Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/778/437/14
інстанції Дмитрюк О.В.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Онищенко
Е.Асуддів:Ломейко В.О. Кухаря С.В.при
секретаріКамінській О.Є.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 02 грудня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» про
поділ майна подружжя, заміну сторони в
договорі та за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, третя особа: Публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк» про
поділ майна подружжя, про визнання
особистою приватною власністю
квартири, набутої під час шлюбу,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_6 звернулась до суду з вказаним
позовом до суду посилаючись на те, що
07.12.1995 року вона уклала шлюб з
відповідачем. У липні 2012 року їх
стосунки різко погіршились і
відповідач пішов від неї, вони не
спілкуються, спільне господарство не
ведуть, у зв'язку з чим вона прийняла
рішення про поділ майна, яке є їх
спільною сумісною власністю.

До складу спільного майна входить,
зокрема, придбана ними у 1996 році
квартира АДРЕСА_1. Квартира була
придбана на вторинному ринку за
договором купівлі-продажу № 1047/2780,
зареєстрованим Запорізькою товарною
біржею «Гілея». Покупцем виступав
відповідач, хоча квартиру було
придбано за їх спільні кошти під час
перебування у шлюбі. Також їх спільним
майном є придбані під час перебування у
шлюбі меблі, побутова техніка та інше
нерухоме майно, яке знаходиться у
квартирі.

Вона завжди була домогосподаркою, а
відповідач займався підприємницькою
діяльністю, як фізична особа -
підприємець, в тому числі і з
оформленням частини бізнесу на неї, як
на суб'єкта підприємницької
діяльності. Восени 2006 року ОСОБА_5
запропонував їй допомогти йому в тому,
щоб отримати кредит на ведення бізнесу
в ПАТ «ОТП Банк» в сумі 60 000 доларів США.
Оскільки вона вважала, що успішне
ведення бізнесу чоловіком є запорукою
міцності їх подружжя, вона не
заперечувала та вжила всіх заходів, які
запропонував чоловік, зокрема
підписала кредитний договір №
CNL-200/426/2006 від 05.12.2006 року з ПАТ «ОТП
Банк». Кредитними коштами
розпоряджався чоловік, гроші на
погашення кредиту та відсотків по
ньому їй також давав чоловік і за його
вказівкою вона здійснювала відповідні
фінансові операції.

Оскільки ОСОБА_5 використав кредитні
кошти для ведення свого власного
бізнесу, то він повинен нести
відповідальність за кредитним
договором, а також мати можливість
забезпечити виконання цих зобов'язань
належним лише йому майном. Квартира, що
є їх спільною сумісною власністю не
може бути розділена в натурі.

Ст. 71 СК України, передбачена
можливість присудження одному із
подружжя грошової компенсації замість
його частки у спільному майні, тому
вважає за необхідне вимагати стягнення
грошової компенсації за її частку в
квартирі в сумі 217 171 грн., оскільки
загальна вартість квартири, що
визначена в договорі іпотеки складає
434352 грн.

Всі рухомі речі, що знаходяться в
квартирі і належать їй та ОСОБА_5 на
праві спільної сумісної власності вона
оцінює в 7171 грн., та просить визнати за
нею право власності на вказане майно та
побутове обладнання.

ОСОБА_6, посилаючись на ст.ст. 65, 71 СК
України, просила суд змінити кредитний
договір № CNL-200/426/2006 від 05.12.2006 pоку,
укладений між нею та банком визнавши
ОСОБА_5 позичальником
(кредитоутримувачем) за цим договором;
визнати за ОСОБА_5 право

власності на квартиру АДРЕСА_1; визнати
за нею право власності на все рухоме
майно: піаніно «Берлін», вартістю 3671
грн.; холодильник «Вайрпул», вартістю 800
грн.; автоматичну пральну машину,
вартістю 500 грн.; телевізор «Самсунг»,
вартістю 600 грн.; килим, вартістю 400 грн.;
пилосос «Томпсон», вартістю
400грн.ротанговий набір меблів, вартістю
800 грн.; все інше малоцінне та зношене
рухоме майно загальною вартістю 7171
грн., яке знаходяться в квартирі
АДРЕСА_1; стягнути з відповідача на її
користь компенсацію її частки в
квартирі в сумі 210 000 грн.

ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним
позовом про поділ майна подружжя. В
позовній заяві зазначив, що з 07.12.1995 р.
перебував у шлюбі з ОСОБА_6, який
розірвано 15.06.2013 року.

Вартість всього рухомого майна, яке
підлягає розподілу складає дійсно 7171
грн. Не погоджуючись з запропонованим
ОСОБА_6 варіантом розділу майна
набутого під час шлюбу, просить суд
виділити йому майно загальною вартістю
3500 грн., а саме: холодильник «Wirpool»,
вартістю 800 грн.; пральну машину,
вартістю 500 грн.; телевізор «Samsung»,
варті,-600 грн.; килим, вартістю 400 грн.;
пилосос «Томпсон», вартістю 400 грн.;
набір меблів ротанговий, вартістю 800
грн. Все інше рухоме майно, набуте за
час шлюбу залишити ОСОБА_6 Крім того, до
шлюбу ним було придбано піаніно «Berlin»,
яке він перевіз до квартири АДРЕСА_1,
від батьків. Він закінчив музичну школу
та грав на різних музичних
інструментах, в тому числі і на піаніно.
Дане піаніно набуте до шлюб тому
розділу не підлягає.

Крім того, ОСОБА_5 подав позов до ОСОБА_6
про визнання квартири його особистою
приватною власністю посилаючись на те,
що під час спільного проживання разом з
ОСОБА_6 ним придбана квартира АДРЕСА_1
на підставі договору купівлі-продажу
від 20.07.1996 pоку, зареєстрованого
Запорізькою товарною біржею «Гілея».
Згідно п.6 договору квартира була
продана за 300000000 карб., право власності
на яку зареєстровано за ним.

Грошові кошти, на які була придбана
квартира, належали йому особисто та
були отримані після продажу квартири,
що належала йому на праві особистої
власності. Відповідно до договору
дарування, засвідченого державним
нотаріусом П'ятої Запорізької
державної нотаріальної контори, 03.07.1996
за № 4-1685, йому на праві особистої
приватної власності належала
двокімнатна квартира АДРЕСА_6. Він
вирішив продати свою квартиру АДРЕСА_6
щоб придбати квартиру більшої площі.
Квартира АДРЕСА_1, яку він придбав після
продажу своєї квартири, більшої площі,
її попередні власники, які шукали
квартиру меншої площі, в зв'язку з
неможливістю здійснювати оплату
комунальних послуг, зацікавила його
квартира, тому вони уклали два договори
купівлі-продажу в один день.

Посилаючись на ст. 57 СК України, ст. 392 ЦК
України ОСОБА_5 просив суд визнати за
ним право особистої приватної
власності на АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 02 грудня 2013 року
відмовлено в задоволенні обох позовів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду змінити, яким його
позов задовольнити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду змінити, яким її
позов задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, перевіривши доводи апеляційних
скарг, приходить до висновку, що
апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід
задовольнити частково а апеляційну
скаргу ОСОБА_6 відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Статтею 60 СК України визначено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

За змістом ст. 57 СК України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є, зокрема й майно, набуте нею, ним за
час шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

Аналогічні норми, містяться й КпШС
України діяв на час виникнення спірних
правовідносин.

Зокрема у відповідності до положень ст.
ст. 22, 24 КпШС України майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку. Майно, яке
належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під час
шлюбу в дар або в порядку успадкування,
є власністю кожного з них.

Позивач посилався на те, що спірна
квартира придбана ним за рахунок його
особистих коштів, які він отримав від
продажу в той же день іншої квартири
яка належала йому на праві приватної
власності.

Суд у порушення вимог статей 214, 215 ЦПК
України вказані вимоги закону залишив
поза увагою, докази надані позивачем
належним чином не перевірив, не
з'ясував джерело коштів для придбання
квартири та виходив лише з того факту,
що квартиру було придбано під час
шлюбу.

У справі, яка переглядається, судом
установлено, що з 07.12.1995 року по 15.06.2013
рік сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до договору дарування,
засвідченого державним нотаріусом
П'ятої Запорізької державної
нотаріальної контори, 03.07.1996 року за №
4-1685, ОСОБА_5 на праві особистої
приватної власності належала
двокімнатна квартира АДРЕСА_6 (т. 2 а.с.
20), тобто квартира особисто належала
позивачеві, що відповідач за
зустрічним позовом не оспорювала.

