Справа № 565/1878/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року
м. Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд
Рівненської області під головуванням

суддіДемчини Т.Ю.при
секретаріКовальчук В.С.,з участю
представника позивача
ОСОБА_3,представника
відповідачаСолодкого Д.Д.,представника
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_5, розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_6 до відділу державної
виконавчої служби Кузнецовського
міського управління юстиції
Рівненської області про виключення
майна з акту опису і арешту, скасування
постанови державного виконавця, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до
відділу державної виконавчої служби
Кузнецовського міського управління
юстиції Рівненської області про зняття
арешту з 1/6 частини квартири АДРЕСА_1,
накладеного згідно з актом опису і
арешту майна від 14.02.13 р., складеного
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Кузнецовського міського управління
юстиції Рівненської області (надалі -
відділу ДВС) Солодким Д.Д., а також про
скасування постанови про призначення
експерта, суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання
для участі у виконавчому провадженні,
винесену 12.11.13 р. державним виконавцем
відділу ДВС Солодким Д.Д. у виконавчому
провадженні з виконання судового
рішення за виконавчим листом № 1711/1597/12,
виданим Кузнецовським міським судом
Рівненської області 14.09.12 р. про
стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7
боргу в сумі 25540,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
відділом ДВС здійснюється виконавче
провадження з виконання судового
рішення про стягнення коштів в сумі
25540,27 грн. з боржника ОСОБА_6 на користь
стягувача ОСОБА_7 Під час здійснення
виконавчого провадження згідно з актом
опису і арешту майна від 14.02.13 р.
державним виконавцем було накладено
арешт на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1,
яка належить позивачці. 12.11.13 р.
державним виконавцем відділу ДВС було
винесено постанову про призначення
експерта з метою проведення експертної
оцінки арештованого нерухомого майна.
Зазначене свідчить про початок
процедури примусової реалізації майна
позивачки, що порушує права як
боржника, так і інших осіб, які
проживають у квартирі, в тому числі і
неповнолітньої дочки позивачки.
Звернення стягнення на частку у майні,
що на праві спільної часткової
власності належить кільком особам, без
виділення цієї частки в натурі
суперечить вимогам ст.366 ЦК України.
Процедуру звернення стягнення на
частку, що належить ОСОБА_6, розпочато
до виділу цієї частки в натурі, а також
за відсутності згоди на це органу опіки
та піклування, яка є обов'язковою у
зв'язку з тим, що квартирою
користується також і неповнолітня
дитина.

Позивачка ОСОБА_6 до суду не з'явилась,
подала заяву про повне підтримання
позовних вимог та розгляд справи у її
відсутності.

В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_3 вимоги позовної заяви
підтримала в повному обсязі та з
підстав, викладених у позові, просила
суд його задовольнити.

Представник відповідача Солодкий Д.Д. в
судовому засіданні вимоги позовної
заяви не визнав в повному обсязі та
подав суду письмові заперечення проти
позову. Заперечення обґрунтовуються
тим, що постанову державного виконавця
від 21.11.12 р. про арешт майна боржника та
заборону його відчуження, а також акт
державного виконавця опису і арешту 1/6
частини квартири боржник у виконавчому
провадженні ОСОБА_6 у порядку,
передбаченому ст.57 Закону України «Про
виконавче провадження» не оскаржувала.
У запереченнях зазначається про те, що
опис та арешт 1/6 частини квартири, яка
належить ОСОБА_6, не порушує прав
малолітньої ОСОБА_8, оскільки дитина
також має право власності на іншу 1/6
частину цієї квартири. З цих підстав
представник відповідача Солодкий Д.Д.
просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - стягувач у
виконавчому провадженні ОСОБА_7 до суду
не з'явився, подав заяву про розгляд
справи у його відсутності з участю його
представника.

Представник третьої особи ОСОБА_5 в
судовому засіданні вимоги позовної
заяви не визнав та подав письмові
заперечення, які обґрунтовував тим, що
позивачка пропустила встановлені ст.57
Закону України «Про виконавче
провадження» строки оскарження акту
опису і арешту майна, а її посилання на
норми ст.60 цього Закону як на підставу
судового захисту своїх прав, є
безпідставним. Вирішення питання
продажу частки у спільному майні
можливе лише після проведення
експертної оцінки такого майна, чому
передує призначення експерта. Права
неповнолітньої ОСОБА_8 ніким не
порушуються, оскільки стягнення на
майно, яке належить дитині, не
звертається. З цих підстав ОСОБА_5
просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Ухвалою суду від 11.02.14 р. провадження у
даній цивільній справі в частині
вимоги ОСОБА_6 про скасування постанови
про призначення експерта, суб'єкта
оціночної діяльності - суб'єкта
господарювання для участі у
виконавчому провадженні, винесеної
12.11.13 р. державним виконавцем відділу
ДВС Солодким Д.Д. - закрито на підставі
ст.205 ЦПК України.

Вирішуючи позов в частині вимоги про
зняття арешту з майна, суд прийшов до
висновку про наявність підстав для її
задоволення. При цьому суд встановив та
врахував наступне.

Судом встановлено, що квартири АДРЕСА_1
на праві спільної часткової власності
з рівними частками по 1/6 належить
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, а також
ОСОБА_6 та ОСОБА_8.

Судом встановлено і учасниками процесу
не оспорюється, що після укладення
шлюбу ОСОБА_6 отримала прізвище
«ОСОБА_6», а ОСОБА_8 являється
неповнолітньою дитиною позивачки.

Судом встановлено також, що на
виконанні у відділі ДВС знаходиться
виконавчий лист Кузнецовського
міського суду Рівненської області про
стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7
25540,27 грн.

Під час виконання судового рішення,
постановою державного виконавця
відділу ДВС Солодкого Д.Д. від 21.11.12 р.
накладено арешт на все майно, що
належить ОСОБА_6, із забороною його
відчуження.

Судом встановлено, що державним
виконавцем відділу ДВС Солодким Д.Д. 14
лютого 2013 року у вищезазначеному
виконавчому провадженні було
проведено опис майна, що належить
боржнику, під час якого описано та
арештовано 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.
На описане майно накладено арешт без
обмеження права користування.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про
виконавче провадження», звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. Стягнення за виконавчими
документами звертається в першу чергу
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, у тому
числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитарних установах. У разі
відсутності у боржника коштів та інших
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
також на належне боржнику інше майно,
за винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Як вбачається з вищезазначеної норми,
арешт майна, його вилучення та
примусова реалізація є стадіями
звернення стягнення на майно боржника.

Відповідачем суду не доведено, що у
боржника ОСОБА_6 відсутні кошти та інші
цінності, достатні для задоволення
вимог стягувача ОСОБА_7, хоча лише такі
обставини можуть бути передумовою
звернення стягнення на майно боржника.

Статтею 366 ЦК України встановлено
особливості звернення стягнення на
частку у майні, що є у спільній
частковій власності. Цією нормою,
зокрема, передбачено, що кредитор
співвласника майна, що є у спільній
частковій власності, у разі
недостатності у нього іншого майна, на
яке може бути звернене стягнення, може
пред'явити позов про виділ частки із
спільного майна в натурі для звернення
стягнення на неї.

Таким чином, законодавством
передбачено виділ частки зі спільного
майна в натурі як передумову зверненню
на неї стягнення.

Зазначена норма узгоджується із
положеннями ст.57 Закону України «Про
виконавче провадження», відповідно до
якої про проведення опису майна
боржника і накладення на нього арешту
державний виконавець складає акт опису
та арешту майна боржника. Під час
проведення опису та арешту майна
боржника державний виконавець має
право оголосити заборону
розпоряджатися ним, а в разі потреби -
обмежити права користування майном,
здійснити опечатування або вилучити
його у боржника та передати на
зберігання іншим особам, про що
зазначається в акті опису та арешту.
Вид, обсяг і строк обмеження
встановлюються державним виконавцем у
кожному конкретному випадку з
урахуванням властивостей майна, його
значення для власника чи володільця,
необхідності використання та інших
обставин. Вилучення арештованого майна
з передачею його для реалізації
здійснюється у строк, встановлений
державним виконавцем, але не раніше ніж
через п'ять днів після накладення
арешту. Продукти та інші речі, що швидко
псуються, вилучаються і передаються
для продажу негайно після накладення
арешту.

Із змісту вищезазначеної статті
вбачається, що майно, що описується
державним виконавцем, має бути
індивідуально визначене, що у
відношенні до майна, що перебуває у
спільній власності, означає його виділ
в натурі.

Судом встановлено і учасниками процесу
не оспорюється, що виділ в натурі 1/6
частки ОСОБА_6 у спільній частковій
власності на квартиру АДРЕСА_1 не
проводився. З поданням про визначення
частки ОСОБА_6 у спільному майні, на яке
підлягає зверненню стягнення,
державний виконавець в порядку ст.52
Закону України «Про виконавче
провадження» до суду не звертався.

За таких обставин суд прийшов до
висновку про те, що процедуру звернення
стягнення на майно ОСОБА_6 розпочато з
порушенням вимог законодавства щодо
попереднього виділу в натурі частки у
спільному майні, що їй належить.

Відповідно до чч.1, 5 ст.60 Закону України
«Про виконавче провадження», особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту. У всіх інших
випадках незавершеного виконавчого
провадження арешт з майна чи коштів
може бути знятий за рішенням суду.

З огляду на вищезазначену норму суд
прийшов до висновку, що позивачкою
обрано вірний спосіб захисту свого
порушеного права.

Відповідно до ст.386 ЦК України, власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Враховуючи викладене, на підставі
ст.ст.366, 386 ЦК України, ст.ст.52, 57, 60, 63
Закону України «Про виконавче
провадження», керуючись ст.ст.8, 10, 60, 61,
209, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Кузнецовського
міського управління юстиції
Рівненської області виключити 1/6
частину квартири АДРЕСА_1, з акту опису
і арешту майна від 14 лютого 2013 року,
складеного державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Кузнецовського міського управління
юстиції Рівненської області Солодким
Д.Д.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Рівненської області через
Кузнецовський міський суд протягом
десяти діб з дня його проголошення. У
разі ухвалення рішення у відсутності
особи, яка бере участь у справі,
апеляційна скарга подається протягом
десяти діб з дня отримання його копії.

Головуючий: