Номер провадження № 22-ц/785/1192/13
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів
Гірняк Л.А., Заїкіна А.П.,

при секретарі судового
засідання Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні питання про роз'яснення
рішення апеляційного суду Одеської
області від 11 вересня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя та за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні апеляційного суду
Одеської області знаходились
апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_2 на рішення Приморського
районного суду м.Одеси від 22 березня 2012
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного
майна подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 11 вересня 2013 року
апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_2 на рішення Приморського
районного суду м.Одеси від 22 березня 2012
року задоволено частково.

Стороною позивача було подано заяву
про роз'яснення рішення апеляційного
суду Одеської області.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, судова
колегія дійшла висновку, що заява про
роз'яснення рішення підлягає не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 221 ЦПК України якщо
рішення суду є незрозумілим для осіб,
які брали участь у справі, або для
державного виконавця, суд за їхньою
заявою постановляє ухвалу, в якій
роз'яснює своє рішення, не змінюючи при
цьому його змісту.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішення Приморського районного суду
м.Одеси від 22 березня 2012 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.
Виділено ОСОБА_2 та визнано право
власності на: ? частину квартири
АДРЕСА_1; ? частину нежилого приміщення
І-го поверху; 1/6 частину квартири
АДРЕСА_2; ? частину нежилого приміщення
в будинку АДРЕСА_2; ? автомобіля
«Nissan-Almera», 2006 року випуску, сірого
кольору, державний номер НОМЕР_1
вартістю 50000 грн. Визнано за ОСОБА_2
право власності на наступне рухоме
майно: телевізор вартістю 1750 грн.,
відеокамера «Sony»вартістю 3500 грн.,
машинка пральна «Вірпул» вартістю 1750
грн., диван зеленого кольору вартістю
1000 грн., диван помаранчевого кольору
вартістю 1300 грн., системний блок
комп'ютера вартістю 3750 грн., монітор для
комп'ютера вартістю 2000 грн., шафа з
тумбою, столом та дзеркалом вартістю
7500 грн., люстру вартістю 300 грн., стіл
комп'ютерний вартістю 800 грн., телевізор
вартістю 1100 грн., пилосос вартістю 1200
грн., електром'ясорубка вартістю 780 грн.,
стіл письмовий вартістю 900 грн., аудіо
система вартістю 350 грн., блок живлення
вартістю 300 грн., принтер вартістю 450
грн. У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_2 відмовлено. Виділено ОСОБА_3 та
визнано за ним право власності на: ?
частину квартири АДРЕСА_1; ? частину
нежилого приміщення І-го поверху за
адресою: АДРЕСА_1; 1/6 частину квартири
АДРЕСА_2; ? частину нежилого приміщення
в будинку АДРЕСА_2. Визнано за ОСОБА_3
право власності рухоме майно на
загальну суму 49850 грн., а саме: кутова
шафу вартістю 11500 грн., м'який куток
вартістю 11500 грн., газову плиту «Bosch»
вартістю 2500 грн., люстру вартістю 750
грн., кухоні меблі вартістю 4000 грн.,
прихожа вартістю 2250 грн., гідрофор
вартістю 2000 грн., двох контурний котел
вартістю 2750 грн., фотоапарат вартістю
3000 грн., холодильник вартістю 4600 грн.,
телевізор вартістю 5000 грн. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено (том І, а.с. 192-197).

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 11 вересня 2013 року рішення
Приморського районного суду м.Одеси
від 22 березня 2012 року в частині
розподілу нерухомого майна та
автомобіля скасовано та в цій частині
прийнято нове рішення. Позови ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя задовольнити частково.
Виділено та визнано право власності на
нежитлове підвальне приміщення у
будинку АДРЕСА_2, загальною площею 25,9
кв.м. (вартістю 232 604 грн.) за ОСОБА_2.
Виділено та визнано право власності на
нежитлове приміщення І-го поверху, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 11 кв.м. (вартістю 94 780
грн.) за ОСОБА_3. Виділено та визнано
право власності на автомобіль марки
«Nissan-Almera», 2006 року випуску, сірого
кольору, державний номер НОМЕР_1
(вартістю 76 171 грн.) за ОСОБА_3. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову
компенсацію через нерівність часток у
розмірі 30 826, 50 грн. У задоволенні інших
вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відмовлено. В
частині поділу рухомого майна - рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 22 березня 2012 року залишено без змін.

Таким чином, по справі приймалось
рішення Приморським районним судом м.
Одеси щодо розподілу майна подружжя
між позивачем та відповідачем.
Апеляційним судом Одеської області
було прийнято нове рішення в частині
розподілу нерухомого майна та
автомобіля, а в частині розподілу
іншого рухомого майна залишено без
змін.

Виходячи з обох рішень суду, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про
визнання право власності на: ? частину
квартири АДРЕСА_1, на ? частину нежилого
приміщення І-го поверху за адресою:
АДРЕСА_1, на ? автомобіля «Nissan-Almera», 2006
року випуску, сірого кольору, державний
номер НОМЕР_1 було відмовлено, а у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про
визнання право власності на: 1/6 частину
квартири АДРЕСА_2, ? частину нежилого
приміщення в будинку АДРЕСА_2 також
було відмовлено.

Таким чином, судова колегія звертає
увагу, що в зв'язку з тим, що в цих
вимогах було відмолено, то квартири не
підлягали розподілу, тобто квартира
АДРЕСА_1 залишилася у власності ОСОБА_3,
а квартира АДРЕСА_2 залишилася у
власності ОСОБА_2. При цьому, в самому
рішенні апеляційного суду зазначено,
що «… З огляду на наведенні положення,
враховуючи визнання обома сторонами
факту придбання спірних квартир за
грошові кошти отриманих від реалізації
дошлюбного майна кожного із подружжя, а
будь-яких доказів які б свідчили про
істотне збільшення його обсягу за
рахунок сумісних коштів сторонами не
надано, підстав для визнання квартири
АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_1 об'єктами
спільної сумісної власності немає.
Відповідно позовні вимоги сторін
заявлені щодо цього майна, як до
спільно набутого, задоволенню не
підлягають. Квартиру АДРЕСА_1 слід
визнати особистим майном ОСОБА_3, тому
вимоги відносно неї заявлені ОСОБА_2
задоволенню не підлягають. Так само,
квартира АДРЕСА_2 (її частка) є
особистою власністю ОСОБА_2, а тому і
вимоги ОСОБА_3 щодо цієї частки
задоволенню не підлягають…».

При цьому, в матеріалах справи
знаходиться копії правоустановчих
документів, які є чинними і після
розгляду справи судом, зокрема копія
договору купівлі-продажу від 14 вересня
1999 року, посвідчений державним
нотаріусом Першої Одеської державної
нотаріальної контори Савіною К.П.,
зареєстрований в реєстрі №3-3325, згідно
якого частина квартири АДРЕСА_2,
загальною площею 46,8 кв.м., жилою - 30,2
кв.м., належить ОСОБА_2 (том ІІІ, а.с.40),
договору купівлі-продажу від 04
листопада 2003 року укладеного між
Одеською міською радою та ОСОБА_2,
посвідченим приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, зареєстрованого реєстрі
№1745 (том ІІІ, а.с.43-44).

В рішенні апеляційного суду також
зазначено: «…Як вбачається з
матеріалів справи спірні нежитлові
приміщення були придбанні кожним із
подружжя в період перебування у шлюбі
та після спливу трьох-чотирьох років
після продажу дошлюбного майна, а тому
нежитлове приміщення І-го поверху, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 11 кв.м. та нежитлове
підвальне приміщення у будинку
АДРЕСА_2, загальною площею 25,9 кв.м. є
спільним сумісним майном, яке підлягає
поділу…». Як наслідок було судом
прийнято рішення про поділ цього майна,
а в резолютивній частині чітко
вказано: «… виділити та визнати право
власності на нежитлове підвальне
приміщення у будинку АДРЕСА_2,
загальною площею 25,9 кв.м. (вартістю 232 604
грн.) за ОСОБА_2».

Таким чином, підстави для роз'яснення
рішення апеляційного суду Одеської
області від 11 вересня 2013 року
передбачені законом відсутні.

При цьому, як вбачається з копії
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень № 10407449
від 29.01.14 р., копія якої надана
представником відповідача, підставою
для відмови в накладенні арешту
нерухомого майна на 1/3 частини квартири
АДРЕСА_2 стало те, що заява про
державну реєстрацію обтяжень речових
прав на нерухоме майно щодо
попереднього право набувача подано
після державної реєстрації права
власності на таке майно за новим
правонабувачем.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 221, 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

В роз'ясненні рішення апеляційного
суду Одеської області від 11 вересня 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного
майна подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.І. Дрішлюк

Л.А. Гірняк

А.П. Заїкін