Справа № 271/6641/13-ц
Провадження № 2/271/200/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року
м. Макіївка

Червоногвардійський районний суд
міста Макіївки Донецької області у
складі:

головуючого судді
Березнікова О.В.,

при секретарі
Самуйловій А.О.,

за участю представника позивачів
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Макіївці цивільну справу за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6
про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із позовом
до ОСОБА_6, в якому просять суд ухвалити
рішення, яким визнати за ними право
власності у порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_5 по 1/4 частині за кожним на
житловий будинок АДРЕСА_1.

Свій позов мотивують тим, що ОСОБА_7 на
підставі рішення виконкому
Червоногвардійської районної ради м.
Макіївки № 272/1 від 23 травня 1984 року,
була виділена земельна ділянка для
будівництва житлового будинку, що
розташований за адресою:
АДРЕСА_1, площею 504 кв. м. Згідно цього
рішення 11 вересня 1984 року
за реєстром № 105 Четвертою макіївською
державною нотаріальної конторою був
посвідчений договір про надання
земельної ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку. На
цей час ОСОБА_7 перебував у шлюбі з
ОСОБА_6 з 06 жовтня 1979 року. На виділеній
земельній ділянці ОСОБА_7 та його
дружиною ОСОБА_6 - відповідачкою по
даній справі був зведений житловий
будинок, після чого, зазначений типовий
договір 26 травня 1989 року про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва житлового
будинку на праві особистої власності
був зареєстрований у КП «БТІ м.
Макіївки» за № 164-32176. Після завершення
будівництва у вищезазначеному будинку
ОСОБА_7 разом зі своєю родиною
зареєструвалися та почали проживати в
ньому. У 1999 році шлюб між ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 був розірваний, однак розподіл
майна не проводився та на теперішній
час відповідачка не претендує на
виділенні їй 1/2 частини цього будинку.
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 помер. Після його
смерті залишилося спадкове майно у
вигляді зазначеного житлового будинку.
Спадкоємцями за законом у рівних
частках є всі позивачі, які належним
чином прийняли спадщину, подавши заяви
у встановлений законом шестимісячний
строк. Однак у видачі свідоцтва про
право на спадщину їм було відмовлено,
оскільки виявилося, що
правовстановлюючий документ на
будинок - договір на право будівництва
будинку був втрачений. У зв'язку з цим, 10
квітня 2013 року позивачами був
отриманий дублікат зазначеного
договору, однак зареєструвати його
вони не мають можливості у зв'язку зі
смертю власника будинку, а відповідно,
не можуть оформити свої спадкові права.
Таким чином, у зв'язку з відсутністю
належним чином, оформленого
правовстановлюючого документу,
позивачі позбавлені можливості
прийняти спадщину після смерті ОСОБА_7
Тому просять для безперешкодного
розпорядження своєю власністю визнати
за ними право власності у порядку
спадкування після смерті ОСОБА_7,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 по 1/4 частині за
кожним на житловий будинок АДРЕСА_1.

Представник позивачів - ОСОБА_1, що діяв
у судовому засіданні на підставі
довіреності, в повному обсязі
підтримав позов, надав пояснення,
аналогічні викладеним в ньому, просив
суд позов задовольнити.

Належним чином повідомлена про час та
дату розгляду справи відповідачка
ОСОБА_6 до судового засідання не
з'явилась, надала суду заяву,
відповідно до якої, позовні вимоги вона
визнає у повному обсязі та не заперечує
проти їх задоволення.

Суд, заслухавши пояснення позивачів,
дослідивши та проаналізувавши
матеріали справи, вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за заявою (скаргою) осіб, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін, які беруть участь у
справі.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України
передбачено, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Частиною 2 тієї ж статті передбачено, що
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 328 ЦК України Право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна).

Згідно ч. 3 ст. 376 ЦК України право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу
власника (користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

Судом встановлено, що відповідно до
Типового договору про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва житлового
будинку на праві особистої власності
від 11 вересня 1984 року, реєстровий № 108,
посвідченого державним нотаріусом
Четвертої Макіївської державної
нотаріальної контори Кулик Т.Г. 10 січня
1989 року, ОСОБА_7 було надано на праві
безстрокового використання земельну
ділянку площею 504 кв. м. за адресою:
АДРЕСА_1, що простежується також у
домовій книзі (а.с.26-31). Відповідно до
зазначеного договору ОСОБА_7 був
зобов'язаний побудувати
одно/двоповерховий житловий будинок
житловою площею 60,0 кв. м., у тому числі
загальною площею 92,70 кв. м. Зазначене
домоволодіння 26 травня 1989 року було
зареєстровано також в КП „БТІ м.
Макіївки" за реєстровим № 32676.

Відповідно до копій Постанови про
відмову в вчиненні нотаріальної дії
від 14 листопада 2013
року та Постанови про відмову в
вчиненні нотаріальної дії від
20 листопада 2013 року, виданих
держаним нотаріусом Четвертої
Макіївської державної нотаріальної
контори Кирилловою А.В., що знаходяться
у матеріалах даної справи
ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину у зв'язку з тим, що
дублікат Типового договору про надання
у безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва житлового
будинку на праві особистої власності
від 11 вересня 1984 року, реєстровий № 108
не має державної реєстрації (а.с.44-45).

Відповідно роз'яснень викладених у п. 9
ч.2 Постанови Пленуму Верховного суду
України № 6 від 30.05.2012
року Про практику застосування судами
ст. 376 ЦК України (про правовий режим
самочинного будівництва) За загальним
правилом кожна особа має право на
захист свого цивільного права лише в
разі його порушення, невизнання або
оспорювання (частина перша статті 15 ЦК,
частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України . У
зв'язку із цим, звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

Судом не встановлено порушення права
інших осіб через побудування житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, у зв'язку з чим, суд вважає, що
за життя ОСОБА_7 володів та
користувався зазначеним нерухомим
майном на достатніх правових
підставах.

Відповідно роз'яснень викладених у п. 3.1
листа Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ за № 24/753/0/4-13 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування», визнання права
власності на спадкове майно у судовому
порядку є винятковим способом захисту,
що має застосовуватися якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців). Отже,
спадкоємець особи, яка здійснила
самочинне будівництво, спадкує права
зазначеної особи, зокрема щодо
володіння ним що надає йому право на
вчинення дій з оформлення права
власності на самочинне будівництво.
Оскільки спадкування охоплює перехід
всіх прав та обов'язків (за винятком
зазначених законом, які не можуть
входити до складу спадщини), можна
зробити висновок, що спадкуванню
підлягають і права та обов'язки щодо
об'єкта самочинного будівництва, який
знаходився у фактичному володінні
спадкодавця або був розташований на
його земельній ділянці. А отже, з огляду
на ст. 1218 ЦК України такі права та
обов'язки можуть успадковуватись, бо
вони не припиняються внаслідок смерті
спадкодавця.

Вирішуючи питання, щодо визнання права
власності на житловий будинок,
розташований на земельній ділянці за
адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування
за матір'ю та дітьми померлого ОСОБА_7 -
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, суд
приймає до уваги, що відповідно до ч. 1
ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив та батьки. Частиною 3 ст. 1268 ЦК
України встановлено, що спадкоємець,
який постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Суд вважає, що в цієї частині позов
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 також
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так судом встановлено, що позивачка у
цій справі ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_7, що
підтверджено відповідною копією
свідоцтва про народження серії НОМЕР_1
від 26 вересня 1956 року виданим
Кіровським ЗАГС м. Макіївки (а.с.42);
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_7, що
підтверджено копією його свідоцтва про
народження від 09 липня 1980 року, серії
НОМЕР_2 виданою Червоногвардійським
ЗАГС м. Макіївки Донецької області
(а.с.38); ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є донькою
ОСОБА_7, що підтверджено копією її
свідоцтва про народження від 29 липня 1982
року, серії НОМЕР_3 виданою відділом
ЗАГС Червоногвардійського району м.
Макіївки (а.с.39); ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, є
донькою ОСОБА_7, що підтверджено копією
її свідоцтва про народження від 28 липня
2004 року, серії НОМЕР_4 виданою відділом
реєстрації актів цивільного стану
Червоногвардійського райуправління
юстиції м. Макіївки Донецької області
(а.с.40). Крім того, зміна прізвища
позивачки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
простежується згідно з копією
свідоцтва про шлюб від 05 червня 2012 року,
відповідно до якої, ОСОБА_3 18 лютого 2010
року уклала шлюб з ОСОБА_11, у наслідок
чого прийняла прізвище чоловіка
«ОСОБА_3» (а.с.41). Відповідно до
свідоцтва про смерть ОСОБА_7 помер
ІНФОРМАЦІЯ_5, про що в книзі реєстрації
смертей Червоногвардійського відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану зроблено відповідний запис № 502
від 05 грудня 2012 року (а.с.36). Крім того,
ОСОБА_7 21 квітня 1999 року розірвав шлюб з
ОСОБА_6, про що свідчить відповідна
копія свідоцтва про розірвання шлюбу
від 28 листопада 2003 року, актовий запис
№ 80 (а.с.37). Таким чином, з огляду
зазначеного, судом встановлено, що
ОСОБА_2 є матір'ю померлого ОСОБА_7;
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 є дітьми
померлого ОСОБА_7, тобто є
спадкоємцями першої черги після його
смерті. Крім того, відповідно до копій
паспортів та копії домової книги
(а.с.11-22), останні значаться
зареєстрованими у вищезазначеному
домоволодінні. У зв'язку із чим,
враховуючи, що відповідачка ОСОБА_6
визнала позовні вимоги у повному

обсязі та не заперечувала проти їх
задоволення, суд вважає доведеними
позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_4 про визнання саме за ними права
власності на житловий будинок по 1/4
частині за кожним.

Таким чином, оскільки в судовому
засіданні знайшло підтвердження, що
інших спадкоємців після смерті ОСОБА_7,
які б мали право на обов'язкову частку у
спадщині, немає, суд вважає, що заявлені
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 позовні
вимоги про визнання за ними права
власності у порядку спадкування
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

На підставі ст.ст. 316, 317, 319, 328, 376, 383, 1268
ч.3 ЦК України, керуючись ст.ст. 7, 10, 57-60,
208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права
власності - задовольнити у повному
обсязі.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3,
право власності на 1/4 частину за кожним
будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_7, яка
сталася ІНФОРМАЦІЯ_5.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення. Апеляційна скарга
подається апеляційному суду через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення.

Суддя:
О.В. Березніков