т.О., Мірута О.А.

при секретарі Чекіній А.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк»

на рішення Гірницького районного суду
м.Макіївки Донецької області від 20
січня 2014 року,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтня 2013 року позивач звернувся до
суду з заявою про стягнення
заборгованості, в якій вказав, що
відповідно до укладеного договору б/н
від 26 серпня 2005 року ОСОБА_1 отримав
кредит у розмірі 3600,00 грн., у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 48%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Строк дії договіру 12
місяців з моменту підписання, якщо
протягом цього терміну жодна зі сторін
не проінформує іншу про припинення дії
Договору, він автоматично лонгується
на такий же термін. Позивач свої
зобов»язання виконав в повному обсязі.
Відповідач порушив забов»язання за
кредитним договором, через що станом на
30 вересня 2013 року мається
заборгованість в сумі 22839,46 грн., яка
складається з наступного: 2801,55 грн.
заборгованість за кредитом, 18474,13 грн.
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 500,00 грн. штраф
(фіксована частина), 1063,78 грн. штраф
(процентна складова). Просили стягнути
заборгованість у вказаній сумі.

Рішенням Гірницького районного суду
м.Макіївки Донецької області від 20
січня 2014 року у задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором відмовлено в
повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду ПАТ КБ
«ПриватБанк» подало апеляційну скаргу,
в якій просили скасувати рішення суду,
ухвалити нове, яким вимоги
задовольнити в повному обсязі,
оскільки рішення є незаконним,
винесеним з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
за недоведеністю обставин, що мають
значення та невідповідність висновків
суду обставинам справи, а саме: у суду
першої інстанції були відсутні
будь-які підстави для застосування ЗУ
«Про захист прав споживачів», так як
Відповідачу було надано не споживчій
кредит, а встановлено кредитний ліміт
на платіжну карту, помилково було
застосовано загальну позовну давність,
не взято до уваги докази, що надавались
позивачем та свідчили про те, що
картрахунок відкрито на необмежений
строк, відповідач не подавав заяви про
закриття картрахунку, тому строк дії
карти продовжено на такий же строк.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник позивача Кахраманов Р.Н.
підтримав доводи апеляційної скарги,
просив задовольнити,

Відповідач ОСОБА_1 заперечував проти
задоволення скарги, просив застосувати
строк позовної давності.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
присутніх осіб, дослідивши та
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню за
таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що позивач звернувся до суду за
захистом свого порушеного права зі
спливом строку позовної давності, у
спорах щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Але такі висновки не відповідають
обставинам справи та нормам
матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Апеляційний суд вважає, що зазначеним
вимогам рішення суду не відповідає з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
між ЗАТ КБ «Приватбанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено
договір про надання споживчого кредиту
без номеру від 26 серпня 2005 року, згідно
з яким ОСОБА_1 отримав кредитний ліміт
на платіжну картку у розмірі 3600,00 грн.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 48 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення до 26
серпня 2007 року. Позичальник не виконує
умови кредитного договору і станом на 30
вересня 2013 року мається заборгованість
у сумі 22839,46 грн., яка складається з 2801,55
грн. - заборгованість за кредитом,
заборгованість по процентам за
користування кредитом в сумі 18474,13 грн.,
штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00
грн. та штрафу (процентна складова) в
розмірі 1063,78 грн. На теперішній час борг
перед позивачем не погашений.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено,
що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит)позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки. Для окремих видів вимог
законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність: скорочена
або більш тривала порівняно із
загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258
ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що при
укладенні 26 серпня 2005 року договору між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, останній
надав згоду, що дана заява разом із
Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
картою та Тарифами складає між ним та
банком договір про надання банківських
послуг, засвідчивши її своїм підписом.

В судовому засіданні апеляційного
суду, представник позивача надав наказ
по КБ «Приватбанк» №С-89 від 24 травня 2005
року, яким, в тому числі, затверджено в
спрощеній формі укладання Договору,
яка складається з: Умов надання
банківських послуг та Правил
користування платіжною картою та
Заяви.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно Умов та правил надання
банківських послуг, наданих позивачем,
мінімальний обов'язковий платіж це
розмір боргових зобов'язань
позичальника, які щомісячно підлягають
сплаті позичальником на протязі строку
дії картки.

Відповідно до п. 3.1.1 Правил
користування платіжною карткою (далі -
Правила) строк дії картки вказується на
лицевій стороні картки (місяць і рік).
Картка дійсна до останнього
календарного дня зазначеного місяця.

Пунктом 3.1.3 Правил встановлено, що
після закінчення строку дії відповідна
картка продовжується Банком на новий
строк (шляхом надання клієнту картки з
новим строком дії), якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії
картки) не надійшла письмова заява
держателя картки щодо закриття
карткового рахунку, а також за умови
наявності грошових коштів на
картковому рахунку для оплати послуг з
виконання операцій по картковому
рахунку, та при дотриманні інших умов
продовження, передбачених договором.

Зі змісту п. 5.4 Правил вбачається, що
строк погашення кредиту у повному
обсязі здійснюється не пізніше
останнього дня місяця, вказаного на
платіжній картці у полі «місяць».

Відповідно до п. 9.4 Умов обслуговування
вбачається, що у разі наявності
перевитрати платіжного ліміту по
картці та непогашення його клієнтом на
протязі шести місяців, картка
закривається.

Виходячи зі змісту позову відповідач
отримав кредит 3600 грн з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

З листа ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім»я
суду першої інстанції (арк..спр.32)
вбачається, що кредитна карта за
договором, укладеним з ОСОБА_1, має
строк дії 07/08, тобто, виходячи з умов
договору, кінцевий термін повернення
грошів, позичених відповідачем - липень
2008 року.

Позивачем не заперечувався той факт, що
ОСОБА_1 не продовжувався строк дії
картки та нова картка йому не
видавалась.

Враховуючи вищенаведене, у позивача
виникло право вимагати повернення
кредиту згідно умов договору 1 серпня
2008 року.

Таким чином строк позовної давності
сплинув 1 серпня 2011 року.

Позивач же звернувся до суду з даним
позовом 29 жовтня 2013 року (арк.спр.2).

Крім того, за змістом ст. 261 ЦК
України початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд. Початок перебігу
позовної давності пов'язується не
стільки зі строком дії (припинення дії)
договору, як з певними моментами
(фактами), які свідчать про порушення
прав особи.

Як убачається із змісту п. 5.2 Умов та
правил надання банківських послуг,
банк має право вимагати дострокового
виконання боргових зобов'язань
повністю чи у визначеній банком
частині у випадку невиконання
боржником своїх боргових зобов'язань
та інших зобов'язань за цим договором.

Право позикодавця вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилась, та сплати
процентів у разі прострочення сплати
чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК
України.

Із заяви позивальника, яка є складовою
частиною Кредитного договору,
вбачається, що заборгованість за
Кредитним договором погашається
щомісячними платежами в розмірі 7 % від
суми заборгованості (арк.спр. 6).

Таким чином, повернення кредитних
коштів визначено періодичними
щомісячними платежами, тому у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів має
обчислюватись із моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Відповідні висновки містяться в
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року (справа № 6-116цс13).

З руху грошових коштів на рахунку
відповідача, наданого позивачем,
вбачається, що останній платіж, який
здійснив відповідач, мав місце 30
вересня 2006 року, тобто до часу
звернення до суду з позовом - 29 жовтня
2013 року сплив строк позовної давності.

При цьому апеляційний суд відхиляє
доводи представника позивача про те, що
останній платіж мав місце 2 липня 2013
року, оскільки з даного розрахунку
виходить, що в цей день була вчинена
службова операція «ПриватБанк», а не
платіж відповідача.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови в позові.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідач в судовому засіданні суду
першої інстанції участі не брав,
посилання в рішенні суду на те, що він
був повідомлений належним чином про
день та час розгляду справи не
відповідає дійсності.

Згідно ч.5 ст.74 ЦПК України судова
повістка разом із розпискою, а у
випадках, встановлених цим Кодексом,
разом з копіями відповідних документів
надсилається поштою рекомендованим
листом із повідомленням або через
кур'єрів за адресою, зазначеною
стороною чи іншою особою, яка бере
участь у справі. Стороні чи її
представникові за їх згодою можуть
бути видані судові повістки для
вручення відповідним учасникам
цивільного процесу. Судова повістка
може бути вручена безпосередньо в суді,
а у разі відкладення розгляду справи
про час і місце наступного засідання
може бути повідомлено під розписку.

Рішення суду було ухвалено 20 січня 2014
року. В матеріалах справи відсутні
відомості щодо вручення судової
повістки ОСОБА_1, більше того йому
взагалі не направлялось повідомлення
про час та місце розгляду заяви.

Суд першої інстанції на зазначені
вимоги закону уваги не звернув,
безпідставно, у відсутність
відповідача, який не був повідомлений
про час та місце розгляду справи,
ухвалив заочне рішення.

Крім того, пунктом 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» роз'яснено,
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Застосовуючи до спірних правовідносин
наслідки спливу позовної давності суд
першої інстанції на порушення вимог ст.
ст. 212-214 ЦПК України не звернув уваги на
те, що у матеріалах справи відсутня
заява відповідача про застосування
позовної давності, яка мала бути ним
порушена до ухвалення рішення суду.

Поряд з цим, колегія судів апеляційного
суду вважає за необхідне зазначити, що
пункт 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Така ж правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
20 листопада 2013 року у справі за заявою
Особа-1 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 червня 2013 року у справі за
позовом кредитної спілки «Аккорд» до
Особа-1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з"ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Проаналізувавши матеріали справи та
виходячи з предмета заявленого позову,
апеляційний дійшов висновку про
невідповідність вимогам закону
рішення суду, а тому вказане рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про відмову в задоволенні
позову.

На підставі ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.
Частиною 1 статті 611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Під час розгляду справи встановлено, що
боржник порушував умови кредитного
договору, в тому числі в частині
щомісячного погашення кредиту та
процентів за користування кредитом,
банком надана відповідна довідка щодо
вказаної заборгованості.

Але, як було вказано вище, позивач
пропустив строк звернення до суду, а
відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні
апеляційного суду заявив клопотання
про застосування наслідків спливу
строків позовної давності.

Враховуючи те, що відповідач не брав
участь у розгляді справи в суді першої
інстанції з вини суду, який не
повідомив його про час розгляду справи,
апеляційний суд вважає за можливе
задовольнити його заяву та застосувати
наслідки пропуску строку позовної
давності, які є підставою для відмови в
позові.

При цьому апеляційний суд вважає, що
посилання представника позивача на
положення п.9.12 Умов надання
банківських послуг - необгрунтоване,
оскільки згідно п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього строку
жодна із сторін не проінформує іншу
сторону про припинення дії договору,
він автоматично продовжується на такий
самий строк. Із заяви позичальника
випливає, що строк дії кредитного
ліміту відповідає строку дії карти
(арк.спр.6). Виходячи з Правил
користування платіжною картою -
договір є чинним у межах строку дії
карти.

Керуючись ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України,
апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Гірницького районного суду
м.Макіївки Донецької області від 20
січня 2014 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: