АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Савчук М.В.,
Бреславського О.Г.

секретаря Скрипник С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за заявою
ОСОБА_1 з участю заінтересованої особи
відділу державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Сокирянського районного управління
юстиції у Чернівецькій області про
визнання особи безвісти відсутньою за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Сокирянського районного суду
Чернівецької області від 6 грудня 2013
року,

встановила:

ОСОБА_1 у серпні 2013 року звернулася до
суду з заявою з участю заінтересованої
особи відділу державної реєстрації
актів цивільного стану реєстраційної
служби Сокирянського районного
управління юстиції у Чернівецькій
області про визнання особи безвісно
відсутньою.

Вказувала, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
зареєстрований відділом запису актів
цивільного стану м.Мирнинський
Якутської АССР 13 березня 1982 року
актовим записом №82.

ОСОБА_2 у листопаді 2000 року залишив
сім»ю та виїхав у невідомому напрямку,
будь-яких відомостей щодо місця
перебування ОСОБА_2 не надходило.

Посилаючись на необхідність
розірвання шлюбу, просила визнати
ОСОБА_2 безвісно відсутнім.

Рішенням Сокирянського районного суду
Чернівецької області від 6 грудня 2013
року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про
визнання особи безвісно відсутньою
відмовлено.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить
рішення Сокирянського районного суду
Чернівецької області від 6 грудня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким заяву про визнання особи
безвісно відсутньою

№22ц-148 2014 рік
Головуючий у 1 інстанції Унгурян С.В.

Категорія: 64
Доповідач Половінкіна Н.Ю.

задовольнити, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1
про визнання особи безвісно
відсутньою, суд першої інстанції
керувався правилами, передбаченими ч.1
ст.43 ЦК України, та зазначив про
недоведеність обставин відсутності
відомостей про місце перебування
ОСОБА_3 протягом одного року в місці
його постійного проживання.

Водночас суд першої інстанції
послався на положення ч.1 ст.29 ЦК
України та дійшов висновку про те, що не
встановлено фактичного постійного
місця проживання ОСОБА_3

Такі висновки суду першої інстанції
стверджуються матеріалами справи.

Судом першої інстанції встановлено, що
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
зареєстрований відділом запису актів
цивільного стану м.Мирнинський
Якутської АССР 13 березня 1982 року
актовим записом №82.

Відповідно до ч.1 ст.43 ЦК України
фізична особа може бути визнана судом
безвісно відсутньою, якщо протягом
одного року в місці її постійного
проживання немає відомостей про місце
її перебування.

На підставі частини 2 наведеної норми у
разі неможливості встановити день
одержання останніх відомостей про
місце перебування особи початком її
безвісної відсутності вважається
перше число місяця, що йде за тим, у
якому були одержані такі відомості, а в
разі неможливості встановити цей
місяць - перше січня наступного року.

Отже зазначена норма передбачає
з»ясування місця постійного
проживання особи, щодо якої ставиться
питання про визнання безвісно
відсутньою, на час зникнення.

За змістом ч.1 ст.29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1
посилалася на те, що подружжя ОСОБА_2 у
листопаді 2000 року залишив останнє
відоме місце проживання АДРЕСА_1,
знявся з реєстрації та виїхав з
зазначеного населеного пункту у
невідомому напрямку, будь-яких
відомостей щодо місця перебування
ОСОБА_2 не надходило.

Звертаючись до суду з заявою про
визнання особи безвісно відсутньою,
ОСОБА_1 не зазначала місце постійного
проживання ОСОБА_2, а посилалася на
відсутність ОСОБА_2 за останнім відомим
місцем проживання на час припинення
спільного проживання подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.234 ЦПК України
справи про визнання особи безвісно
відсутньою розглядаються судами в
порядку окремого провадження.

Згідно з вимогами частини 1 та 3 ст.235 ЦПК
України під час розгляду справ
окремого провадження суд зобов»язаний
вживати заходів щодо всебічного,
повного і об»єктивного з»ясування
обставин справи.

Справи окремого провадження
розглядаються судом з додержанням
загальних правил, встановлених цим
Кодексом, за винятком положень щодо
змагальності та меж судового розгляду.

Судом першої інстанції вжито заходів
щодо встановлення осіб, які можуть дати
свідчення про місце перебування
ОСОБА_2, витребування доказів від
органів внутрішніх справ та органів
місцевого самоврядування за останнім
відомим місцем проживання і місцем
роботи ОСОБА_2 про наявність відомостей
про місце перебування, тобто були
вичерпані усі передбачені
процесуальними нормами заходи для
встановлення місця знаходження
останнього.

Разом з тим необізнаність ОСОБА_2 про
місцезнаходження чоловіка ОСОБА_2 не
може слугувати підставою для визнання
останнього безвісно відсутнім.

Не можна погодитися з посиланням
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на останнє
місце постійного проживання подружжя
ОСОБА_2, оскільки у матеріалах справи
відсутні докази про те, що будинок
АДРЕСА_1 є фактичним постійним місцем
проживання ОСОБА_2

З приєднаної до матеріалів справи
довідки Романковецької сільської ради
Сокирянського району Чернівецької
області від 18 листопада 2013 року №1129
(а.с.39) вбачається, що ОСОБА_2 з листопада
2000 року не проживає у АДРЕСА_1 з
листопада 2000 року та знятий з
реєстрації.

Наведене унеможливлює встановлення
факту відсутності ОСОБА_2 протягом
одного року в місці його постійного
проживання.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
заяви ОСОБА_1

У такому разі судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сокирянського районного суду
Чернівецької області від 6 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: