________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 1512/2-1288/11
Провадження № 2/520/2435/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.01.2014 року Київський
районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Реви С.В.,

при секретарі
Бродецькій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк», за участю третьої особи
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» про захист прав
споживача, визнання договору про
надання споживчого кредиту недійсним
та зобов'язання вчинити певні дії та
зустрічного позову Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про захист прав споживача,
дострокове розірвання договору про
надання споживчого кредиту, іпотечного
договору, договору страхування через
невиконання договірних зобов'язань із
зловживанням правом кредитора та
іпотеко держателя.

Справа розглядалась судами
неодноразово. Ухвалою Київського
районного суду м. Одеси від 09 грудня 2009
року скасовано в порядку перегляду у
зв'язку з нововиявленими обставинами
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 19 серпня 2009 року та справу
призначено до розгляду за правилами
встановленими ЦПК України.

Під час розгляду справи позивачка
ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги та
відповідно до яких просила суд визнати
недійним договір про надання
споживчого кредиту № 0,
укладеного 22 грудня 2006 року між нею та
АКІБ «УкрСиббанк» (нині ПАТ
«УкрСиббанк»); зобов'язати ПАТ
«УкрСиббанк» зарахувати на відкриті в
цьому Банку (одеському відділенні № 309)
на її ім'я поточні рахунки НОМЕР_2 та
НОМЕР_3 безпідставно списані та
неправомірно не зараховані грошові
кошти в наступних розмірах: на поточний
рахунок НОМЕР_2 - 67.600
гривень 97 копійок, списані з цього
рахунку, на поточний рахунок НОМЕР_3 -
51.721 долар США, з яких 2.300 доларів США
(квитанція № 19 від 18 червня 2007 року) не
зараховані та 49.421 долар США списаний з
рахунку, і 44.452 гривні 97 копійок, з яких
42.600 гривень 97 копійок (квитанція № 8 від
27 грудня 2006 року) не зараховані на
рахунок та 1.852 гривні списані з рахунку;
зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк»
нарахувати за користування грошовими
коштами в сумі 67.600 гривень 97 копійок
(поточний рахунок НОМЕР_2), 51.721 долар США
і 44.452 гривні 97 копійок (поточний
рахунок НОМЕР_3)
проценти у розмірі, що звичайно
сплачується цим Банком за вкладом на
вимогу за період з 27 грудня 2006 року по
день ухвалення судом рішення в справі.

В подальшому ПАТ «УкрСиббанк»
(АКІБ «УкрСиббанк») звернувся до суду
із зустрічним позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1
на свою користь заборгованість за
договором про надання споживчого
кредиту № 0 від 22
грудня 2006 року у розмірі 383.375
швейцарський франків 20 сантимів, що в
еквіваленті за курсом НБУ складає 1.896.917
гривень 88 копійок, з яких:

- заборгованість за основним та
простроченим кредитом - 1.868.057 гривень 23
копійки;

- заборгованість по строковим та
простроченим відсоткам за
користування кредитом - 26.565 гривень 20
копійок;

- пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом - 2.295
гривень 45 копійок.

Крім того, ПАТ «УкрСиббанк»
просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою
користь грошові кошти у розмірі 1.730
гривень в рахунок відшкодування
судових витрат.

У судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 та її представник підтримали
заявлені позовні вимоги і просили їх
задовольнити в повному обсязі з
підстав, викладених в уточненій
позовній заяві. У задоволені
зустрічного позову просили суд
відмовити, зазначивши, що кредитні
кошти за оспорюваним договором ОСОБА_1
ПАТ «УкрСиббанк» та його Одеським
відділенням № 309, у якому на ім'я ОСОБА_1
відкриті рахунки за договорами рахунку
№ 255 і № 256 від 21 грудня 2006 року, не
надавались, тому підстави для
задоволення зустрічного позову
відсутні. При укладені договору
споживчого кредиту ПАТ «УкрСиббанк»,
зловживаючи правами кредитора, ввів
ОСОБА_1 в оману щодо умов кредитного
договору, включаючи і істотні умови
цього договору, що відповідно до закону
є підставою для визнання договору про
надання споживчого кредиту № 0
від 26 грудня 2006 року недійсним.

