Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №622/1870/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області

в складі: головуючої судді
Косигіної Л.М.

суддів: Григорусь
Н.Й., Талько О.Б.

при секретарі
Ходаківській О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2
до Приватного сільськогосподарського
підприємства ім. Цюрупи про визнання
недійсним договору оренди та
витребування земельної ділянки

за апеляційною скаргою Приватного
сільськогосподарського підприємства
ім. Цюрупи

на рішення Ружинського районного суду
Житомирської області від 11 листопада
2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом в
інтересах ОСОБА_1, в якому просила
визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки площею 2,5840 га від
21.04.2009 року, оскільки власник ділянки
даний договір не підписувала. Крім
того, просила витребувати у
відповідача вказану ділянку у стані,
придатному для використання за її
цільовим призначенням. Зазначила, що
відповідач самовільно використовує
спірну земельну ділянку, а тому вона
підлягає поверненню на підставі ст. 212
ЗК України.

Рішенням Ружинського районного
суду Житомирської області від 11
листопада 2013 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір оренди
земельної ділянки площею 2,5840 га,
укладений 21.04.2009 року між ОСОБА_1 та ПСП
ім. Цюрупи, зареєстрований у
Ружинському відділенні Житомирської
регіональної філії центру ДЗК 10.09.2009
року за №38. Витребувано у
відповідача вищевказану ділянку.
Стягнуто з ПСП ім. Цюрупи на користь
ОСОБА_1 449 грн. 53 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ПСП ім.
Цюрупи, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову. Зокрема, апелянт
зазначив, що позивачка знала про
укладення договору оренди, оскільки
сама приносила до бухгалтерії
необхідні для цього документи, що
підтвердили допитані в суді першої
інстанції свідки. Крім того, ОСОБА_1
отримувала орендну плату, а отже знала
про наявність договору оренди, не
заперечувала щодо його укладення, та
фактично схвалила його. Даний договір
зареєстровано у Ружинському
відділенні Житомирської регіональної
філії ДЗК, а отже офіційно визнаний
державою. Крім того, суд не взяв до
уваги заяву відповідача про
застосування до даних правовідносин
строку позовної давності, оскільки
строк закінчився 23.04.12 року, а позивачка
звернулася до суду тільки 27.11.2012 року.
Також, почеркознавча експертиза по
справі проведена лише з врахуванням
експериментальних зразків підпису
ОСОБА_1 що є грубим порушення норм
процесуального права та вимог
Інструкції "Про призначення та
проведення судових експертиз".

Дана справа розглянута за відсутності
сторін, які належним чином повідомлені
про час та місце розгляду справи. При
цьому, колегія суддів вважає
неповажною причину неявки до суду
представника відповідача, оскільки у
клопотанні про відкладення слухання
справи не вказано, хто із чотирьох
повноважних представників (згідно
довіреності) знаходиться у відпустці,
чому не можуть представляти інтереси
юридичної особи інші представники, та
не подано жодних доказів до даного
клопотання.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього
Кодексу. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 14 Закону України "Про оренду
землі" передбачено, що договір оренди
землі укладається у письмовій формі.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
стороною (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 212 ЗК України
власник має право витребувати
самовільно зайняту земельну ділянку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, на
підставі Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЖТ
№ 039918, є власником земельної ділянки
площею 2,5840 га (кадастровий номер
:03:000:0057), яка розташована на
території Бистріївської сільської
ради Ружинського району та передана їй
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
(а.с. 6, 7).

Згідно з договором оренди землі від
21.04.2009 року та актом прийому-передачі,
вищевказана земельна ділянка передана
в оренду відповідачу строком на 5 років
(а.с. 4-5, 41, 42). Договір зареєстровано
10.09.2009 року в Ружинському відділенні
Житомирського регіонального центру
ДЗК за №38.

З висновку судово-почеркознавчої
експертизи № 1/871 від 28.08.2012 року
вбачається, що підписи від імені ОСОБА_1
в графі "Орендодавець" договору оренди
землі від 21.04.2009 року, в графі "Передав"
акту приймання-передачі земельної
ділянки від 10.09.200_ року (рік не вказано),
та в акті визначення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості) від
21.04.2009 року в графі "Орендодавець"
виконані не ОСОБА_1, а іншою особою (а.с.
99-104).

Доказів того, що позивачка
уповноважила іншу особу підписати
вищевказані документи, суду не надано.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції представником відповідача
заявлялося клопотання про призначення
повторної експертизи, у зв'язку із
порушенням експертом, на його думку,
вимог Інструкції "Про призначення та
проведення судових експертиз" (а.с.
123-125). Проте, 28.10.2013 року в судовому
засіданні представник відмовився від
вказаного клопотання (а.с. 162-163). В суді
апеляційної інстанції (при подачі
апеляційної скарги) відповідачем також
не ставилося питання про проведення
повторної експертизи. Крім того, судом
був допитаний експерт, який підтвердив
висновок почеркознавчої експертизи та
дав всі роз'яснення щодо її проведення.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що висновок
судово-почеркознавчої експертизи № 1/871
від 28.08.2012 року є належним та допустимим
доказом у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
оспорюваний договір є недійсним,
оскільки він не підписаний
орендодавцем, а тому правильно
задовольнив позов.

Доводи апелянта про те, що реально
настали правові наслідки відповідно до
умов договору, так як ПСП ім. Цюрупи
користувалося земельною ділянкою, а
ОСОБА_1 отримувала орендну плату, не
можуть бути підставою для відмови у
задоволенні позову, оскільки доведено
відсутність волевиявлення позивачки
на укладення договору оренди, та
встановлено факт користування
відповідачем спірною земельною
ділянкою без достатньої правової
підстави.

Посилання відповідача на покази
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, як на
доказ того, що ОСОБА_1 знала та бажала
укласти договір оренди не спростовують
тієї обставини, що позивачка договір не
підписувала, а відтак і не погоджувала
всі його умови.

Колегія суддів також погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позивачка не пропустила строк
звернення до суду, оскільки вона
договір не підписувала, а відповідачем
не надано доказів на підтвердження
того, що після реєстрації договору,
його примірник було вручено ОСОБА_1

Крім того, представлені апелянтом
на підтвердження схвалення позивачкою
договору оренди платіжні відомості на
виплату грошей за січень, лютий,
квітень, травень, червень 2011 року,
червень, липень 2012 року не є належним
доказом пропуску ОСОБА_1 строку
позовної давності, оскільки не
підтверджують факт отримання нею
орендної плати, починаючи з квітня 2009
року (вересня 2009 року), тобто з часу
укладення договору (а.с. 147-155). Інших
відомостей суду не надано.

Слід зазначити, що 09.12.2003 року між
сторонами вже укладався договір оренди
землі (а.с. 190-191), згідно якого ОСОБА_1
також отримувала орендну плату.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для скасування
рішення суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Приватного
сільськогосподарського підприємства
ім. Цюрупи відхилити, а рішення
Ружинського районного суду
Житомирської області від 11 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча Судді