Провадження №2/761/1004/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

04 лютого 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді
Юзькової О.Л.,

при секретарях
Звонцовій О.І., Іовенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики на користь заміненого
кредитора,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що 06.03.2010
року відповідач позичив у первісного
кредитора ОСОБА_3 за договором позики 39
000,00 доларів США на умовах повернення
частинами (з розстроченням) із кінцевим
терміном остаточного розрахунку до
06.03.2011 року. Відповідач не повернув
первісному кредиторові позику в
повному обсязі, і неповернутими
залишилася частина позичених коштів в
сумі 33 750,00 доларів США. 09.07.2012 року між
первісним кредитором і позивачем був
укладений договір відступлення права
вимоги (цесії), за яким до позивача
перейшли всі права вимоги за договором
позики від 06.03.2010 року в обсязі та на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав. Первісний кредитор повідомив
відповідача про уступку ним позивачеві
прав вимоги за договором позики.
Позивач як новий кредитор за договором
позики з метою вирішення спору в
позасудовому порядку звернувся до
відповідача із вимогою про усунення
порушень зобов'язання і вимогою про
його виконання у тридцятиденний
термін, але відповідач цю вимогу не
виконав, і борг позивачеві не сплатив. У
зв'язку з невиконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань, позивач
просить стягнути з відповідача на свою
користь гривневий еквівалент боргу за
договором позики, що складається з
неповернутої частини позики в сумі 33
750,00 доларів США, процентів за
користування позикою в сумі 9 788,00
доларів США та трьох процентів річних в
сумі 2 649 доларів США, а також
передбачену умовами договору позики
неустойку в сумі 5 730 000 грн. 00 коп.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені вимоги в
повному обсязі з наведених в позові
підстав і, посилаючись на повторну
неявку відповідача, просив ухвалити
заочне рішення на підставі наявних у
справі доказів.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся належним чином,
причини неявки не повідомив. Заяв та
клопотань від нього в адресу суду не
надходило.

Суд, керуючись положеннями ст. ст. 169, 224
ЦПК України, вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
відповідача на підставі наявних в
справі доказів, ухваливши заочне
рішення, отримавши на це згоду
представника позивача.

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні і
підтверджується матеріалами справи,
06.03.2010 року між відповідачем з однієї
сторони і первісним кредитором ОСОБА_3
з іншої сторони укладений договір
позики, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим № 408.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до п. 1 договору позики,
ОСОБА_3 передав у власність
відповідача, а відповідач прийняв
валютні цінності у вигляді в натурі та
на суму 39 000,00 доларів США і
зобов'язався повертати їх частинами по
750,00 доларів США не пізніше 06 числа
кожного місяця в період з 06.04.2010 року по
06.02.2011 року і здійснити остаточне
повернення позики в сумі 30 750,00 доларів
США не пізніше 06.03.2011 року.

Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір
позики є укладеним з моменту передання
грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками.

Згідно абз. 1 п. 3 договору позики,
зазначені в цьому договорі валютні
цінності відповідач отримав від
позикодавця ще до підписання цього
договору.

В подальшому, а саме 09.07.2012 року між
первісним кредитором з однієї сторони
та позивачем з іншої сторони укладений
договір про відступлення права вимоги
(цесії), за яким первісний кредитор
відступив, а позивач набув прав
кредитора за договором позики від
06.03.2010 року між первісним кредитором та
відповідачем і сплатив за це
первісному кредитору 311 220 грн. 00 коп.,
що є еквівалентом суми в розмірі 39 000,00
доларів США.

Положеннями ст. 512 ЦК України, кредитор
у зобов'язанні може бути замінений
іншою особою внаслідок, зокрема,
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).
Кредитор не може бути замінений, якщо
це встановлено договором або законом.

Договір позики № 408 від 06.03.2010 року не
містить заборони на заміну кредитора.

Приписами ч. 1 ст. 513 ЦК України
встановлено, що правочин щодо заміни
кредитора у зобов'язанні вчиняється у
такій самій формі, що і правочин, на
підставі якого виникло зобов'язання,
право вимоги за яким передається
новому кредиторові.

Договір про відступлення права вимоги
також посвідчений приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_4 09.07.2012 року за
реєстровим № 1545.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі та на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

За умовою п. 1.2 договору про
відступлення права вимоги від 09.07.2012
року, до позивача переходять права
первісного кредитора в обсязі і на
умовах, що існують на момент переходу
цих прав.

Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Договором позики № 408 від 06.03.2010 року не
встановлено обов'язкову згоду боржника
на заміну кредитора у цьому
зобов'язанні.

За умовами підпунктів 3.4, 3.6 договору
про відступлення права вимоги, позивач
як новий кредитор має право вимагати
від відповідача належного виконання
усіх зобов'язань за договором позики
від 06.03.2010 року, а також усіх витрат,
пов'язаних з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язань за договором
позики.

Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо
боржник не був письмово повідомлений
про заміну кредитора у зобов'язанні,
новий кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням.

Як свідчать матеріали справи,
первісний кредитор через представника
16.07.2012 року та 04.10.2012 року, засобами
поштового зв'язку письмово повідомив
відповідача про відступлення права
вимоги за договором позики від 06.03.2010
року, і що підтверджується
відповідними поштовими документами.

Таким чином, судом встановлено, що
09.07.2012 року позивач набув право
вимагати на свою користь від
відповідача виконання ним його
зобов'язань за договором позики від
06.03.2010 року в повному обсязі, і
відповідач був про це належним чином
повідомлений.

