У Х В А Л А

17 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Коротуна В.М., Фаловської І.М.,Ступак
О.В., Штелик С.П.,розглянувши заяву
ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 грудня 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_6 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Грегуар-Бессон Україна» про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати, середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні та відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що він 04 грудня 2012
року влаштувався на роботу до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Грегуар-Бессон
Україна» (далі - ТОВ «Грегуар-Бессон
Україна») на посаду фахівця із запасних
частин і гарантій, про що зроблено
відповідний запис до трудової книжки. 11
червня 2013 року позивач подав заяву про
звільнення з займаної посади за
власним бажанням. 18 червня 2013 року
директор ТОВ «Грегуар-Бессон Україна»
видав наказ № 5-к, яким звільнив
позивача із займаної посади, хоча з
дати, коли останній подав заяву про
звільнення, не минуло передбачених ст.
38 КЗпП України 14 днів. ОСОБА_6 останнім
днем роботи вважає 21 червня
2013 року. Трудова книжка ним отримана
лише 27 червня 2013 року. Повний
розрахунок з позивачем проведено не
було. Частину коштів при звільненні
позивачу було сплачено відповідачем
лише 27 червня 2013 року. Незаконне
звільнення з роботи та відсутність
повного розрахунку по заробітній
платі, а також безоплатне використання
відповідачем праці ОСОБА_6 заподіяло
останньому моральну шкоду, яку він
оцінив у розмірі 10000 грн.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 11 вересня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 07 листопада 2013 року, позов
задоволено частково. Змінено дату
звільнення ОСОБА_6 у наказі № 5-к від 18
червня 2013 року ТОВ
«Грегуар-Бессон Україна» з 18 червня 2013
року на 25 червня 2013 року. Стягнуто з ТОВ
«Грегуар-Бессон Україна» на користь
ОСОБА_6 заробітну плату за час
вимушеного прогулу за період з 18 червня
2013 року по 25 червня 2013 року в сумі 755,88
грн. У задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 грудня 2013 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у вказаній справі за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 11 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 07 листопада 2013 року на підставі п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

В січні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_6 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 грудня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, зокрема
статей 38, 116, 117, 235, 237-1 КЗпП України.

Для прикладу наявності зазначеної
підстави подання заяви про перегляд
судового рішення заявник посилається
на:

- ухвалу Верховного Суду України від
12 серпня 2009 року в справі за позовом про
поновлення на роботі, стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, якою рішення суду
апеляційної інстанції в частині
задоволення позовних вимог про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу скасовано та справу
в цій частині направлено на новий
розгляд до апеляційного суду, в іншій
частині рішення суду апеляційної
інстанції залишено без змін;

- ухвалу Верховного Суду
України від 19 листопада 2008 року в
справі за позовом про визнання наказу
про звільнення незаконним, поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди, якою
скасовано рішення суду апеляційної
інстанції та залишено в силі рішення
місцевого суду;

- ухвалу Верховного Суду
України від 12 травня 2010 року в справі за
позовом про поновлення на роботі і
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, якою скасовано
рішення суду апеляційної інстанції та
залишено в силі рішення суду першої
інстанції в частині вирішення позовної
вимоги про поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, скасовано рішення
місцевого суду в частині стягнення
коштів з третьої особи на користь
відповідача;

- ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 жовтня 2013 року в справі за
позовом про поновлення на роботі,
виплату середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, якою судові
рішення у справі залишено без змін;

- ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 червня 2013 року в справі за
позовом про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та відшкодування
моральної шкоди, якою рішення
апеляційного суду залишено без змін;

- ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 липня 2013 року в справі за
позовом про стягнення середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди, якою
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у справі;

- ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 липня 2013 року в справі за
позовом про стягнення належних сум при
звільненні та середнього заробітку за
час затримки розрахунку, якою
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у справі;

- ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 грудня 2013 року в справі за
позовом про стягнення компенсацій за
затримку розрахунку при звільненні,
якою справу допущено до провадження
Верховного Суду України.

У допуску справи до провадження
Верховного Суду України необхідно
відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України» (далі - постанова
Пленуму) під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Наведені заявником у вказаній заяві
доводи є необґрунтованими, оскільки
надані для порівняння ухвали
Верховного Суду України від 19
листопада 2008 року, від 12 травня
2010 року та ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 жовтня 2013 року, від 21 червня
2013 року, від 25 липня 2013 року, від 26 липня
2013 року не можуть бути прикладом
неоднакового застосування судами
касаційних інстанцій норм
матеріального права, оскільки правові
висновки зазначені у цих судових
рішеннях та в ухвалі, про перегляд якої
подано заяву, ґрунтуються на різних
фактичних обставинах, встановлених
судами.

В п. 7 постанови Пленуму роз'яснено, що
прийняття касаційною інстанцією
ухвали про скасування судових рішень
судів нижчих інстанцій з передачею
справи на новий розгляд не означає
остаточного вирішення спору у справі.
Таким чином, на ухвалу Верховного Суду
України від 12 серпня 2009 року
не може здійснюватися посилання як на
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції норм
матеріального права.

Крім того, оскільки ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 грудня 2013 року не є рішенням
суду касаційної інстанції, ухваленим
по суті спору, вона не може братися до
уваги на підтвердження підстав,
установлених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Отже, заява ОСОБА_6 про перегляд
судового рішення не містить ознак, які
згідно вимог ст. 355 ЦПК України є
підставами для перегляду судових
рішень.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_6
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Грегуар-Бессон
Україна» про поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та відшкодування
моральної шкоди, за заявою ОСОБА_6 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 грудня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.М.
Коротун

О.В. Ступак

І.М. Фаловська

С.П. Штелик