АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________
Справа № 643/4557/13.
Головуючий І інст.: - Єлізаров
Провадження №22-ц /790/1780/14.
Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді: - Кокоші
В.В.,

суддів: - Бобровського В.В.,
Шевченко Н.Ф.,

при секретарі: - Гелашвілі Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 11 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_6,
3-особа: служба у справах дітей
Московського району Управління служб у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради - про визнання права
користування житловим приміщенням та
реєстрацію місця проживання,

в с
т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_7 звернулася в
суд із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог
зазначала, що 27 вересня 2008 року вона
уклала шлюб з ОСОБА_8 та переїхала
проживати до його житлового приміщення
квартири АДРЕСА_2.

Вказану квартиру ОСОБА_8 отримав на
підставі рішення Ленінської районної
ради м. Харкова.

З часу переїзду вона та ОСОБА_8
постійно мешкають в квартирі, ведуть
разом господарство і виконують всі
обов'язки, що виникають із договору
найма житлового приміщення.

Проте зареєструватися у вказаній
квартирі вона не має можливості,
оскільки відповідачі не надають
письмової згоди на її реєстрацію в
квартирі, що змушує її звернутися з
позовом до суду.

Посилаючись на вказані обставини та
ст. ст. 64, 65 ЖК України, ОСОБА_7 просила
суд визнати за нею право користування
житловим приміщення квартири АДРЕСА_2,
зобов'язати відділ у справах
громадянства і міграції та реєстрації
фізичних осіб Московського РВ ХМУ
ГУМВС України в Харківській області
зареєструвати її місце проживання в
квартирі АДРЕСА_2.

Ухвалою Московського районного
суду м. Харкова від 10 жовтня 2013 року до
участі у справі у якості 3-особи
притягнуто службу у справах дітей
Московської районної в м. Харкові ради.

Відповідач ОСОБА_8 не заперечував
проти визнання за позивачкою права
користування житловим приміщенням
спірної квартири.

Відповідачка ОСОБА_6, діюча у власних
інтересах та інтересах малолітньої
доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, позов не
визнала.

При цьому посилалася на те, що ОСОБА_7
вселилася до квартири без її згоди, а
тому не набула права користування
житловою площею в спірній квартирі.

Представник служби у справах дітей
Московського району Управління служб у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради в судове засідання не
з'явився.

Згідно заяви поданої до суду, просив
розглянути справу за його відсутності.
При вирішенні спору покладався на
розсуд суду.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 11 грудня 2013 року позов
задавлено частково.

Визнано за ОСОБА_7 право користування
житловим приміщення квартири АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню з підстав,
передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позву з таких
підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
виходив з того, що позовні вимоги
ОСОБА_7 щодо її проживання в спірній
квартирі знайшли підтвердження в
судовому засіданні, а тому за нею слід
визнати право користування житловими
приміщенням квартири АДРЕСА_2.

Проте погодитися з таким висновком
суду не можна, оскільки він дійшов його
з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
квартира АДРЕСА_2 належить
територіальній громаді м. Харкова.

В зазначеній квартирі зареєстровані
ОСОБА_8, який є наймачем квартири, його
дочка від першого шлюбу ОСОБА_6, внучка
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 4,6).

27 вересня 2008 року ОСОБА_8, ОСОБА_7
зареєстрували шлюб в Московському
відділі реєстрації актів цивільного
стану Харківського міського
управління юстиції ( а. с. 50).

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 зі
згоди ОСОБА_8 вселилася на житлову
площу квартири АДРЕСА_2.

29 вересня 2011 року ОСОБА_7 знялася з
реєстраційного обліку за попереднім
місцем проживання в АДРЕСА_1 (а. с.7).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК
України члени сім'ї наймача, які
проживають разом з ним, користуються
нарівні з наймачем усіма правами і
несуть усі обов'язки, що випливають з
договору найму жилого приміщення.
Повнолітні члени сім'ї несуть
солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

За змістом ст. 65 ЖК України наймач
вправі в установленому порядку за
письмовою згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. У такому випадку особи, що
вселилися в жиле приміщення як члени
сім'ї наймача, набувають рівного з
іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Відповідно роз'яснень, викладених у
п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1985 року №2 «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України», вирішуючи спори про право
користування жилим приміщенням осіб,
які вселилися до наймача, суд повинен
з'ясувати, чи дотриманий встановлений
порядок при їх вселенні, зокрема: чи
була письмова згода на це всіх членів
сім'ї наймача, чи приписані вони в
даному жилому приміщенні, чи було це
приміщення постійним місцем їх
проживання, чи вели вони з наймачем
спільне господарство, тривалість часу
їх проживання, чи не обумовлювався
угодою між цими особами, наймачем і
членами сім'ї, що проживають з ним,
певний порядок користування жилим
приміщенням. При цьому, як роз'яснив
Пленум Верховного Суду України в п.15
постанови від 1 листопада 1996 р. №9 «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя», наявність чи
відсутність прописки сама по собі не
може бути підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилась
туди як член сім'ї наймача (власника)
приміщення, або ж для відмови їй у
цьому. Однак відсутність письмової
згоди членів сім'ї наймача на вселення
сама по собі не свідчить про те, що
особи, які вселилися, не набули права
користування жилим приміщенням, якщо
за обставинами справи безспірно
встановлено, що вони висловлювали таку
згоду.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що між ОСОБА_8 та його
дочкою ОСОБА_6 існує спір з приводу
права користування спірною квартирою.

Так, рішенням Московського
районного суду м. Харкова від 30 липня 2004
року ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні
первісного позову до його доньки
ОСОБА_6 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням квартири АДРЕСА_2 та
задоволено зустрічний позов ОСОБА_6 до
ОСОБА_8 про поновлення порушеного права
користування жилим приміщенням та
вселено її до квартири АДРЕСА_2 (а. с.77).

На теперішній час ОСОБА_6, її
малолітня донька в спірній квартирі не
мешкають, оскільки між нею, батьком та
ОСОБА_7 склалися неприязні стосунки.

Однак ОСОБА_6 піклується про
квартиру, сплачує квартирну плату,
житлово-комунальні послуги, що
стверджуються наданими до суду
квитанціями ( а. с. 85-92).

У передбаченому законом порядку
ОСОБА_6 та її малолітня донька не
визнані такими, що втратили право на
користування жилою площею квартири
АДРЕСА_2.

Із пояснень позивачки ОСОБА_7,
наданих в судовому засіданні
апеляційної інстанції вбачається, що
до одруження з ОСОБА_8 вона мешкала в
квартирі АДРЕСА_1. Вказана квартира
приватизована, а вона разом з іншими
особами є співвласницею цієї квартири.
Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 вона
вселилася до спірної квартири зі згоди
останнього. Дочка чоловіка ОСОБА_6
згоди на вселення її до спірної
квартири не давала.

Зазначені обставини не спростовував
в судовому засіданні апеляційної
інстанції і відповідач ОСОБА_8,
пояснивши суду, що він неодноразово
прохав доньку надати письмову згоду на
реєстрацію в спірній квартирі його
теперішньої дружини ОСОБА_7, однак
ОСОБА_6 кожного разу відмовлялася
надати таку згоду.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 не
надавала своєї згоди на вселення
ОСОБА_7 на житлову площу квартири
АДРЕСА_2, суд першої інстанції
помилково дійшов висновку про те, що
вселення позивачка до квартири
відбулося за згодою всіх членів сім'ї
наймача та безпідставно визнав за
позивачкою право користування
житловим приміщенням квартири
АДРЕСА_2.

Крім того, при вирішенні спору суд
першої інстанції не звернув увагу на
те, що власником спірної квартири є
територіальна громада м. Харкова, яка
не була залучена позивачкою до участі у
розгляді справи.

При цьому, розглянувши справу за
відсутності власника житла та
визнавши за ОСОБА_7 право користування
житловим приміщення квартири АДРЕСА_2,
суд першої інстанції порушив права та
охоронювані законом інтереси
територіальної громади м. Харкова, яка
є єдиним власником спірної квартири.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає за необхідне скасувати рішення
суду першої інстанції, яке
постановлене судом з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_7 у задоволенні позову
за його необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307,
п. п. 3, 4 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316,
317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в
и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
задовольнити.

Рішення Московського районного
суду м. Харкова від 11 грудня 2013 року -
скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8,
ОСОБА_6, 3-особа: служба у справах дітей
Московського району Управління служб у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради про визнання права
користування житловим приміщенням
квартири АДРЕСА_2 та реєстрацію місця
проживання - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: