Гребінківський районний суд
________________________________________________________________________
Справа №: 528/244/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 травня 2014 року Гребінківський
районний суд Полтавської області у
складі:

головуючого судді
Татіщевої Я.В.,

секретаря
Сапі А.М.,

з участю представника позивача
ОСОБА_1,

позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача
ОСОБА_3,

відповідача
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Гребінка цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору оренди землі, -

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору оренди землі.
Зазначає, що на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом, він має
у власності земельну ділянку площею 4,930
га (кадастровий номер земельної
ділянки - :00:005:0055) в адмінмежах
Сербинівської сільської ради
Гребінківського району Полтавської
області. Після смерті батька, ОСОБА_5,
позивач дізнався, що на вказану
земельну ділянку 24.12.2012 року
зареєстровано договір оренди землі з
відповідачем на строк 10 років.

Проте, всупереч ст. 15 Закону України
«Про оренду землі», спірний договір
оренди землі, укладений з відповідачем,
не містить необхідної інформації про
об'єкт оренди, як одну з істотних умов
договору оренди землі, оскільки до
підписаного договору не долучено плану
або схеми земельної ділянки, що
передається в оренду, її кадастрового
плану, акта визначення меж земельної
ділянки в натурі.

На підставі викладеного, просить
визнати недійсним договір оренди
землі, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
що зареєстрований 24.12.2012 року у відділі
Держземагентства у Гребінківському
районі за № 02183; судові витрати
покласти на відповідача.

Відповідач подав суду свої
заперечення, де зазначив, що твердження
позивача суперечать узгодженими з
орендодавцем істотними умовами
договору, відповідно до п. 43 якого
«відсутність невід'ємних частин
договору не є істотними порушеннями
умов договору та не може бути підставою
для визнання договору недійсним або
неукладеним у разі, якщо наявні
обставини, що свідчать про фактичне
настання у сторін прав та обов'язків за
даним договором. Факт передачі
земельної ділянки підтверджується
актом приймання-передачі земельної
ділянки, факт отримання орендної плати
за 2012 та 2013 роки - підписами під
відомостями на отримання орендної
плати.

Вказує, що позивач помилково
вважає істотними умовами договору
оренди землі, передбачені ч. 4 ст. 15
Закону України «Про оренду землі»,
невід'ємні частини договору, зокрема:
план або схема земельної ділянки, яка
передається в оренду; кадастровий план
земельної ділянки з відображенням
обмежень (обтяжень) у її використанні
та встановлених земельних сервітутів;
акт визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості); акт
приймання-передачі об'єкта оренди;
проект відведення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Законом,
оскільки істотні умови договору оренди
землі зазначені у ч. 1 ст. 15 Закону
України «Про оренду землі».

На підставі викладеного, просить
у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити
у повному обсязі у зв'язку з
незаконністю і необґрунтованістю
вимог.

Позивач та його представник у
судовому засіданні свої позовні вимоги
підтримали, просять їх задовольнити,
навели доводи, аналогічні викладеним у
позовній заяві.

Відповідач та його представник у
судовому засіданні заперечили проти
позову, навели доводи, аналогічні
викладеним у письмовому запереченні.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи у
їх сукупності, перевіривши фактичні
обставини справи письмовими доказами,
суд приходить до висновку про
необхідність повного задоволення
позову, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. ст. 1-3 Закону
України «Про оренду землі» № 161-XIV від 6
жовтня 1998 року, оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності. Відносини, пов'язані
з орендою землі, регулюються Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим Законом, законами України,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі. Об'єктами
оренди є земельні ділянки, що
перебувають у власності громадян,
юридичних осіб, комунальній або
державній власності.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
оренду землі» № 161-XIV від 6 жовтня 1998
року, орендодавцями земельних ділянок
є громадяни та юридичні особи, у
власності яких перебувають земельні
ділянки, або уповноважені ними особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про оренду землі» № 161-XIV від 6 жовтня
1998 року, орендарями земельних ділянок є
юридичні або фізичні особи, яким на
підставі договору оренди належить
право володіння і користування
земельною ділянкою.

У відповідності до ч.ч. 1, 5 ст. 6 Закону
України «Про оренду землі» № 161-XIV від 6
жовтня 1998 року, орендарі набувають
права оренди земельної ділянки на
підставах і в порядку, передбачених
Земельним кодексом України, Цивільним
кодексом України, цим та іншими
законами України і договором оренди
землі. Право оренди земельної ділянки
підлягає державній реєстрації
відповідно до закону.

Судом встановлено, що позивач має у
власності земельну ділянку площею 4,930
га для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що розташована на території
Сербинівської сільської ради
Гребінківського району Полтавської
області, та належала померлому
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на підставі
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ПЛ № 050472,
виданого 16.09.2004 року головою
Гребінківської районної державної
адміністрації Полтавської області
(кадастровий номер земельної ділянки -
:00:005:0055), про що свідчить свідоцтво
про право на спадщину за заповітом від
07.08.2013 року, що зареєстроване в реєстрі
за № 1341 (а.с. 5).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про
оренду землі» № 161-XIV від 6 жовтня 1998
року, договір оренди землі - це договір,
за яким орендодавець зобов'язаний за
плату передати орендареві земельну
ділянку у володіння і користування на
певний строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

24 грудня 2012 року між ОСОБА_5 та
приватним підприємцем - ОСОБА_4 було
укладено Договір оренди землі (далі по
тексту - Договір), що зареєстровано у
відділі Держземагентства у
Гребінківському районі Полтавської
області, про що у Державному реєстрі
земель вчинено запис від 24.12.2012 року за
№ 02183 (а.с. 8-9).

Відповідно до п. 2 вказаного Договору,
ОСОБА_5 передав в оренду земельну
ділянку, яка знаходиться в адмінмежах
Сербинівської сільської ради; право
власності орендодавця на земельну
ділянку підтверджується державним
актом на право власності на земельну
ділянку серії ПЛ № 0029841; загальна площа
земельної ділянки - 4,93 га (а.с. 8).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону
України «Про оренду землі» № 161-XIV від 6
жовтня 1998 року, істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце розташування
та розмір земельної ділянки); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін;
умови передачі у заставу та внесення
до статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди однієї
із істотних умов, передбачених цією
статтею, а також порушення вимог ст. т.
4-6, 11, 17, 19 Закону України «Про оренду
землі», є підставою для відмови в
державній реєстрації договору оренди,
а також для визнання договору
недійсним відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
Державний земельний кадастр»,
кадастровий номер земельної ділянки -
індивідуальна, що не повторюється на
всій території України, послідовність
цифр та знаків, яка присвоюється
земельній ділянці під час її державної
реєстрації і зберігається за нею
протягом усього часу існування.

Як вбачається із змісту спірного
Договору, укладеного між ОСОБА_5 та
відповідачем 24.12.2012 року, у п. 2 «Об'єкт
оренди» сторонами не зазначено
кадастрового номера земельної ділянки,
який було присвоєно земельній ділянці
під час її державної реєстрації, що
виключає можливість її ідентифікації
на місцевості.

Таким чином, суд приходить до
висновку про відсутність у Договорі
однієї з істотних умов - об'єкту оренди.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України № 273 від 02.12.1998 року
«Про затвердження порядку державної
реєстрації договорів оренди землі»,
відсутність у договорі оренди однієї з
умов, передбачених в цих нормативних
актах, є підставою для відмови у
державній реєстрації договору оренди,
а також для визнання договору оренди
недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Верховний Суд України у справі № 6-104ц11
за заявою 93 осіб про перегляд рішення
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 7 вересня 2011 року, дійшов
висновку про наступне: в силу частини
першої статті 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є, в тому числі і умови, що
визначені законом як істотні. Істотні
умови договору оренди землі
встановлені статтею 15 Закону України
«Про оренду землі». Відповідно до
частини другої статті 792 ЦК України
відносини, щодо найму (оренди)
земельної ділянки регулюються законом.
У разі відсутності в договорі оренди
землі хоча б однієї з істотних його
умов такий договір підлягає визнанню
недійсним за правилами частини другої
статті 15 Закону України «Про оренду
землі» (постанова ВСУ від 06.02.2012 року).

Таким чином, підписаний ОСОБА_5 та
відповідачем договір оренди землі не
передбачає всіх істотних умов,
обов'язковість яких чітко визначена
статтею 15 Закону України «Про оренду
землі».

Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України,
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Беручи до уваги вищевикладене, суд
вважає, що позовна вимога в цій частині
є обґрунтованою та, у відповідності до
ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду
землі», спірний договір оренди
підлягає визнанню недійсним.

Крім цього, суд вважає за необхідне
зазначити, що відомості про номер
Державного акту на право власності на
земельну ділянку, виданого 16.09.2004 року
головою Гребінківської районної
державної адміністрації Полтавської
області, що зазначені у свідоцтві про
право на спадщину за заповітом від
07.08.2013 року, та у п. 2 Договору оренди
землі - не збігаються (а.с. 5, 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Таким чином, підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача
витрати на судовий збір, понесені ним
при подачі позовної заяви до суду.

У відповідності до ст. 1-3, ч. 1 ст. 4,
ч. 1 ст. 5, ч.ч. 1, 5 ст. 6, ст. 13, ст. 15-17 Закону
України «Про оренду землі» № 161-XIV від 6
жовтня 1998 року, Постановою КМУ № 273 від
25.12.1998 року «Про затвердження порядку
державної реєстрації договорів оренди
землі», Постановою Верховного Суду
України по справі № 6-104ц11 від 06.02.2012
року, керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 88, 212-215, ч. 1
ст. 223, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2
задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди
землі, укладений 24.12.2012 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_4, що зареєстрований 24.12.2012 року
у відділі Держземагентства у
Гребінківському районі за № 02183.

Судові витрати віднести на рахунок
відповідача. Стягнути з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 сплачений ним судовий
збір в сумі 243,60 грн.

Повний текст рішення виготовлено 8
травня 2014 року.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через Гребінківський районний суд
Полтавської області протягом 10 днів з
дня його проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя Я. В. Татіщева