Представник відповідача ПАТ
«УкрСиббанк» у судовому засіданні
первісний позов не визнав та в
задоволені якого просив суд відмовити,
а зустрічний позов просив
задовольнити, шляхом стягнення з
ОСОБА_1 на користь банка заборгованості
за договором про надання споживчого
кредиту у розмірі 383.375 швейцарський
франків 20 сантимів, що в еквіваленті за
курсом НБУ складає 1.896.917 гривень 88
копійок.

При цьому представник ПАТ
«УкрСиббанк» пояснив суду, що
укладений з ОСОБА_1 договір про надання
споживчого кредиту відповідає вимогам
чинного законодавства України. Банк не
зобов'язаний вказувати в договорі і у
графіку погашення кредиту сукупну
вартість кредиту, суму основного
платежу і процентів, які має щомісячно
сплачувати кредитор, та інші пов'язані
з обслуговуванням кредиту платежі.
Банк виконав умови договору про
надання споживчого кредиту. Кредит
ОСОБА_1 було надано шляхом зарахування
грошових коштів на відкритий нею в
Одеському відділені № 309 ПАТ
«УкрСиббанк» рахунок. ОСОБА_1 своїх
обов'язків з погашення кредиту та
процентів за користування кредитом не
виконала.

Представник третьої особи ПАТ
«Дельта Банк» у судове засідання не
з'явився, хоча про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, однак про причини неявки у
судове засідання представника суд не
повідомив.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, показання свідка
ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що первісний позов підлягає
задоволенню, а у задоволенні
зустрічного позову слід відмовити з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 1054 ЦК
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Особливості
регулювання відносин за договором про
надання споживчого кредиту
встановлені законом.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», дія якого
відповідно до рішення Конституційного
суду України від 10 листопада 2011 року по
справі № 1-26/2011 поширюється на
правовідносини між кредитодавцем та
позичальником (споживачем) за
договором про надання споживчого
кредиту, що виникають як під час
укладення, так і виконання такого
договору, передбачає, що договір про
надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

У судовому засіданні встановлено,
що відповідно до умов договору про
надання споживчого кредиту № 0
від 22 грудня 2006 року ПАТ «УкрСиббанк»
зобов'язався надати позичальнику
ОСОБА_1 кредит на споживчі цілі в
іноземній валюті в сумі 410.000
швейцарських франків, що за курсом НБУ
на вказану дату дорівнювало 1.701.500
гривень.

Пунктом 1.5. договору передбачено,
що кредит надається шляхом зарахування
банком коштів на поточний рахунок
позичальника
НОМЕР_3 у банку для подальшого
використання за цільовим призначенням.

Положеннями п. 1.2.1. встановлено, що
надання кредиту (грошових коштів)
здійснюється у наступний термін: з 22
рудня 2006 року. по 22 грудня 2016 року.
Позичальник зобов'язується прийняти,
належним чином використовувати і
повернути Банку кредит (грошові кошти)
у вказаній вище сумі та сплатити
проценти, комісії та інші платежі
згідно умов договору на рахунок НОМЕР_4
в АКІБ «УкрСиббанк». Кредит вважається
повернутим в разі зарахування грошових
коштів спрямованих на погашення
кредиту в повному обсязі на вказаний
рахунок банку (п. 1.2.2. Договору).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин), якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом.

Згідно із п. 14 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що при вирішенні спорів про
визнання кредитного договору
недійсним суди мають враховувати
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину, зокрема ЦК
(статті 215, 1048- 1052, 1054- 1055), статті 18- 19
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Частиною 1 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів»
встановлено, що нечесна підприємницька
практика забороняється.

Положеннями п. 2 ч. 1, ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів»
передбачено, що нечесна підприємницька
практика включає будь-яку діяльність
(дії або бездіяльність), що вводить
споживача в оману. Підприємницька
практика є такою, що вводить в оману,
якщо під час пропонування продукції
споживачу не надається або надається у
нечіткий, незрозумілий або двозначний
спосіб інформація, необхідна для
здійснення свідомого вибору.
Підприємницька практика спонукає або
може спонукати споживача дати згоду на
здійснення правочину, на який в іншому
випадку він не погодився б, така
практика вводить в оману стосовно
основних характеристик продукції,
зокрема таких як: її наявність, склад,
методи використання, метод і дата
надання, кількість, специфікація,
очікувані результати споживання тощо
(п. 1 ч. 2 ст. ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів»).

