Справа № 159/7844/13-ц
Провадження № 2/159/122/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
21 січня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області

під головуванням судді Окостень І.В.,

при секретарі - Конашук М.А.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу
державної виконавчої служби
Ковельського міськрайонного
управління юстиції (надалі - ВДВС
Ковельського МУЮ), третя особа Публічне
акціонерне товариство «Акцент-Банк»
(надалі - ПАТ «Акцент-Банк» про визнання
права власності на автомобіль та його
звільнення з-під арешту,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до
ОСОБА_2, ВДВС Ковельського МУЮ про
визнання права власності на автомобіль
та звільнення його з-під арешту. Вимоги
обґрунтовує тим, що 24 березня 2011 року
придбав у відповідача ОСОБА_2
автомобіль ВАЗ 2108, державний номер
НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.
Купівля-продаж здійснювалась шляхом
написання відповідачем розписки про
те, що вона продала вказаний автомобіль
за 10.000 грн. В цей же день відповідач
склала на його ім'я нотаріально
посвідчену довіреність на володіння
транспортним засобом. Перереєструвати
транспортний засіб в органах ДАІ на
своє ім'я не зміг у зв'язку з
відсутністю коштів. 16 листопада 2013 року
під час перевірки працівниками ДАІ
транспортний засіб було затримано на
підставі постанови ВДВС Ковельського
МУЮ про арешт майна боржника.

Оскільки умови договору від 24 березня
2011 року сторони виконали у повному
обсязі за виключенням нотаріального
посвідчення договору, то на підставі
норм ЦК України, просить визнати за ним
право власності на автомобіль ВАЗ 2108,
державний номер НОМЕР_1, номер кузова
НОМЕР_2, та звільнити його з-під арешту.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримав із зазначених в
позовній заяві підстав, просив його
задовольнити. Пояснив, що вказаний
автомобіль повністю перебував у його
користуванні та розпорядженні з часу
передачі відповідачу ОСОБА_2 грошей,
усі витрати з утримання автомобіля ніс
він, не зміг перереєструвати
транспортний засіб на своє ім'я в
органах ДАІ у зв'язку з відсутністю
коштів.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала,
просила його задовольнити.

Відповідач ВДВС Ковельського МУЮ подав
письмову заяву про розгляд справи у
відсутності його представника та з
проханням вирішити справу на розсуд
суду.

Третя особа ПАТ «Акцент-Банк» належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи, представника у судове
засідання не направив.

Заслухавши пояснення осіб, які участь у
справі, дослідивши докази у справі, суд
прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Статтею 392 ЦК України передбачено право
власника майна пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності. За змістом цієї норми
цивільне право підлягає захисту в разі,
коли сторони не перебувають між собою в
зобов'язальних відносинах, і при цьому
має місце його реальне оспорювання
учасником цивільних відносин,
унаслідок чого власник майна не може
належним чином реалізувати свої
правомочності у зв'язку з існуванням
сумнівів або претензій щодо спірного
майна з боку третіх осіб.

Встановлено, що згідно із свідоцтвом
про реєстрацію транспортного засобу
відповідачу ОСОБА_2 належить
автомобіль марки ВАЗ 2108, державний
номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2
(надалі - автомобіль ВАЗ 2108, державний
номер НОМЕР_1) (а.с. 6, 38).

24 березня 2011 року відповідач ОСОБА_2
видала на ім'я позивача ОСОБА_1
нотаріально посвідчену довіреність
строком на п'ять років на право
розпорядження належним їй автомобілем
марки ВАЗ 2108, державний номер НОМЕР_1
(а.с. 4). Цього ж дня, відповідач ОСОБА_2
склала письмову розписку про те, що
продала належний їй автомобіль ВАЗ 2108,
державний номер НОМЕР_1, на підставі
нотаріально посвідченої довіреності
позивачу ОСОБА_1 та отримала від нього
кошти в сумі 10.000 грн. (а.с.5).

ВДВС Ковельського МУЮ 30 травня 2013 року
на підставі постанови Державної
інспекції з питань захисту прав
споживачів та 04 вересня 2013 року на
підставі наказу Господарського суду
Дніпропетровської області винесено
постанови про арешт майна боржника
ОСОБА_2 та оголошення заборони на його
відчуження (а.с. 14-16). 04 листопада 2013 року
винесено постанову про розшук та
затримку транспортних засобів,
належних ОСОБА_2 (а.с. 10). На підставі
зазначеної постанови 16 листопада 2013
року згідно з актом автомобіль ВАЗ 2108,
державний номер НОМЕР_1, описано й
арештовано (а.с.12-13).

Позивач в обґрунтування своїх вимог
вказав на те, що 24 березня 2011 року між
ним та відповідачем ОСОБА_2 фактично
укладено договір купівлі-продажу
автомобіля, право власності на який
перейшло до нього. Проте, такі доводи
безпідставні.

Так, відповідно до ст. 244 ЦК України на
підставі довіреності здійснюється
представництво. Довіреність є
письмовий документ, що видається
однією особою іншій особі для
представництва перед третіми особами.
Згідно зі ст. ст. 238, 244 ЦК України
довіреність не є правовим оформленням
переходу права власності. Тому, за
довіреністю від 24 березня 2011 року до
позивача ОСОБА_1 не перейшло право
власності на автомобіль від ОСОБА_2,
оскільки, видачу довіреності на
розпорядження автомобілем без
укладення договору купівлі-продажу не
можна вважати договором, що укладений
відповідно до закону та допускає
перехід права власності на це майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 328, ч. 4 ст. 334 ЦК
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Якщо договір про
відчуження майна підлягає державній
реєстрації, право власності у набувача
виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про
дорожній рух» реєстрація транспортних
засобів здійснюється органами ДАІ, а
порядок установлюється Кабінетом
Міністрів України. Зокрема, набуття
права власності на автомобіль
встановлено Порядком державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 07 вересня 1998 року № 1388 (надалі -
Порядок).

Відповідно до пунктів 7, 8 Порядку
власники транспортних засобів та
особи, що експлуатують такі засоби на
законних підставах, або їх
представники зобов'язані
зареєструвати (перереєструвати)
транспортні засоби протягом десяти діб
після придбання, або виникнення
обставин, що є підставою для внесення
змін до реєстраційних документів.
Правомірність придбання транспортного
засобу підтверджується, зокрема
довідкою-рахунком, виданою за формою,
договором та іншими посвідченнями в
установленому порядку документами, що
встановлюють право власності на
автомобіль. Факт придбання автомобіля
на підставі зазначеного правочину
повинен бути належним чином
зареєстрований в підрозділах ДАІ з
обов'язковим пред'явленням свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
(технічний паспорт) з відміткою
підрозділу ДАІ про зняття
транспортного засобу з обліку. Перед
відчуженням такий транспортний засіб
повинен бути знятий з обліку в
підрозділах ДАІ.

Наведене свідчить, що письмовий
договір купівлі-продажу автомобіля
підлягає обов'язковій державній
реєстрації в підрозділах ДАІ.

Як вбачається з матеріалів справи,
автомобіль ВАЗ 2108, державний номер
НОМЕР_1, не був знятий з обліку в органах
ДАІ та залишився зареєстрованим за
відповідачем ОСОБА_2 (а.с. 38). Зазначена
обставина в судовому засіданні
сторонами не оспорювалась.

За таких обставин, до позивача не
перейшло право власності на спірний
автомобіль, і підстави для його
визнання відсутні.

Згідно із ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Оскільки позивач не є власником
автомобіля, тому відповідно до
наведених положень закону підстави для
зняття арешту з вказаного автомобіля
відсутні.

З урахуванням наведеного, у
задоволенні позову слід відмовити
повністю, а судові витрати у справі
залишити за позивачем.

Визнання відповідачами ОСОБА_2
позовних вимог не може бути підставою
для задоволення позову, оскільки воно
суперечить вимогам закону і відповідно
до ч. 4 ст. 174 ЦПК України не може бути
прийняте судом.

На підставі ст. ст. 15, 328, 334 ЦК України,
ст. 60 Закону України «Про виконавче
провадження», Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 07 вересня 1998 року № 1388, керуючись
ст. ст. 3, 8, 10, 14, 15, 30, 60, 61, 62, 88, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Головуючий:І. В. Окостень