13.11.2012 року позивач надіслав на адресу
відповідача письмову вимогу про
виконання зобов'язань з повернення
боргу за договором позики на його
користь як заміненого кредитора у
зобов'язанні.

ОСОБА_2 отримав вимогу позивача 17.11.2012
року, що підтверджується зворотним
повідомленням про вручення поштового
відправлення. Але відповідач не
погодився із розрахованою позивачем
належною до сплати йому сумою боргу,
вимогу і зобов'язання за договором
позики перед позивачем не виконав і
борг йому не сплатив, у зв'язку з чим
позивач змушений був звернутися за
захистом своїх прав до суду.

Остаточний термін виконання
відповідачем зобов'язань з повернення
боргу за договором позики від 06.03.2010
року сплив 06.03.2011 року.

Позивач зазначає, що відповідач свій
обов'язок з повернення позичених
коштів у повному обсязі не виконав, і
повернув первісному кредиторові лише 5
250,00 доларів США. Неповернутими
залишилися кошти в сумі 33 750,00 доларів
США.

За положеннями ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

В свою чергу, положеннями 60 ЦПК України
встановлено обов'язок кожної сторони
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Під час розгляду справи доказів, які б
свідчили про повернення ним первісному
кредиторові або позивачеві боргу в
іншому аніж зазначено в позові розмірі
отримано не було.

Тому, суд враховує твердження позивача
про часткове виконання відповідачем
його зобов'язань з повернення
позивачеві боргу за договором позики і
виходить із залишку неповернутої
частини позики в сумі 33 750,00 доларів США
і задовольняє вимогу про стягнення з
відповідача на його користь гривневого
еквіваленту неповернутої частини
позики в цьому розмірі, виходячи з
офіційного курсу гривні до долара США,
встановленого на 04.02.2014 р., 269 763 грн. 75
коп. .

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

В свою чергу, згідно з положеннями ст.
1048 ЦК України, позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, щодо можливості стягнення на
користь ОСОБА_1 позивача з відповідача
процентів за користування позиченими
коштами за період з моменту укладення
договору позики 06.03.2010 року до моменту
зазначеного позивачем, за проведеним
ним розрахунком, що його було
перевірено в судовому засіданні78 235
грн. 48 коп. у розмірі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних і юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору і в
установлений зобов'язанням строк
(термін).

Як свідчить п. 3 договору позики від
06.03.2010 року, сторони домовились, що
простроченням виконання ним його
зобов'язань за цим договором є
недотримання строку остаточного
повернення, так і про строчка
будь-якого з поточних повернень більш
ніж на чотирнадцять днів.

Як пояснив в судовому засіданні
представник позивача, і про що свідчать
матеріали справи, відповідачем не було
здійснене чергове часткове повернення
позики в сумі 750,00 доларів США 06.11.2010
року, і відповідач вважається таким, що
прострочив виконання зобов'язань, з
21.11.2010 року.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, відповідно до
положень ст. 611 ЦК України.

В свою чергу, за приписами ч. 1 ст. 1050 ЦК
України, якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до ст.
625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За встановлених судом обставин суд
приходить до висновку, щодо стягнення з
відповідача на користь позивача трьох
процентів річних від суми простроченої
заборгованості за період зазначений в
заяві простроченої поверненням суми
боргу за період з 21.03.2011 року по 31.10.2013
року у зазначеному позивачем розмірі 21
173 грн. 46 коп., перевіривши даний
розрахунок.

Пунктом 4 договору позики від 06.03.2010
року встановлено неустойку за
прострочення будь-якого строку (п. 1
цього договору) виконання зобов'язання
відповідача по поверненню позики,
названу сторонами в договорі штрафом
(пенею), в розмірі 6 000 грн. 00 коп. за кожен
день прострочення.

Позивач просить суд стягнути
передбачену договором неустойку за 955
днів прострочення виконання
відповідачем зобов'язань в період з
21.03.2011 року по 31.10.2013 року на суму 5 730 000
грн. 00 коп.

Зважаючи на вимоги чинного
законодавства та відсутності заяви
відповідача щодо застосування
положень ст.. 551 ЦПКК України та
обов'язок суду розглядати справи в
межах позовних вимог, суд вважає за
можливе задовольнити вимогу позивача
про стягнення неустойки у зазначеній
сумі, погодившись з наданим
розрахунком.

Розподіляючи судові витрати, суд
керується вимогами ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи наведене, на підставі ст. ст.
192, 512 - 514, 516, 517, 526, 530, 533, 536, 546, 548 - 551, 625, 1046
- 1048, 1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 3, 10,
11, 59 - 61, 88, 209, 212 - 215, 218, 224 - 226 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму
боргу за договором позики у розмірі 269
763 грн. 75 коп., проценти за користування
позикою в сумі 78 235 грн. 48 коп., трьох
процентів річних у розмірі 21 грн. 46 коп.
неустойку у розмірі 5 730 000 грн. 00 коп., а
всього - 6 099 172 грн. 69 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь заміненого
кредитора в зобов'язанні ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові
витрати: судовий збір у розмірі 3 441 (три
тисячі чотириста сорок одна) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути оскаржено
позивачем шляхом подачі апеляційної
скарги до Апеляційного суду м. Києва
через суд першої інстанції протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Позивач, який не був присутнім в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, може
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

В разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржено в
загальному порядку.

Суддя: