Справа № 761/6749/14-ц
Провадження №2/761/3136/2014
У Х В А Л А

06 березня 2014 року суддя
Шевченківського районного суду м.
Києва Волошин В.О., розглянувши
матеріали цивільної справи за позовом
ОСОБА_1 до Міського медико-виробничого
підприємства «Профілактична
дезінфекція» про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
матеріальної допомоги при звільненні,
-

в с т а н о в и в :

В березні 2014 р. позивачка звернулась до
Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до Міського
медико-виробничого підприємства
«Профілактична дезінфекція» про
стягнення нарахованої, але не
виплаченої матеріальної допомоги при
звільненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦПК України
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин; інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Згідно з п. 1) ч. 1 ст. 96 ЦПК України
судовий наказ може бути видано, у разі
якщо заявлено вимогу про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
працівникові суми заробітної плати.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
оплату праці» заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату
праці» визначено структуру заробітної
плати, до якої входить: основна та
додаткова заробітна плата, а також
заохочувальні та компенсаційні
виплати.

До інших заохочувальних та
компенсаційних виплат належать
виплати у формі винагород за
підсумками роботи за рік, премії за
спеціальними системами і
положеннями, компенсаційні та інші
грошові і матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми (ч. 3 ст. 2 Закону України «Про
оплату праці»).

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п. 2 Постанови № 14 від 23 грудня
2011 р. «Про практику розгляду судами
заяв у порядку наказного провадження»
вимоги, за якими може бути виданий
судовий наказ, передбачені статтею 96
ЦПК України, підлягають судовому
захисту виключно у порядку наказного
провадження, оскільки частиною третьою
статті 118 ЦПК України передбачено, що
позовна заява щодо вимог, визначених у
частині першій статті 96 цього Кодексу,
може бути подана тільки в разі відмови
у прийнятті заяви про видачу судового
наказу або скасування його судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 118 ЦПК України
позовна заява щодо вимог, визначених у
частині першій статті 96 цього Кодексу,
може бути подана тільки в разі відмови
у прийнятті заяви про видачу судового
наказу або скасування його судом.

Однак, як вбачається із матеріалів
позову позивачка не зверталась до суду
із заявою про видачу судового наказу
про стягнення нарахованої, але не
виплаченої матеріальної допомоги при
звільненні.

Згідно п. 6) ч. 3 ст. 121 ЦПК України позовна
заява повертається у випадках, коли
вона подана без дотримання порядку,
визначеного частиною третьою статті 118
цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку про повернення позовної заяви
ОСОБА_1 до Міського медико-виробничого
підприємства «Профілактична
дезінфекція» про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
матеріальної допомоги при звільненні.

Керуючись ст.ст. 3, 15, 96, 118, 121, 210, 293, 294 ЦПК
України, ст. 1, 2 Закону України «Про
оплату праці», п.2 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 14 від 23 грудня 2011 р. «Про
практику розгляду судами заяв у
порядку наказного провадження», суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міського
медико-виробничого підприємства
«Профілактична дезінфекція» про
стягнення нарахованої, але не
виплаченої матеріальної допомоги при
звільненні - повернути позивачці.

Ухвалу суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом п'яти днів з дня проголошення
ухвали. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення зазначених вище
строків, або після перегляду в
апеляційному порядку, якщо її не
скасовано.

Суддя: