Пр.№2/756/997/14
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2014 року
Оболонський районний суд м. Києва в
головуючого судді -
при секретарі -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Оболонська районна в м.Києві державна
адміністрація про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням та за об'єднаним
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя
особа: Служба у справах дітей
Оболонської районної в м.Києві
державної адміністрації про вселення,
визначення порядку користування
житловим приміщенням, -
Позивач звернулась до суду з позовом до
відповідачів про визнання осіб такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням, в обґрунтування
позовних вимог зазначила наступне.
року позивачу та членам її сім'ї, а саме,
батьку ОСОБА_7, матері ОСОБА_8 та брату
ОСОБА_9 було надано право на зайняття
трикімнатної квартири АДРЕСА_1, в якій
на теперішній час зареєстровано шість
осіб: позивач ОСОБА_1, її дочка ОСОБА_4,
чоловік позивача ОСОБА_5, мати чоловіка
позивача ОСОБА_5, племінники позивача
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 близько
десяти років не проживають у спірній
квартирі, сімейні стосунки з позивачем
та третіми особами не підтримують, крім
того, у вказаній квартирі немає
особистих речей відповідачів, оплату
комунальних послуг та витрат на
утримання прибудинкової території
вони не несуть. Будь-яких перешкод
відповідачам у користуванні спірною
квартирою не чинилось.
Просить суд визнати відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1
Ухвалою суду від 17.02.2014 року було
об'єднано в одне провадження позов
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про вселення
та встановлення порядку користування
Позовні вимоги за об'єднаним позовом
обґрунтовані наступним.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є рідними братом
та сестрою, з народження зареєстровані
та до 2004 року проживали в окремій
кімнаті в квартирі АДРЕСА_1
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачів за
об'єднаним позовом - ОСОБА_10
Рішенням Оболонського районного суду
м.Києва від 04.12.2003 року батька позивачів
- ОСОБА_9 було позбавлено батьківських
прав відносно дітей.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як дітей-сиріт та
таких, що були позбавлені
батьківського піклування, було
направлено до інтернатних закладів, де
вони навчались та виховувались.

Після закінчення інтернатних закладів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 хотіли повернутись та
проживати за адресою своєї реєстрації
до квартири АДРЕСА_1, однак це видалось
неможливим, оскільки їх рідна тітка -
ОСОБА_1 впродовж п'яти років
відмовляється впускати їх до спірної
квартири.

Просять суд вселити їх до квартири
АДРЕСА_1 та визначити порядок
користування вказаним житловим
приміщенням.

В судовому засіданні позивач та її
представник, яка одночасно є
представником третіх осіб ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, просили задовольнити
позовні вимоги про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням та відмовити у
задоволенні позовних вимог про
вселення та визначення порядку
користування житловим приміщенням.
Зазначили про те, що відповідачам ніхто
не чинить перешкод у користуванні
спірною квартирою, однак після набуття
повноліття відповідачі в квартирі не
проживають. В вересні 2013 року
відповідачі висловили бажання
проживати у спірній квартирі, однак
оскільки позивач знала про те, що
строки їх непроживання пройшли, вони
вже не мають права користування
спірною квартирою, а дозволити їм
проживати в квартирі фактично означає
визнання за ними в подальшому права
користування нею, позивач дозволу на
проживання відповідачам не надала.
Крім того, ключів від квартири та
вільного доступу відповідачі не мають.
Переважне право проживати в даній
квартирі має позивач та члени її
родини, оскільки будь-які речі
відповідачів у квартирі відсутні.
Також, позивач ОСОБА_1 зазначила про те,
що готова відчужити на користь
відповідачів належну їй на праві
власності частину будинку в с.Горенка,
якщо вони відмовляться від своїх прав
на квартиру.

Відповідачі за первісним позовом та
позивачі за об'єднаним позовом ОСОБА_3
та ОСОБА_2 просили відмовити в
задоволенні позовних вимог про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням та
задовольнити позовні вимоги про
вселення та визначення порядку
користування житловим приміщенням. З
пояснень відповідачів вбачається, що з
2003 року фактично вони позбавлені
батьківського піклування та не
проживають в сім'ї. На момент
позбавлення батька батьківських прав
їм було 11 та 12 років. Після закінчення
шкіл-інтернатів хотіли проживати в
спірній квартирі, в якій вони
зареєстровані, однак доступу до
квартири не мали, а тому почали
проживати в інших місцях. В вересні 2013
року між ними, їх тіткою ОСОБА_1 та її
чоловіком виник конфлікт щодо права
відповідачів на проживання у спірній
квартирі. Після цього вони звернулись
до суду з даним позовом. Вказують на те,
що в будинку в с.Горенка проживає
ОСОБА_2, однак для проживання він не
придатний.

Треті особи за первісним позовом
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили задовольнити
позовні вимоги про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням та відмовити у
задоволенні позовних вимог про
вселення та визначення порядку
користування житловим приміщенням.
Зазначили про те, що будь-яких перешкод
відповідачам у користуванні квартирою
не чиниться.

Представник третьої особи за первісним
позовом Оболонської районної в м.Києві
державної адміністрації та третя особа
ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились,
про день, час та місце розгляду справи
повідомлялись належним чином. Суд
вважає можливим розглянути справу за
їх відсутності.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, показання свідків
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступне.

Відповідно до ордеру серії Б №44628 від
28.11.1979 року, позивачу та членам її сім'ї,
а саме, батьку ОСОБА_7, матері ОСОБА_8 та
брату ОСОБА_9 було надано право на
зайняття трикімнатної квартири
АДРЕСА_1 (а.с.5).

Загальна площа спірної квартири
складає 68,8 кв.м., житлова 42,3 кв.м.
Квартира складається з трьох окремих
кімнат, площею 17,3 кв.м, 12,6 кв.м., 12,4 кв.м.,
місць загального користування.
Квартира не приватизована.

Відповідно до довідки №2412 від 16.10.2013
року у вказаній вище квартирі
зареєстровано шість осіб: позивач
ОСОБА_1, її дочка ОСОБА_4, чоловік
позивача ОСОБА_5, мати чоловіка
позивача ОСОБА_5, а також відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.6).

Відповідно акту обстеження
матеріально-побутових умов, складеного
10.10.2013 року ЖЕК №0507 Комунальним
підприємством «Житлосервіс «Оболонь»
Оболонського району м.Києва,
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спірній
квартирі не проживають (а.с.7).

Відповідно до квитанцій, оплату за
житлово-комунальні послуги та витрати
на утримання прибудинкової території
здійснює позивач (а.с.10-16).

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 показали суду,
що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у
спірній квартирі не проживають близько
10 років, будь-яких перешкод у
проживанні їм не чиняться.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що працює
провідним спеціалістом Центру
соціальної служби. В жовтні 2013 року до
них звернувся ОСОБА_2, який повідомив
про те, що не має де жити. Після цього
вона та інші працівники служби
виходили до спірної квартири, де
зареєстрований ОСОБА_2 однак двері
квартири ніхто не відчинив. Вони
залишали повідомлення, на які ніхто не
відповів. Також показала, що
працівниками служби було оглянуто
будинок в с.Горенка, де в даний час
проживає ОСОБА_2. Даний будинок не
придатний для проживання, в ньому
ОСОБА_2 облаштовано лише одну кімнату,
однак для постійного проживання,
зокрема в зимовий період, будинок не
придатний.

Відповідно до ст..47 Конституції
України, кожен має право на житло. Ніхто
не може бути примусово позбавлений
житла інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Згідно ч.2 ст.65 ЖК Української РСР,
особи, які вселились в жиле приміщення
як члени сім наймача, набувають рівного
з іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні не було іншої угоди про
порядок користування жилим
приміщенням.

Відповідно ст.71 ЖК Української РСР, при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору
судом.

Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК Української
РСР наймач жилого приміщення та члени
його родини можуть бути визнані в
судовому порядку такими, що втратили
право користування жилим приміщенням
в разі їхньої відсутності на спірній
жилій площі більше шести місяців без
поважних причин.

Судом встановлено те, що відповідачі в
даний час позбавлені можливості
користуватись спірною квартирою, у
зв'язку з відсутністю вільного доступу
до неї, що є поважною причиною для їх
непроживання у квартирі. Посилання
позивача на те, що ніяких перешкод у
проживанні відповідачам не чиниться є
суперечливими, оскільки посилаючись на
відсутність вільного доступу
відповідачів до квартири, позивач
обмежує їх право користування,
наявністю згоди інших осіб на допуск до
квартири, однак зазначає, що ніяких
перешкод не чинить. Відповідачі вибули
зі спірної квартири з 2003 року після
смерті матері та позбавлення батька
батьківських прав, після чого постійно
проживали у державних
будинках-інтернатах до набуття
повноліття. На момент вибуття з
квартири обоє відповідачів були
неповнолітніми.

Посилання позивача та її представника
на аморальну поведінку відповідачів,
вчинення ними крадіжок особистого
майна позивача та членів її сім'ї у
малолітньому віці, ніякими доказами не
підтверджено, є голослівними та такими,
що не можуть вважатись підставами для
визнання відповідачів такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням або вказувати на
правомірність дій позивача щодо
ненадання можливості відповідачам
проживати у спірній квартирі.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволенню не
підлягають, оскільки відповідачі мають
поважні причини непроживання у спірній
квартирі, внаслідок відсутності ключів
та вільного доступу до неї.

Отже, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є
членами сім'ї наймача, права
користування житловим приміщенням
вони не втрачали, а тому мають бути
вселені до спірної квартири, що
свідчить про обґрунтованість
заявлених ними вимог в цій частині.

Згідно ст.104 ЖК Української РСР, член
сім'ї наймача вправі вимагати, за
згодою інших членів сім'ї, які
проживають разом з ним, укладання з ним
окремого договору найму, якщо жилу
площу, що припадає на нього, може бути
виділено у вигляді приміщення, яке
відповідає вимогам ст..63 цього Кодексу.

Згідно ст..63 ЖК Української РСР,
предметом договору найму жилого
приміщення в будинках державного та
громадського житлового фонду є окрема
квартира або інше ізольоване жиле
приміщення, що складається з однієї чи
кількох кімнат. Не можуть бути
самостійним предметом договору найму:
жиле приміщення, яке хоч і є
ізольованим, проте за розміром менше
від встановленого для наданні одній
особі, частина кімнати або кімната,
зв'язана з іншою кімнатою спільним
входом, а також підсобні приміщення.

Загальна площа спірної квартири
складає 68,8 кв.м., житлова 42,3 кв.м.
Квартира складається з трьох окремих
кімнат, площею 17,3 кв.м, 12,6 кв.м., 12,4 кв.м.,
місць загального користування.

Частка кожного з зареєстрованих осіб
складає 7,05 кв.м. жилої площі.

У відповідності до ст.47 ЖК Української
РСР, норма жилої площі встановлена у
розмірі 13,65 кв.м. на одну особу.

Згідно п.16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12.04.1985 року №2, не може бути
допущений поділ жилого приміщення за
вимогою члена сім'ї наймача, коли це
приведе до штучного погіршення
житлових умов позивача і викличе його
необхідність постановки на облік, як
такого, що потребує поліпшення
житлових умов.

З огляду на викладене, враховуючи площу
квартири, кількість зареєстрованих у
ній осіб, встановлені норми житлової та
санітарної площі на одну особу, можливе
штучне погіршення житлових умов всіх
зареєстрованих у квартирі осіб, суд
вважає, що позовні вимоги за об'єднаним
позовом про визначення порядку
користування спірною квартирою не
підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд вважає
правильним задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про вселення їх
до спірної квартири, у задоволенні всіх
інших позовних вимог, що заявлені у
справі, відмовити.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК
України, суд вважає правильним
стягнути з відповідача за об'єднаним
позовом ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 229,40
грн. судового збору.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 47 Конституції України,
ст.ст. 47, 63, 65, 71, 72, 104 ЖК Української РСР,
ст.ст. 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Оболонська районна в
м.Києві державна адміністрація про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням -
відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах
дітей Оболонської районної в м.Києві
державної адміністрації про вселення,
визначення порядку користування
житловим приміщенням - задовольнити
частково.

Вселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартиру
АДРЕСА_1

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 229,40
грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду м.Києва
через Оболонський районний суд м.Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
А.М.Майбоженко