Номер провадження №
інстанції: Кисельов В.К.
Доповідач: Ісаєва Н.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Луняченка А.В., Комлевої
О.С.,

при секретарі:Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Суворівського
районного суду м. Одеси від 3 грудня 2013
року у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
„Державний ощадний банк України" в
особі Одеського обласного відділення
Публічного акціонерного товариства
„Державний ощадний банк України" до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, внесення змін до
договору, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне
товариство „Державний ощадний банк
України" в особі Одеського обласного
відділення Публічного акціонерного
товариства „Державний ощадний банк
України" звернулось з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, внесення змін до
договору.

Позовні вимоги мотивовані
тим, що між Відкритим акціонерним
товариством "Державний ощадний банк
України в особі філії - Одеське обласне
управління ВАТ "Ощадбанк" (надалі Банк)
з ОСОБА_3 29 листопада 2007р. укладено
договір відновлювальної кредитної
лінії № 2139 -н на суму 447 900,00 (чотириста
сорок сім тисяч дев'ятсот) гривень,
строком до 29 листопада 2017 року, а також
сплатити проценти за користування
Кредитом в розмірі 16,5 річних, комісійні
винагороди та інші платежі в порядку,
на умовах та в стоки, визначені цим
Договором.

У забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
Банком та ОСОБА_3 29 листопада 2007 року
укладено іпотечний договір, предметом
якого є нерухоме майно, а саме:-
квартира АДРЕСА_1, та має наступні
характеристики: загальна площа: 73,8
кв.м.; житлова площа: 47,9 кв.м.; кількість
кімнат: 4 (чотири), належить
Іпотекодавцю на праві приватної
власності на підставі договору
купівлі-продажу квартири, посвідченого
ОСОБА_4,приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу, 29
травня 2002 року за реєстрованим № 4669,
зареєстрованого в Одеському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості 08
серпня 2002 року за №319 на стор. 58 в кн.. 451
пр. реєстраційний номер в Реєстрі прав
власності на нерухоме майно 20654229.

AT "Державний ощадний банк
України" належним чином виконав свої
зобов'язання за кредитним договором, а
саме надав кредит ОСОБА_3 на споживчі
цілі.

Згідно з п. п. 3.3.1., 3.3.2., 3.3.3.,
3.3.5., договору відновлювальної
кредитної лінії № 2139 -н ОСОБА_3
зобов'язався належним чином виконувати
взяті на себе зобов'язання, повернути
кредит в сумі 134 400,00 Євро та своєчасно
сплачувати відсотки за користування
кредитом, своєчасно сплачувати
комісійні винагороди, а у випадку
невиконання або неналежного виконання
взятих на себе зобов'язань по
зазначеному договору сплатити штрафні
санкції. У разі порушення умов
кредитного договору та іпотечного
договору на вимогу банку достроково
повернути кредит з одночасною сплатою
відсотків за фактичний час
користування кредитними ресурсами,
комісійних винагород, штрафів та інших
належних до сплати платежів відповідно
до чинного законодавства, також
відповідач зобов'язався відповідати
всіма власними коштами та майном по
своїх зобов'язаннях, що випливають з
цього договору.

Відповідно п. 3.2.2 кредитного
договору № 2213-н банк має право при
виникненні простроченої
заборгованості за кредитом та/або
процентами та комісійними
винагородами (у разі їх стягнення
згідно з умовами цього Договору), а
також в інших випадках, передбаченим
цим Договором, та стягнути
заборгованість за цим Договором в
примусовому порядку, в тому числі,
шляхом звернення стягнення на
заставлене майном.

Рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 18.08.2011р. по
справі за позовом AT «Ощадбанк» до
ОСОБА_3 з відповідачів було стягнуто
заборгованість за кредитним договором
на суму 588 019,95 грн.

Однак, оскільки договір не було
розірвано, а ухвалення рішення не є
підставою для припинення нарахування
відсотків та пені за кредитом, то з
моменту ухвалення рішення, відповідно
до п. 1.5.1.1. кредитного договору кредит
було нараховано відсотки та пеню, у
зв'язку з чим з моменту ухвалення
рішення виникла заборгованість за
кредитом.

Станом 06.12.2012р. складає
заборгованість складала суму - 184 079,54
грн., яка складається із: прострочених
процентів за користування кредитом за
період з 16.04.2011р. по 06.12.2012 р. -122 615,02 грн.;
пені згідно даних АБС «Барс «Millennium» за
період з 18.04.2011р. по 06.12.2012 р.-61 464,52 грн.

В процесі судового засіданні
представник позивача надала уточнений
розрахунок заборгованості станом на
04.10.2013р., з урахуванням заборгованості,
яка була стягнута за рішенням
Суворовського районного суду м. Одеси
від 18.08.2011р.

Так станом 04.10.2013р. заборгованість
відповідача становить: проценти за
користування кредитом за період з
01.04.2011р. по 04.10.2013р. у розмірі 122615 гривень
02 копійки, пеню за прострочення сплати
основного боргу за період з 16.04.2011р. по
04.10.2013р. у розмірі 21970 гривень 49 копійок,
пеню за прострочення сплати відсотків
за договором за період з 16.04.2011р. по
04.10.2013р. у розмірі 35415 гривень 71 копійка,
а всього стягнути суму у розмірі 180001
(сто вісімдесят тисяч одна) гривна 22
(двадцять дві) копійки.

Вищевказану заборгованість
позивач просить стягнути з
відповідача.

Крім того, позивач просить
внести зміни до договору
відновлювальної кредитної лінії № 2139-н
від 29.11.2007р., який був укладений між
ОСОБА_3 та Публічним акціонерним
товариством „Державний ощадний банк
України"в п. З слова та цифри «на 24
(двадцять чотири) місяців» з терміном
остаточного погашення кредиту не
пізніше 29.11.2017 року» замінити на
«терміном остаточного погашення
кредиту встановити дату подання
позовної заяви»;

в п. 1.2 «сплату останнього ануїтетного
платежу здійснити до 19 листопада 2017 р.»
замінити на «остання сплата процентів
повинна бути здійснена не пізніше
подання цієї позовної заяви».

В судовому засіданні
представник позивача підтримав
позовні вимоги та просив стягнути з
відповідача заборгованість, яка
виникла станом на 04.10.2013р..

Представник відповідача
позовні вимоги визнав частково та
пояснив, що відповідач визнає позовні
вимоги в частині внесення змін до
договору відновлювальної кредитної
лінії № 2139-н від 29.11.2007р.. Однак позовні
вимоги в частині стягнення
заборгованості не визнає, вважаючи їх
необґрунтованими.

Рішенням суду позов
задоволено частково.

На рішення суду відповідач
приніс апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду частково
скасувати, постановити нове, яким
відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на те, що судом неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи, а також, що судом порушено
норми матеріального та процесуального
права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України ,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень,
а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив матеріали справи, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіжанні
встановлено наступне.

Між Відкритим акціонерним
товариством "Державний ощадний банк
України в особі філії - Одеське обласне
управління ВАТ "Ощадбанк" (надалі Банк)
з ОСОБА_3 29 листопада 2007р. укладено
договір відновлювальної кредитної
лінії № 2139 -н на суму 447 900,00 (чотириста
сорок сім тисяч дев'ятсот) гривень,
строком до 29 листопада 2017 року, а також
сплатити проценти за користування
Кредитом в розмірі 16,5 річних, комісійні
винагороди та інші платежі в порядку,
на умовах та в стоки, визначені цим
Договором.

У забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
Банком та ОСОБА_3 29 листопада 2007 року
укладено іпотечний договір, предметом
якого є нерухоме майно, а саме -
квартира АДРЕСА_1, та має наступні
характеристики: загальна площа: 73,8
кв.м.; житлова площа: 47,9 кв.м.; кількість
кімнат: 4 (чотири), належить
Іпотекодавцю на праві приватної
власності на підставі договору
купівлі-продажу квартири, посвідченого
ОСОБА_4.,приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу, 29
травня 2002 року за реєстрованим № 4669,
зареєстрованого в Одеському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості 08
серпня 2002 року за №319 на стор. 58 в кн.. 451
пр. реєстраційний номер в Реєстрі прав
власності на нерухоме майно 20654229.

AT "Державний ощадний банк України"
належним чином виконав свої
зобов'язання за кредитним договором, а
саме надав кредит ОСОБА_3 на споживчі
цілі.

Згідно з п. п. 3.3.1., 3.3.2., 3.3.3., 3.3.5.,
договору відновлювальної кредитної
лінії № 2139 - ОСОБА_3 зобов'язався
належним чином виконувати взяті на
себе зобов'язання, повернути кредит в
сумі 134 400,00 Євро та своєчасно
сплачувати відсотки за користування
кредитом, своєчасно сплачувати
комісійні винагороди, а у випадку
невиконання або неналежного виконання
взятих на себе зобов'язань по
зазначеному договору сплатити штрафні
санкції. У разі порушення умов
кредитного договору та іпотечного
договору на вимогу банку достроково
повернути кредит з одночасною сплатою
відсотків за фактичний час
користування кредитними ресурсами,
комісійних винагород, штрафів та інших
належних до сплати платежів відповідно
до чинного законодавства, також
відповідач зобов'язався відповідати
всіма власними коштами та майном по
своїх зобов'язаннях, що випливають з
цього договору.

Відповідно п. 3.2.2 кредитного
договору № 2213-н банк має право при
виникненні простроченої
заборгованості за кредитом та/або
процентами та комісійними
винагородами (у разі їх стягнення
згідно з умовами цього Договору), а
також в інших випадках, передбаченим
цим Договором, та стягнути
заборгованість за цим Договором в
примусовому порядку, в тому числі,
шляхом звернення стягнення на
заставлене майном.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 18.08.2011р. по справі за
позовом AT «Ощадбанк» до ОСОБА_3 з
відповідачів було стягнуто
заборгованість за кредитним договором
на суму 588 019, 95 грн., а саме
заборгованість за основним кредитом у
розмірі 373244 гривні, прострочену
заборгованість за кредитом у розмірі
74656 гривень, заборгованість за пенею за
прострочення сплати основного кредиту
у розмірі 12822 гривні 29 копійок,
заборгованість за пенею у розмірі 8139
гривень 39 копійок. При цьому,
вищевказана заборгованість виникла
станом на 15.04.2011р., а заборгованість по
відсоткам на 01.04.2011р.

Однак, оскільки договір не було
розірвано, а ухвалення рішення не є
підставою для припинення нарахування
відсотків та пені за кредитом, то з
моменту ухвалення рішення, відповідно
до п. 1.5.1.1. кредитного договору кредит
було нараховано відсотки та пеню, у
зв'язку з чим з моменту ухвалення
рішення виникла заборгованість за
кредитом.

Згідно наданого розрахунку
заборгованості станом 04.10.2013р.
заборгованість відповідача становить:
проценти за користування кредитом за
період з 01.04.2011р. по 04.10.2013р. у розмірі
122615 гривень 02 копійки, пеню за
прострочення сплати основного боргу за
період з 16.04.2011р. по 04.10.2013р. у розмірі 21970
гривень 49 копійок, пеню за прострочення
сплати відсотків за договором за
період з 16.04.2011р. по 04.10.2013р. у розмірі 35415
гривень 71 копійка, а всього у розмірі
180001 (сто вісімдесят тисяч одна) гривна 22
(двадцять дві) копійки.

Таким чином, відповідач
порушив договірні зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Стаття 626 ЦК України
визначає, що договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У статті 627 ЦК України
встановлено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України встановлено,
що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК
України договір кредиту складений в
простій письмовій формі, у
відповідності із законом.

Частиною 2 ст. ст. 1050 ЦК
України встановлено, що якщо договором
встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
"Державний ощадний банк України" в -
особі філії - Одеського обласного
управління AT „Ощадбанк" проценти за
користування кредитом за період з
01.04.2011р. по 04.10.2013р. у розмірі 122615 гривень
02 копійки, пеню за прострочення сплати
основного боргу за період з 16.04.2011р. по
04.10.2013р. у розмірі 21970 гривень 49 копійок,
пеню за прострочення сплати відсотків
за договором за період з 16.04.2011р. по
04.10.2013р. у розмірі 35415 гривень 71 копійка,
а всього стягнути суму у розмірі 180001
(сто вісімдесят тисяч одна) гривна 22
(двадцять дві) копійки, тобто в меншому
розміру аніж заявлено позивачем в
первісних позовних вимогах, тому
позовні вимоги підлягали частковому
задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК
України, договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною
та в інших випадках, встановлених
договором або законом. При цьому,
істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої
цим шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

В зв'язку з тим, що відповідач не
виконує умови договору, то позивач має
право вимагати розірвання договору,
або внесення змін, відповідно до яких
відносини щодо договору припиняються.

Таким чином, внесено рішенням
суду зміни до договору відновлювальної
кредитної лінії № 2139-н від 29.11.2007р., який
був укладений між ОСОБА_3 та Публічним
акціонерним товариством „Державний
ощадний банк України" в п. З слова та
цифри «на 24 (двадцять чотири) місяців» з
терміном остаточного погашення
кредиту не пізніше 29.11.2017року» замінити
на «терміном остаточного погашення
кредиту встановити дату подання
позовної заяви»;

в п. 1.2 «сплату останнього ануїтетного
платежу здійснити до 19 листопада 2017 р.»
замінити на «остання сплата процентів
повинна бути здійснена не пізніше
подання цієї позовної заяви».

В цій частині рішення
сторонами не оскаржено.

Доводи апеляційної скарги не
приймаються до уваги, оскільки
спростовуються матеріалами справи, а
письмових доказів на підтвердження
доводів апеляційної скарги до
апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів розглянувши скаргу в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, вважає, що суд
першої інстанції порушень
матеріального та процесуального права
при вирішенні справи не допустив,
рішення суду відповідає фактичним
обставинам справи, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги на увагу не
заслуговують та задоволенню не
підлягають, підстави для ухвалення
нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши
справу, прийшла до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, в зв'язку з чим,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1
п. 1, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Суворівського
районного суду м. Одеси від 3 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту проголошення, однак її
може бути оскаржено до суду касаційної
інстанції, на протязі двадцяти днів.

Головуючий- суддя Н.В.Ісаєва

Судді:
А.В.Луняченко

О.С.Комлева