20.07.1996 pоку ОСОБА_5 продав а ОСОБА_8 від
свого імені та від імені
неповнолітнього ОСОБА_9 придбала
вказану квартира АДРЕСА_6 на підставі
договору купівлі-продажу,
зареєстрованого Запорізькою товарною
біржею «Гілея», реєстраційний номер
1046/2779. Згідно п.6 договору квартира була
продана за 300000000 карб. (т. 2 а.с. 6).

Далі, на підставі договору
купівлі-продажу зареєстрованого тією ж
Запорізькою товарною біржею «Гілея» в
той же день - 20.07.1996 pоку за наступним
реєстровим номером договору 1-47/2780
ОСОБА_5 була придбана у тієї ж родини
ОСОБА_9 (ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11.)
квартира АДРЕСА_1. Згідно п. 6 останнього
договору квартира була придбана за ті ж
300000000 карб. (т. 2 а.с. 4).

Тобто, відповідно до наданих вказаних
письмових доказів, за кошти від продажу
однієї квартири, що належала особисто
ОСОБА_5 була ним придбана фактично за ту
ж суму інша квартира, продаж здійснено
на одній і ті й же товарній біржі, угоди
здійснені одна за одною, при цьому
спочатку ОСОБА_5 продав квартиру а
потім купив нову, він продав а потім
купив квартиру фактично уклавши дві
угоди з однією і тією ж родиною ОСОБА_11.

Посилання ОСОБА_6 на придбання спірної
квартири за більшу вартість ніж
вказану в договорі не може
встановлюватись судом оскільки умови
договору в цій частині його сторонами
не оспорені, як не оспорений сам
договір і ОСОБА_6

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в пп. 23, 24 своєї Постанови "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р.
№ 11, вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

Відповідно до роз'яснень викладених в
п. 9 Пленуму Верховного Суду України "
Про застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України" від
12.06.1998 р. № 16, що діяв на час виникнення
спірних правовідносин, вирішуючи спори
між подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час придбання
зазначеного майна. Якщо котрийсь із
подружжя зробив вкладення у придбання
спільного майна за рахунок майна, яке
належало йому до одруження або було
одержане ним під час шлюбу в дар, у
порядку спадкування, надбане за кошти,
що належали йому до шлюбу, або іншого
роздільного майна, то ці вкладення (в
тому числі вартість майна до визнання
його спільною сумісною власністю на
підставі ст. 25 КпШС) мають
враховуватися при визначенні часток
подружжя у спільній сумісній власності
(ст. 28 КпШС).

ОСОБА_5 належними та допустимими
доказами довів, що спірна квартира
придбана ним за грошові кошти, отримані
ним від продажу квартири що належала
йому на праві приватної власності.
Доказів про те, що вказана квартира
була придбана і за кошти ОСОБА_6 суду не
надано.

Тому позов ОСОБА_5 в частині визнання за
ним права особистої приватної
власності на квартиру АДРЕСА_1 підлягає
задоволенню а рішення суду першої
інстанції скасуванню в цій частині.

Оскільки за ОСОБА_5 визнано право
власності на вказану спірну квартиру
то і не підлягають задоволенню вимоги
ОСОБА_6 про стягнення грошової
компенсації за відсутності її частки в
цій квартирі.

Суд першої інстанції вірно, виходячи
фактично з відсутності правових
підстав, відмовив у позові ОСОБА_6 щодо
змінити кредитний договір № CNL-200/426/2006
від 05.12.2006 pоку, укладений між нею та
банком визнавши ОСОБА_5 позичальником
(кредитоутримувачем) за цим договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог. Доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях.
Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено
поняття належності та допустимості
доказів.

Позивачі за обома позовами просили суд
розділити рухоме майно між ними але в
супереч ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України не
довели суду не тільки вартість цього
майна, на що послався в оскаржуваному
рішенні суд першої інстанції а і його
наявність взагалі, в матеріалах справи
відсутні будь-які документи (квитанції
про придбання, технічні паспорти,
договори купівлі-продажу чи ін.) на
вказані сторонами побутову техніку та
інше рухоме майно, а тому висновок суду
першої інстанції і в цій частині є
вірним.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2013 року у
цій справі скасувати в частині відмови
в позові ОСОБА_5 про визнання особистою
приватною власністю квартири, набутої
під час шлюбу та ухвалити в цій частині
нове рішення.

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 право особистої
приватної власності на квартиру
АДРЕСА_1.

Решту рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: