У Х В А Л А

іменем україни

12 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи:
Лутугинське районне комунальне
підприємство «Бюро технічної
інвентаризації», публічне акціонерне
товариство комерційного банку
«ПриватБанк», про визнання договору
купівлі-продажу недійсним,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Луганської
області від 14 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті
особи: Лутугинське районне комунальне
підприємство «Бюро технічної
інвентаризації», публічне акціонерне
товариство комерційного банку
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк»), про визнання договору
купівлі-продажу недійсним.

Посилався на те, що йому на праві
власності належить будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1. У 2007
році ОСОБА_4 звернулася до нього з
проханням надати будинок в заставу для
отримання кредиту в банку. 1 серпня 2007
року оформлена довіреність, якою, як
вважав позивач, він надав право ОСОБА_4
право розпоряджатися будинком для
передачі його в заставу. У 2008 році він
дізнався, що ОСОБА_4 продала ОСОБА_5 його
будинок. ОСОБА_5 повідомив йому, що не
мав наміру купувати будинок, грошей
ОСОБА_4 за будинок не передавав, а
тільки оформив кредит у банку під
заставу будинку. Кредитні гроші
забрала ОСОБА_4 та надала розписку, що
зобов'язання за погашення кредиту бере
на себе.

По факту шахрайських дій ОСОБА_4
порушено кримінальну справу де його
визнано потерпілим. У 2012 році він
дізнався про звернення третьої особи
до суду з позовом про стягнення
заборгованості по кредиту, а тому
просив визнати договір купівлі-продажу
будинку недійсним та скасувати
реєстрацію права власності на ім'я
ОСОБА_5

У травні 2013 року позивач змінив
підставу позову, просив визнати
недійсним договір купівлі-продажу
житлового будинку через фіктивність
договору. В обґрунтування позовних
вимог посилався на те, що на момент
укладення договору сторони не мали
наміру створення реальних правових
наслідків, а саме договір укладено без
реального переходу права власності на
будинок, оскільки ОСОБА_5 не збирався
користуватися будинком, вартість
будинку продавцю не сплатив.

Рішенням Лутугинського районного суду
Луганської області від 19 липня 2013 року
позовні вимоги задоволено. Визнано
недійсним договір купівлі-продажу
жилого будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4
від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідчений
приватним нотаріусом Лутугинського
нотаріального округу ОСОБА_6, реєстр №
2959. Скасовано реєстрацію права
власності на житловий будинок з
господарськими і побутовими будівлями
та спорудами, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, яка проведена Лутугинським
районним комунальним підприємством
«Бюро технічної інвентаризації» 14
серпня 2007 року на ім'я ОСОБА_5,
реєстраційний номер 19709823, запис номер
1084 в книзі № 8.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 14 жовтня 2013 року рішення
Лутугинського районного суду
Луганської області від 19 липня 2013 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий
збір в розмірі 229,40 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду
Луганської області від 14 жовтня 2013
року, а рішення суду першої інстанції
залишити в силі, мотивуючи свої вимоги
неправильним застосуванням судом норм
матеріального права та порушенням норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач довів відсутність в учасників
правочину наміру створити юридичні
наслідки на момент вчинення правочину.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, апеляційний суд виходив із того,
що судом першої інстанції не
досліджено правові наслідки укладення
спірного договору купівлі-продажу
житлового будинку і на підставі
протилежних доказів витлумачив дії
відповідачів як такі, що не створюють
правових наслідків.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна, оскільки суд
дійшов їх без повного, всебічного та
об'єктивного з'ясування обставин
справи, прав і обов'язків сторін у цих
правовідносинах, неправильно
застосувавши норми матеріального та
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, яке було видане 19 червня 2002
року державним нотаріусом
Лутугинської державної нотаріальної
контори, належав жилий будинок з
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, який
знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 ( а.с.
12).

14 серпня 2007 року ОСОБА_4, яка діяла від
імені ОСОБА_3 на підставі довіреності,
посвідченої приватним нотаріусом
ОСОБА_7, уклала договір купівлі-продажу
вищевказаного будинку з ОСОБА_5, який
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_6 Ціна договору вказана 252 500,00 грн,
які представник продавця отримала від
покупця під час оформлення договору.
Сторони підтверджують факт повного
розрахунку за проданий жилий будинок (
а.с. 16).

Постановою прокурора Лутугинського
району від 12 листопада 2008 року порушено
кримінальну справу стосовно ОСОБА_4 за
ознаками складу злочину, передбаченого
ч. 4 ст. 190 КК України шахрайство, вчинене
в особливо великих розмірах або
організованою группою.

У червні 2008 року ОСОБА_4 надала ОСОБА_5
розписку, зі змісту якої вбачається, що
вона визнає відмову ОСОБА_5 від
договору купівлі-продажу жилого
будинку та зобов'язується повернути
кредитні кошти ПАТ КБ «ПриватБанк»,
оформити пере-кредитування до 20
вересня 2008 року ( а.с.19).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам, особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності, волевиявлення
учасника правочину мав бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 234 ЦК України передбачає, що
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Фіктивний правочин характеризується
тим, що сторони вчиняють такий правочин
лише для виду, знаючи заздалегідь, що
він не буде виконаний. При вчиненні
фіктивного правочину сторони мають
інші цілі, ніж ті, що передбачені
правочином. При чому такі цілі можуть
бути протизаконними, або фіктивний
правочин може взагалі не мати правової
мети. Фіктивним може бути визнаний
будь-який правочин, якщо він не має на
меті встановлення правових наслідків,
незалежно від того, в якій формі він
вчинений, його нотаріального
посвідчення та державної реєстрації.

При фіктивному правочині у сторін
правочину відсутній намір створити ті
правові наслідки, які задекларовані у
правочині. Тобто волевиявлення
учасників правочину не відповідає їх
дійсній волі. Ознаками фіктивності
договору є: наявність зовнішньої форми
правочину, що фіксує удавані наміри
сторін; відсутність у сторін дійсного
наміру створити наслідки, які
зумовлювалися у цьому правочині. Тобто
має місце лише імітація правочину. У
діях сторін, що імітують правочин,
відсутня головна ознака правочину -
спрямованість на встановлення,
припинення або іншу видозміну
цивільних правовідносин.

Фіктивний правочин є нікчемний,
оскільки особи, що вчиняють його, не
мають на увазі і не бажають настання
правових наслідків, які могли б
виникнути внаслідок здійснення
правочину такого типу.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи рішення про
відмову в задоволених позовних вимог,
апеляційний суд на порушення вимог ст.
214 ЦПК України не звернув увагу на
обставини, які мають значення для
вирішення справи.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини
справи, дослідивши надані сторонами
докази, вислухавши пояснення сторін у
справі, суд першої інстанції дійшов по
суті правильного висновку про
задоволення позовних вимог.

Скасовуючи рішення, ухвалене згідно із
законом, апеляційний суд дійшов
помилкового висновку, що постановлене
судом першої інстанції рішення не
відповідає вимогам закону.

Колегія суддів не може погодитися з
таким висновком, так як він є
необґрунтованим і таким, що не
відповідає вимогам закону.

За таких обставин, ураховуючи те, що
апеляційним судом помилково скасовано
рішення суду першої інстанції,
ухвалене згідно із законом, рішення
апеляційного суду на підставі ст. 339 ЦПК
України підлягає скасуванню із
залишенням у силі рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 14 жовтня 2013 року скасувати,
а рішення Лутугинського районного суду
Луганської області від 19 липня 2013 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. ГорелкінаСудді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко І.М.
Завгородня Ю.Г. Іваненко