МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
вул. Фрунзе, 35, смт. Макарів, Київська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2014 р.
Справа № 370/2476/13-ц

Макарівський районний суд Київської
області в складі:

Головуючого судді:
В.О.Оберемко,

при секретарі:
Гребінській Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Макарів Київської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Макарівської районної державної
адміністрації Київської області про
визнання державного акту на право
власності на земельну ділянку та
розпорядження Макарівської РДА про
передачу у власність земельної ділянки
недійсними, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (далі позивачі)
звернулись до суду з вказаним позовом
до ОСОБА_4 (далі відповідач 1),
Макарівської районної державної
адміністрації Київської області (далі
відповідач 2), посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5. Після її
смерті залишилося спадкове майно у
вигляді земельної частки (паю) розміром
3,2 га колективної власності КСП
«Ясногородка» Макарівського району
Київської області. Оскільки ОСОБА_5 не
зробила особистого розпорядження на
випадок своєї смерті, то спадкоємцями
за законом стали її діти: ОСОБА_6, мати
позивачів, та відповідач 1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 мати позивачів ОСОБА_6
померла. Спадкоємцями за законом після
її смерті стали її діти - позивачі по
справі.

Оскільки нотаріус відмовив позивачам у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на земельну частку (пай),
через те, що у їх матері не було
правовстановлюючого документа на
земельну частку (пай), позивачі змушені
були звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на спадкове
майно.

Рішенням Макарівського районного суду
від 21.01.2008р. за позивачами по даній
справі було визнано право власності на
спадкове майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2
їхньої матері ОСОБА_6, яке складається з
? частини земельного паю КСП
«Ясногородка» Ясногородської
сільської Ради Макарівського району
Київської області, розміром 3,2га,
вартістю 16314грн.75коп., - в рівних долях
за кожним.

28.02.2008р. позивачі та відповідач по
справі ОСОБА_4 подали спільну заяву на
ім'я голови Макарівської РДА про
передачу у приватну власність спірної
земельної ділянки.

Розподрядження Макарівської РДА № 1901
від 06.05.2008р. був наданий дозвіл на
розробку технічної документації по
складанню державних актів на право
власності на земельні частки (паї) для
ведення особистого селянського
господарства в межах Ясногородської
сільської Ради позивачам та
відповідачу 1.

Проте через деякий час розпорядженням
Макарівської РДА №1646 від 03.11.2009р.
відповідачу 1 був наданий новий дозвіл
на розробку технічної документації по
складанню державного акту на право
власності на землю для ведення
особистого селянського господарства
взамін сертифіката на право на
земельну частку (пай) KB №0152446,
зареєстрованого за №0402 згідно схеми
поділу земель колективної власності за
№452 в межах Ясногородської сільської
Ради.

Розподрядженням Макарівської РДА №945
від 10.09.2010р. відповідачу 1 була передана
у власність земельна ділянка для
ведення особистого селянського
господарства в межах Ясногородської
сільської Ради та наданий дозвіл на
виготовлення державного акта на право
власності на землю власнику земельної
частки (паю).

28.09.2011р. відповідач 1 отримав державний
акт на право власності на земельну
частку Серії ЯЛ №60835 в межах
Ясногородської сільської Ради
Макарівського району Київської
області, що підтверджується довідкою
відділу Держземагентства у
Макарівському районі від 02.04.2013р.

Зазначали, що про те, що відповідач 1
отримав державний акт на право
власності на земельну частку (пай)
позивачам стало відомо лише в 2012р., коли
вони безпосередньо хотіли виготовити
технічну документацію та державний
акт.

Просили визнати недійсним спірне
розпорядження відповідача 2 та
державний акт на право власності на
спірну земельну ділянку, крім того
просили також стягнути з відповідача1
моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В судовому засіданні позивачі позовні
вимоги підтримали та просили їх
задовольнити.

Відповідач 1 та його представник проти
задоволення позовних вимог заперечили,
посилаючись на їх необґрунтованість.
Подали письмову заяву про застосування
строків позовної давності.

Відповідач 2 належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи, в судове засідання
представника не направив.

Заслухавши пояснення позивачів,
відповідача 1 та його представника,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 (а.с. 4, 46).

Спадкоємцями за померлою ОСОБА_5 є
відповідач 1 та мати позивачів - ОСОБА_6
(а.с. 45-53).

Мати позивачів ОСОБА_6 відмовилась від
спадщини за померлою ОСОБА_5 (а.с. 46).

Позивачі по даній справі є дітьми
ОСОБА_6 і спадкоємцями до її майна.

11.04.2006 року на ім»я відповідача 1 було
видано свідоцтво про право на спадщину
за померлою ОСОБА_5 (а.с. 51 - зворотній
бік).

11.04.2006 року ОСОБА_6 було подано заяву про
відкликання заяви про відмову від
спадщини (а.с. 52).

20.04.2006 року завідувачем Макарівської
районної державної нотаріальної
контори було роз»яснено ОСОБА_6 про те,
що подання вищезазначеної заяви не
передбачено чинним законодавством
України і її право звернутися з
відповідною заявою до суду про
визнання недійсним виданого на ім»я
відповідача 1 свідоцтва про право на
спадщину (а.с. 53).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року мати позивачів -
ОСОБА_6 померла (а.с. 5).

