Справа № 464/5262/13
Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/964/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В.,
Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря:
Азенко М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3, представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського
районного суду м. Львова 18 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про визнання особи такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зазначеним позовом посилаючись
на те, що на підставі рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 18 листопада 2011 року вона є
одноосібним власником квартири за
адресою: АДРЕСА_1.

Крім неї та членів її сім»ї у квартирі
зареєстровані також її батько ОСОБА_6
та відповідач по справі - ОСОБА_4

ОСОБА_4 не проживає у її квартирі на
протязі десяти років з моменту
одруження, не цікавиться станом цієї
квартири, не приймає участі у
спільному побуті, не зберігає
особистих речей, між нею та
відповідачем не має домовленостей про
збереження житлової площі за останнім.

З урахуванням зазначених обставин
позивач просила визнати ОСОБА_4 таким,
що втратив право на користування
квартирою АДРЕСА_1 (а.с.3-5,83).

Оскаржуваним рішенням Сихівського
районного суду м. Львова 18 листопада 2013
року в задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про визнання особи такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те,
що суд не взяв до уваги докази які
підтверджують факт не проживання
відповідача у спірній квартирі,
зокрема довідки ЖБК №140, які складалися
комісією з грудня 2012 року по травень 2013
року.

Суд не правильно виклав пояснення
свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6, щодо
періодичності навідування відповідача
у спірне житло та безпідставно визнав
поважною причиною відсутності
останнього у житловому приміщенні
понад встановлені законом строки у
зв»язку із довготривалістю
перебування у відрядженні.

Просить рішення Сихівського районного
суду м. Львова від 18.11.2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачки ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_3 на підтримання апеляційної
скарги, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на
її заперечення, перевіривши матеріали
справи, законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення у межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4
підлягає задоволенню, а рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 18 листопада 2013 року скасуванню на
підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з
ухваленням нового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
дійшов висновку про те, що ОСОБА_4
вселений у квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, як член сім»ї позивача,
навідується туди періодично і не
проживає у квартирі через відсутність
побутових умов.

З таким висновком суду погодитися не
можна із наступних підстав.

Судом та матеріалами справи
установлено, що квартира за адресою:
АДРЕСА_1, належала ОСОБА_8 (мати ОСОБА_2
та ОСОБА_4) в порядку спадкування
пайових внесків своєї матері ОСОБА_9 в
сумі 4842 крб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 - померла.

На час смерті ОСОБА_8 у спірній
квартирі були зареєстровані ОСОБА_6
(чоловік), ОСОБА_4, ОСОБА_2 (її діти).

ОСОБА_4 у 2002 році одружився із ОСОБА_10,
створивши свою сім»ю.

Згідно рішення Сихівського районного
суду м. Львова від 18 листопада 2011 року
за ОСОБА_2 визнано право власності на
квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті матері ОСОБА_8
(а.с.6-7).

Відповідач був стороною у даній справі,
зміст рішення суду йому був відомий і
він не оскаржував дане рішення суду
(а.с.6-7).

На підставі зазначеного рішення суду, 17
квітня 2012 року Обласним комунальним
підприємством Львівської обласної
ради «Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» за ОСОБА_2
зареєстровано право власності на
вказану квартиру (а.с.8).

Позивач просила визнати ОСОБА_4 таким,
що втратив право на користування
житловим приміщенням з підстав
передбачених ст.ст.71,72 ЖК України та з
підстав порушення її прав як власника.

Конституцією України (ст.41) та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.1997 року відповідно до закону
№475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів №2,4,7
та 11 до Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК
України).

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член
сім»ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім»ї без поважних
причин понад рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Актами складеними ЖБК №140 від 27.12.2012 р.,
26.02.2013 р., 03.02.2013 р., 14.03.2013р., 30.04.2013р. та від
29.04.2013 року стверджується, що ОСОБА_4 у
спірній квартирі не проживає з моменту
реєстрації шлюбу з ОСОБА_10, речей у цій
квартирі його не має і він не приймає
участі в утриманні даної квартири
(а.с.25-32).

Вказані обставини підтвердили в суді
апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2
та її представник ОСОБА_3

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6, в суді першої
інстанції пояснили, що ОСОБА_4 не
проживає у спірній квартирі і
навідується туди лише по святах.

При встановлених обставинах колегія
суддів дійшла висновку про те, що
відповідач понад рік не проживає у
квартирі за адресою: АДРЕСА_1, без
поважних причин, з часу створення своєї
сім»ї, з 2002 року проживає за іншою
адресою, відтак втратив право на
користування цим житлом відповідно до
ч.2 ст.405 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції критично
оцінює акти комісії ЖБК №140 від 11.07.2013р.,
10.09.2013р., щодо проживання у спірній
квартирі ОСОБА_4, оскільки такі
складалися вже після порушення
провадження у справі і не
реєструвалися у журналі вихідної
кореспонденції кооперативу (а.с.42,66).

У той же час, акти комісії ЖБК №140 від:
27.12.2012р.№17/217, 05.02.2013р. №17/13, 26.02.2013р.№17/19,
15.03.2013р., 29.03.2013р.№17/31, 29.04.2013р.№17/58,
30.04.2013р.№17/59, 08.05.2013р.№17/62, про те, що
ОСОБА_4 не проживає за місцем
реєстрації реєструвалися у журналі
вихідної кореспонденції кооперативу
відповідно до встановленого законом
порядку(а.с.128).

Також не береться до уваги колегією
суддів акт ЖБК №140 від 14.11.2012 року щодо
проживання у спірній квартирі ОСОБА_4
на той час, оскільки такий не подавався
відповідачем в суді першої інстанції і
не був зареєстрований у журналі
вихідної кореспонденції ЖБК №140, як і
акти комісії від 11.07.2013р., 10.09.2013року
(а.с.130).

Копії квитанції про сплату ОСОБА_4
комунальних послуг у квітні, червні та
жовтні 2013 року не можуть свідчити про
те, що останній у цей час проживав у
спірній квартирі. Крім того, як
пояснила з цього приводу позивачка
ОСОБА_2, такі оплати були проведені
відповідачем після сплати нею даних
комунальних платежів, що вказує на
створення останнім видимості участі в
утриманні спірного житла.

Із довідки №1 від 12.10.2012 року
убачається, що відповідач з 14.05.2012 року
працює водієм експедитором згідно
трудової угоди №5 від 14.05.2012 року,
де характер роботи є роз»їздний та
довготривалий (а.с.43), однак це не є
доказом збереження за ним права на
користування даним житлом понад
встановлені ч.2 ст.405 строки.

Тому в суду першої інстанції не було
правових підстав для відмови у
задоволенні позову ОСОБА_2

З урахуванням наведеного апеляційна
скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення,
рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 18 листопада 2013 року суду
скасуванню з ухваленням нового рішення
про суті позовних вимог.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст. 309,
ст.313, ч.2 ст.314, ст..ст.316,317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова 18 листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити. Визнати
ОСОБА_4 таким, що втратив право на
користування житлом за адресою
АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.