Справа № 749/1157/13-ц Провадження №
22-ц/795/248/2014 Головуючий у I інстанції
-Лихошерст В. В. Доповідач - Шитченко
Н. В.Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2014 року м. ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Шитченко Н.В.,

суддів: Бойко О.В., Висоцької Н.В.,

при секретарі - Зіньковець О.О.,

за участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, їх
представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на рішення Щорського районного
суду від 26 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4, публічного
акціонерного товариства «Банк
Ренесанс Капітал» про захист прав
споживачів, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Щорського районного суду від
26 листопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено частково.
Розірвано укладений 13 серпня 2013 року
між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 договір б/н на
придбання ПВХ конструкції. Розірвано
укладений 13 серпня 2013 року між ОСОБА_2
та ФОП ОСОБА_4 договір б/н на придбання
ПВХ конструкції. В задоволенні
позовних вимог до ПАТ «Банк Ренесанс
Капітал» про визнання недійсними
договорів від 13 серпня 2013 року про
надання споживчого кредиту відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових
витрат та витрат на юридичну допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просять змінити судове рішення,
задовольнивши позовні вимоги в повному
обсязі, а саме визнати недійсними з дня
укладення договори, укладені 13 серпня
2013 року з ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» .

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд першої інстанції не дав
належної оцінки тій обставині, що як
договори, укладені з ФОП ОСОБА_4, так і
договори, укладені з ПАТ «Банк Ренесанс
Капітал», підписані однією особою,
ОСОБА_1, що суперечить приписам ст. 244 ЦК
України. Для підтвердження вказаного
факту суд, на думку позивачів, повинен
був призначити почеркознавчу
експертизу.

Апелянти наголошують на тому, що
оспорювані договори укладені банком
під психологічним тиском та шляхом
введення в оману юридично необізнаної
ОСОБА_1, яка має вади зору.

Зазначають, що суд не звернув увагу на
недотримання вимог щодо форми
укладених з банком договорів.
Відсутність деяких підписів в
примірниках договорів суперечить
вимогам ст.ст. 626, 627 ЦК України.
Залишаючи укладені з ПАТ «Банк
Ренесанс Капітал» договори в силі, суд
першої інстанції не з'ясував, чи
виконані банком зобов'язання з приводу
перерахування грошових коштів ФОП
ОСОБА_4

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
перевіривши доводи апеляційної скарги
та дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду першої
інстанції без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем ОСОБА_4 порушені умови
договору підряду, ПВХ конструкції не
встановлені, а отже укладені з
позивачами договори підлягають
розірванню. Відмовляючи в задоволенні
іншої частини позовних вимог, районний
суд дійшов до висновку, що позивачі
власних коштів не сплачували,
оспорювані ними кредитні договори
укладені в належній формі та з
додержанням встановлених вимог,
підписані уповноваженими
представниками і одностороння відмова
від договорів не допускається.

З таким висновком районного суду
погоджується апеляційний суд, оскільки
він ґрунтується на матеріалах справи
та відповідає вимогам чинного
законодавства.

По справі встановлено, що 13 серпня 2013
року між ФОП ОСОБА_4 та позивачами було
укладено договори б/н, за якими
продавець зобов'язувався передати у
власність покупців ПВХ конструкції, а
покупці прийняти та оплатити
вищевказані вироби на умовах та у
строки, передбачені договорами (а.с. 16,
17). Вартість виробів за кожним
договором складала 5000 грн.

13 серпня 2013 року між позивачами та ПАТ
«Банк Ренесанс Капітал» були укладені
договори про надання споживчого
кредиту № 6 та № 6, за якими
банком було надано позичальникам
споживчі кредити строком на 24 місяці
під 0,01 % річних на придбання ПВХ
конструкцій вартістю по 5000 грн. за
кожним з договорів ФОП ОСОБА_4 (а.с. 8-15).

Відповідно ч. 2 ст. 207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актам
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Зазначеними нормами передбачено, що
зміст правочину не може суперечити ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітні,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до положень ст. 60 ЦК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі;
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доводи апелянтів про те, що суд першої
інстанції не дав належної оцінки їх
поясненням щодо підписання кредитних
договорів лише однією особою, не можуть
бути взяті до уваги, оскільки
позивачами не було надано суду
належних доказів стосовно порушення з
боку ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» вимог
ЦК України стосовно оформлення
договорів.

Приписами ч. 1 ст. 143 ЦК України
передбачено, що для з'ясування
обставин, що мають значення для справи
і потребують спеціальних знань у
галузі науки, мистецтва, техніки,
ремесла тощо, суд призначає експертизу
за заявою осіб, які беруть участь у
справі. В суді першої інстанції
позивачами клопотання щодо
призначення судово-почеркознавчої
експертизи не заявлялось. В суді
апеляційної інстанції при з'ясуванні
питання щодо можливого призначення
експертизи на предмет відповідності
підпису ОСОБА_2 в оспорюваному
правочині, остання пояснила, що оплату
експертизи вона провести не може
внаслідок скрутного матеріального
становища.

Пояснення представника апелянтів щодо
візуальної різниці в підписах обох
позивачів, на думку колегії суддів, не
може бути належним доказом неукладення
договору ОСОБА_2 за відсутності іншої
доказової бази, яка б це
підтверджувала.

Відповідно до положень ст. 229 ЦК України
та роз'яснень п.п. 19, 20 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», якщо особа, яка
вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним. Істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину, мають існувати саме
на момент вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також що вона має істотне значення.
Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину. Наявність умислу в
діях відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

На думку апеляційного суду, суд першої
інстанції, проаналізувавши наведені
норми, прийшов до правильного висновку
про відсутність підстав для задоволеня
позову про визнання недійсним
правочину, укладеного під впливом
обману або психологічного тиску з боку
відповідачів, оскільки належні докази
на підтвердження цих доводів позову в
матеріалах справи відсутні.

Наявний в матеріалах справи
консультатвний висновок дійсно
свідчить про те, що ОСОБА_1 має вади зору
(а.с. 65). Разом з тим, стороною позивача
не доведено належними доказами те, що
внаслідок цих вад позивач була
позбавлена можливості прочитати текст
правочинів, що посвідчувала своїм
підписом. Відповідних клопотань з
цього приводу апелянт ні в суді першої
інстанції, ні в апеляційному суді не
заявляла.

Безпідставними також являються доводи
апеляційної скарги стосовно того, що
судом першої інстанції не було
перевірено, чи дійсно кошти за
кредитним договором були перераховані
банком на рахунок ФОП ОСОБА_4, оскільки
матеріали справи (а.с. 45-48) містять
меморіальні ордери від 14 серпня 2013 року
про перерахування банком обумовлених в
кредитних договорах сум на рахунок
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

Зважаючи на наведені норми закону та
оцінивши обставини справи в
сукупності, суд першої інстанції
правильно визначив наявність
передбачених законом підстав для
відмови у задоволенні вимог про
визнання кредитних договорів
недійсними, вказавши, що позивачами не
надано суду належних доказів на
підтвердження заявлених вимог щодо
недійсності оспорюваних правочинів.

Враховуючи наведені обставини,
апеляційний суд приходить до висновку
про те, що доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції і не дають
підстав для скасування судового
рішення, яке постановлене з
дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315, 317,
319 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Щорського районного суду від 26
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: