Номер справи 623/4838/13-ц
Номер провадження 2/623/201/2014
РІШЕННЯ

іменем України

20 лютого 2014 року
Ізюмський міськрайонний суд
Харківської області

в складі: головуючого судді:
Вергун І. В.

при секретарі:
Ардашева Я. В.

за участю судового розпорядника:
Павлюченко Т. А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
визнання права власності на 1/3 частину
домоволодіння АДРЕСА_1.

В подальшому позивач уточнив свої
позовні вимоги і просить суд розділити
рухоме майно набуте з відповідачкою в
період шлюбу, виділити йому автомобіль
« FORD Mondeo» 2001 року випуску, номерний знак
НОМЕР_1, вартістю 67000 гривень.

Відповідачу виділити:

- комп'ютер стаціонарний з аудіо
системою « СВЕН» та комп'ютерним столом
на суму 5700 гривень;

- холодильник « Самсунг»,
двокамерний з кристалічним дисплеєм на
суму 4500 гривень;

- мікрохвильову піч « Самсунг»
вартістю 635 гривень;

- двоспальне ліжко з тумбами 2660
гривень;

- пилосос « Самсунг» вихровий з
турбо - щіткою, вартістю 735 гривень;

- кондиціонер « Ханса» вартістю 2500
гривень;

- пенал кухонний, вартістю 425
гривень;

- люстра, вартістю 1200 гривень;

- обладнання радіо - інтернет,
вартістю 1600 гривень;

- тюнер супутникового телебачення
« Стронг» з антеною, вартістю 600
гривень;

- гума зимова на автомобіль « FORD » ,
вартістю 1000 гривень;

- котел газовий « Житомир»,
вартістю 2000 гривень;

- помпа для води до котла у зборі ,
вартістю 800 гривень;

- люстра вартістю120 гривень;

- люстра , вартістю 70 гривень;

- шпалери флезелінові ( 25 шт.) ,
вартістю 220 гривень за штуку, на 5500
гривень;

- фотоапарат цифровий « Кенон»
вартістю 800 гривень;

- стіл металевий до гаражу,
вартістю 250 гривень;

- стіл журнальний, вартістю 230
гривень;

- тумба під телевізор , вартістю 260
гривень;

- ламінат, ціною 112 гривень за кв. м.,
вартістю 5600 гривень;

- пластикові плінтуса, вартістю 540
гривень;

- телевізор « Тошиба», вартістю 200
гривень;

- диван, зеленого кольору, вартістю
600 гривень;

- стінка дитяча, вартістю 1000
гривень;

- двері металеві, вартістю 1700
гривень;

- п'ять пластикових вікон, розміром
1,40х1,20 м, загальною вартістю 5300 гривень;

- палац овальний, вартістю 800
гривень;

- м'який куточок , вартістю 4000
гривень;

- пральна машина автомат «
Індезіт», вартістю 800 гривень;

- кухонний куточок зі столом та
стільцями, вартістю 400 гривень;

- стінку меблеву на кухню білого
кольору, вартістю 500 гривень;

- газова плита « Індезіт», вартістю
600 гривень;

- комп'ютер стаціонарний, вартістю
300 гривень;

- принтер « Лексмарк - 25», вартістю
50 гривень;

- пральна машина - автомат з прямим
приводом, вартістю 3000 гривень;

- мікрохвильова піч « Самсунг»,
вартістю 100 гривень;

- тюнер супутникового телебачення
« Стронг» з картопийомником та
інтернет з'єднанням та антеною,
вартістю 700 гривень;

- палац зеленого кольору, вартістю
300 гривень;

- кабельна мережа « Інтернет» ВПАТ
« Ізюмтелеком», вартість підключення 600
гривень;

- оформлення права власності
придбаного у шлюбі автомобіля « FORD Mondeo»
2001 року випуску , номерний знак НОМЕР_1 ,
3277,02 гривень;

- вклад в сумі 1000 гривень ;

- 200 доларів США, а всього на суму
64692,02 гривні.

Оскільки вартість домоволодіння
істотно збільшилась за рахунок його
грошових

затрат, а також проведення будівельно -
ремонтних робіт, як в самому
домоволодінні, так і на прибудинковій
території, просить суд визнати за ним
право власності на 1/3 частину житлового
будинку АДРЕСА_1.

Відповідачка позов не визнала,
посилаючись на його безпідставність,
оскільки позивач не надав суду доказів
того, що вартість майна яке підлягає
розподілу, на момент розгляду справи
відповідає дійсній вартості, частина
майна подарована батьками. Не дійшли
згоди по вартості майна на момент
розгляду справи в суді.

Крім цього вважає, що вимоги
позивача про визнання права на спірний
будинок є необґрунтованим, оскільки її
батьки наймали будівельні бригади, які
робили ремонтні робити в будинку,
оплачував ремонтні роботи її батько.
Не надав суду доказів про істотне
збільшення вартості будинку.

Судовим розглядом встановлено, не
заперечується сторонами і
підтверджується наявними у справі
доказами, що сторони перебували у шлюбі
з 10 серпня 2002 року до 16 грудня 2013 року,
який був розірваний згідно рішення
Ізюмського міськрайонного суду
Харківської області від 16 грудня 2013
року ( а.с.7,10).

Від шлюбу мають малолітнього сина
ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.8).

Згідно інформаційної довідки з Реєстру
прав власності на нерухоме майно
вбачається, що власником будинку
АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, дійсна
інвентаризаційна вартість житлового
будинку з надвірними будівлями складає
252315 гривень. Підставою виникнення
права власності є договір дарування
посвідчений Ізюмським приватним
нотаріусом 03.03.2009 року ( а.с.27-29,96).

Позивачем по справі згідно договору
від 24.12.2012 року був підключений
інтернет в

домоволодіння АДРЕСА_1, вартість
підключення становить 600 гривень (
а.с.107).

Рішенням Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 02 жовтня
2008

року за ОСОБА_5 визнано право власності
на самочинно збудовані споруди в
домоволодінні АДРЕСА_1, а саме: гараж,
сарай, вбиральня.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60
СК України майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та чоловіку
на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України, якщо
майно дружини, чоловіка за час шлюбу
істотно збільшилось у своїй вартості,
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого з
подружжя, вона в разі спору може бути
визнана за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Із роз'яснень викладених у п. 23
постанови Пленуму Верховного Суду
України « Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21 грудня
2007 року № 11 вбачається, що майно, яке
належало одному з подружжя, може бути
віднесено до спільної сумісної
власності укладеною при реєстрації
шлюбу угодою (шлюбним договором) або
визнано такою власністю судом на тих
підставах, що за час шлюбу його
цінність істотно збільшилась
внаслідок трудових або грошових затрат
другого з подружжя чи їх обох.

Для застосування передбачених
зазначеною статтею правил збільшення
вартості майна повинно відбуватися
внаслідок затрат подружжя і наявним
повинно бути істотне збільшення
вартості майна, як об'єкта та його
якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та
істотність такого збільшення підлягає
з'ясуванню шляхом порівняння станом на
час вирішення спору вартості об'єкта в
стані, що існував до поліпшення, та його
вартості після поліпшення і при цьому
сам по собі розмір грошових затрат
подружжя чи одного з них не є тим
фактором, який єдиний безумовно
свідчить істотність збільшення
вартості майна як об'єкта.

Згідно з п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№ 11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» , поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими ст.ст. 69-72
СК України та ст. 372 ЦК України.

Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсності його вартості на
час розгляду спору.

Під дійсною вартістю розуміється
грошова сума, за яку майно може бути
продано в даному населеному пункті чи
місцевості. Для її визначення при
необхідності призначається
експертиза.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України
передбачено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, не визнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог або заперечень, подавши
докази відповідно до вимог статей 57-60
ЦПК України

Крім цього, відповідно до ст. 16 ЦК
України встановлено, що звертаючись до
суду, позивач на власний розсуд обирає
спосіб захисту.

Обравши способом захисту визнання
права, позивач в силу ст. 10 ЦПК України
зобов'язаний довести правову та
фактичну підстави, які порушують його
права.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі й щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виник спір.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності ( частина 1-3 ст.
212 ЦПК України).

Оскільки позивачем не надано суду
доказів, як б свідчили про визнання
спірного будинку АДРЕСА_1 об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя на підставі ч. 1 ст. 62 СК
України.

Не надано позивачем вартості рухомого
майна, яке підлягає розподілу між
сторонами. Сторони в судовому
засіданні не погодили вартості майна,
що підлягає розподілу.

Керуючись статтями 10, 11, 209, 214-215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 60,69-72 СК України, ст. ст.
368,372 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про розподіл спільного майна
подружжя і визнання права власності на
1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1
відмовити..

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Ізюмський міськрайонний суд протягом 10
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду
І. В. Вергун