У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Кафідової О.В.,

Касьяна О.П., Штелик
С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк», публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» про визнання
договору поруки припиненим, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 02
вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що 09 листопада 2007 року між
ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк»
(правонаступником якого є ПАТ
«УкрСиббанк») був укладений договір №
0 про надання споживчого кредиту в
розмірі 198 тис. доларів США.

09 листопада 2007 року на забезпечення
виконання зобов'язань позичальника між
ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» було
укладено договір поруки № 0/П.

Додатковою угодою до кредитного
договору від 09 листопада 2007 року, яку
укладено між ОСОБА_4 та АКІБ
«УкрСиббанк», внесено зміни до умов
кредитного договору.

Вказуючи, що додаткова угода
суперечить договору поруки та була
укладена без її згоди, зі збільшенням
обсягу відповідальності поручителя,
просила визнати укладений між нею та
АКІБ «УкрСиббанк» договір поруки від 09
листопада 2007 року № 0/П
припиненим.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 19
квітня 2013 року, в задоволенні позову
було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 02
вересня 2013 року, рішення суду
першої інстанції було скасовано та у
справі ухвалено нове рішення, яким
визнано договір поруки № 0/П,
укладений 09 листопада 2007 року між
ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» таким, що
припинено. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк»
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із
того, що додатковою угодою, укладеною
між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» не було
збільшено обсягу відповідальності
поручителя.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що додатковою угодою було збільшено
обсяг відповідальності поручителя.

Проте погодитись з такими висновками
апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Проте рішення апеляційного суду
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
09 листопада 2007 року між ОСОБА_4
та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений
договір № 0 про надання
споживчого кредиту в розмірі 198 тис.
доларів США.

09 листопада 2007 року на забезпечення
виконання зобов'язань позичальника між
ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» було
укладено договір поруки № 0/П.

Додатковою угодою до кредитного
договору від 09 листопада 2007 року, яку
укладено між ОСОБА_4 та АКІБ
«УкрСиббанк», внесено зміни до умов
кредитного договору.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Постановою пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ від 30
березня 2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» судам
роз'яснено, що обсяг зобов'язання
поручителя визначається як умовами
договору поруки, так і умовами
основного договору, яким визначено
обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель.

Проте, якщо в договорі поруки
передбачено, зокрема, можливість зміни
розміру процентів за основним
зобов'язанням і строків їх виплати без
додаткового повідомлення поручителя
та укладення окремої угоди, то ця умова
договору є результатом домовленості
сторін (банку і поручителя), а, отже,
поручитель дав згоду на зміну
основного зобов'язання. Якщо в договорі
поруки такі умови сторонами не
узгоджені, а з обставин справи не
вбачається інформованості поручителя
і його згоди на збільшення розміру його
відповідальності, то відповідно до
положень частини першої статті 559 ЦК
України порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
додаткова угода до договору про
надання споживчого кредиту
№ 0 ОСОБА_4 була одночасно
підписана з основним договором 09
листопада 2007 року, тобто під час
укладання основного договору
№ 11-249626000 від 09 листопада 2007 року і є
його невід'ємною частиною.

Також, суд першої інстанції,
відмовляючи в задоволенні позову про
визнання договору поруки припиненим,
обґрунтовано виходив із того, що
додатковою угодою, укладеною між
ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» не було
збільшено обсягу відповідальності
поручителя.

Крім цього, вирішуючи справу, суд
першої інстанції надав належну оцінку
тому, що рішенням Індустріального
районного суду м.
Дніпропетровська від 02 лютого 2010 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 06 лютого 2013 року, було
задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до
ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення суми.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на
користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу за
кредитним договором у розмірі 1201272,21
грн., у тому числі 1125188,41 грн.
заборгованості за сумою кредиту, 63302,06
грн. процентів, 12781,74 грн. пені за
несвоєчасне погашення кредиту.

При цьому, під час розгляду вказаної
справи, судом першої та апеляційної
інстанції було встановлено, що
кредитний договір №
0, додаткова угода до нього та
договір поруки № 0/П були укладені
09 листопада 2007 року, тобто в один день і
додаткова угода не містить підвищення
розміру процентів; відстрочення
виконання, що призводить до збільшення
періоду, за який нараховуються
проценти за користування чужими
грошовими коштами; установлення
(збільшення розміру) неустойки;
встановлення нових умов щодо порядку
зміни процентної ставки в бік
збільшення, тощо.

Таким чином, висновок
суду першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення позову є
обґрунтованим, під час встановлення
фактичних обставин справи судом не
були порушені норми цивільного
процесуального законодавства й
правильно застосовані норми
матеріального права.

В свою чергу, вирішуючи справу,
апеляційний суд, дійшов помилкового
висновку щодо збільшенням обсягу
відповідальності поручителя та
наявності підстав для задоволення
позову.

Безпідставно скасувавши законне та
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд припустився
помилки в застосуванні процесуального
та матеріального закону.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 02
вересня 2013 року скасувати,
рішення Індустріального районного
суду м.
Дніпропетровська від 19 квітня 2013 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.М. Коротун

О.П. Касьян

О.В. Кафідова

С.П. Штелик