Спірна земельна ділянка належала до
спадкової маси майна померлої ОСОБА_5

Оскільки часом відкриття спадщини за
померлою ОСОБА_5 є день її смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а в зазначений час
діяв ЦК УРСР 1963 року в редакції від
30.10.1999 року, то суд застосовує норми
даного нормативно-правового акту до
тих спадкових правовідносин, що
виникли на той момент.

Так, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963
року у відповідній редакції,
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: якщо він фактично вступив в
управління або володіння

спадковим майном; якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом

шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР 1963
року у відповідній редакції
передбачається, що для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв. Не допускається прийняття
спадщини під умовою або з

застереженнями.

Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР 1963
року у відповідній редакції
встановлено, що спадкоємець за законом
або за заповітом вправі відмовитись
від спадщини протягом шести місяців з
дня відкриття спадщини. При цьому він
може заявити, що відмовляється від
спадщини на користь

кого-небудь з інших спадкоємців,
закликаних до спадкоємства за

законом або за заповітом, а також на
користь держави або окремих

державних, кооперативних або інших
громадських організацій.

Наступне скасування спадкоємцем такої
заяви не допускається.

Вважається, що відмовився від
спадщини також той спадкоємець,

який не вчинив жодної з дій, що свідчать
про прийняття спадщини

(стаття 549 цього Кодексу).

При цьому, як вбачається з
матеріалів спадкової справи за
померлою ОСОБА_5, заява про відмову від
спадщини подана матір»ю позивачів
ОСОБА_6 після спливу встановленого
шестимісячного строку (а.с. 46).
Одночасно, як вбачається з її заяви,
остання зазначає, що фактично в
управління і володіння спадковим
майном не вступила (а.с. 46).

Отже, доказів на підтвердження
обставини прийняття ОСОБА_6 спадщини за
померлою ОСОБА_5 в матеріалах спадкової
справи не має, а відтак суд приходить до
висновку, що ОСОБА_6 - мати позивачів у
справі, спадщину за померлою ОСОБА_5 (до
спадкової маси майна останньої входить
і спірна земельна ділянка) не прийняла,
а відповідно позивачі по даній справі
не можуть успадкувати спірну земельну
ділянку.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом та ст. 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України,
доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

При цьому відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Як вбачається з копій судових рішень,
наданих позивачами по справі в якості
доказів, жодних обставин вказаними
рішеннями не встановлено, а вказані
рішення містять виключно описову і
резолютивну частину (а.с. 6, 7).

Клопотань про витребування матеріалів
технічної документації із землеустрою
щодо складання державного акта і
передачі у власність спірної земельної
ділянки відповідачу 1 відповідачем 2
позивачами в ході судового розгляду не
заявлялось.

При цьому суд не вправі за своєю
ініціативою та на власний розсуд
витребовувати будь-які докази у
справах позовного провадження,
оскільки це повністю нівелює один з
основоположних принципів цивільного
процесу - принципу змагальності сторін
і суперечить нормам ЦПК України.

Натомість в матеріалах спадкової
справи за померлою ОСОБА_5,
витребуваної судом за клопотанням
позивачів, міститься копія свідоцтва
про право на спадщину видане на ім»я
відповідача 1 (а.с. 51), який, як
вбачається з матеріалів спадкової
справи, є єдиним спадкоємцем до майна
померлої ОСОБА_5, який прийняв спадщину
(а.с. 45-53), а тому судом не вбачається
будь-яких порушень законодавства
України при оформленні права власності
відповідача 1 відповідачем 2 на спірну
земельну ділянку.

При цьому позовна вимога позивачів про
стягнення з відповідача 1 моральної
шкоди є також безпідставною та
необґрунтованою.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного
кодексу України (далі ЦК), право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Суд вважає, що даний позов є
необґрунтованим і таким, що не
доведений позивачами, а тому приходить
до висновку щодо відмови у позові саме
з цих підстав, оскільки це є самостійні
підстави для відмови у позові.
Одночасно суд вважає, що строки
позовної давності в даному випадку
позивачами при зверненні до суду не
пропущено.

Судові витрати відповідно до
вимог ст. 88 ЦПК України поверненню не
підлягають.

Керуючись Постановою Пленуму ВСУ від
30.05.2008 року №7 «Про судову практику у
справах про спадкування», листом ВССУ
№ 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування», ст. ст. 321, 392, 1216-1223, 1258-1259,
1261,1268-1269 Цивільного кодексу України,
ст. ст. 548, 549, 553 ЦК УРСР 1963 року, ст. ст. 10,
11, 59, 60, 88, 182, 212, 215, 224-226, 253
Цивільно-процесуального кодексу
України, суд,-

В И Р І
Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
через Макарівський районний суд
Київської області, шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а
особами, які не були присутні під час
проголошення рішення - протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення
суду.

С У Д Д Я:

Повний текст рішення суду
виготовлено 27.01.2014 року