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
перелік форм підприємницької практики,
що вводить в оману, не є вичерпним.

З договору про надання споживчого
кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року
вбачається, його умови вводять
споживача в оману стосовно таких
істотних характеристик як дата надання
(видачі) кредитних коштів, складу,
кількості та порядку їх надання банком,
а також стосовно очікуваного
результату від отримання споживчого
кредиту та його сукупної вартості.

Зокрема, підпунктом 1.2.1 пункту 1.2
вказаного договору встановлено:
«надання кредиту (грошових коштів)
здійснюється у наступний термін: з 22
грудня 2006 року по 22 грудня 2016 року».

Всупереч вимогам п. 3 ч. 4 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», в договорі про надання
споживчого кредиту відсутня вказівка
на конкретну дату видачі кредиту.
Замість цього вказано період часу
тривалістю в десять років: з 22 рудня 2006
року по 22 грудня 2016 року, що за
положеннями п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
вводить споживача в оману, не дає йому
можливість зробити свідомий вибір,
отже за приписами закону відноситься
до нечесної підприємницької
діяльності.

Також, відповідно до пунктів 1.1, 1.5
договору про надання споживчого
кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року
передбачено надання споживачу кредиту
(грошових коштів) в іноземній валюті в
сумі 410.000 швейцарських франків шляхом
зарахування Банком коштів на поточний
рахунок Позичальника НОМЕР_3 у цьому
Банку для подальшого використання за
цільовим призначенням.

В процесі розгляду справи
представником ПАТ «УкрСиббанк» було
надано Наказ АКІБ «УкрСиббанк» «Про
затвердження внутрішнього
банківського нормативного документу
та умов кредитування клієнтів
індивідуального бізнесу у
швейцарських франках» № 1081 від 22
грудня 2005 року з Додатком № 1 «Паспорт
кредитування фізичних осіб у
швейцарських франках», яким визначено
порядок взаємодії підрозділів Банку
при наданні кредитів фізичним особам у
швейцарських франках й при погашенні
зобов'язань за такими кредитами.
Посилаючись на вказаний внутрішній
банківський нормативний документ,
представник ПАТ «УкрСиббанк»
наполягав, що виконання умов
вищевказаного договору з надання
ОСОБА_1 кредиту (грошових коштів)
можливо виключно в національній
валюті, а не в валюті, передбаченій
договором (швейцарських франках), за
обов'язкової попередньої процедури
продажу швейцарських франків на МВРУ.

Зважаючи на те, що текст договору
про надання споживчого кредиту
№ 0 від 22 грудня 2006 року не містить
будь-яких згадувань або посилань на
Наказ АКІБ «УкрСиббанк» № 1081 від 22
грудня 2005 року та Паспорт кредитування,
а документ з підписом ОСОБА_1, який би
свідчив про її обізнаність з
існуванням вказаних документів та їх
змістом відсутній, та положення
вказаних внутрішніх банківських
документів суперечать пунктам 1.1, 1.5
вищезазначеного договору про надання
споживчого кредиту, тому суд вважає, що
ПАТ «УкрСиббанк» вдався до нечесної
підприємницької діяльності і ввів
ОСОБА_1 в оману стосовно валюти кредиту
та порядку його надання.

Також договір про надання
споживчого кредиту № 0 від 22
грудня 2006 року всупереч вимогам
положення п. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» не
містить детальний розпис загальної
вартості кредиту для споживача з
урахуванням відсоткової ставки за
кредитом та вартості всіх послуг,
пов'язаних з отриманням,
обслуговуванням, погашенням кредиту.

Додаток № 1 «Графік погашення
кредиту» до зазначеного кредитного
договору не містить визначених пунктом
1. 3 цього договору даних про суми
коштів, що належить сплатити
позичальнику (споживачу) у кожному
платіжному періоді в погашення
основної суми кредиту і процентів за
користування кредитом, ні в числовому,
ні в процентному виразі, а тому у
розумінні закону не є узгодженим
графіком платежів позичальника на
користь Банку.

Крім того, положення договору про
надання споживчого кредиту
№ 0 від 22 грудня 2006 року та додатку
№ 1 «Графік погашення кредиту» містять
двозначності щодо можливості та
порядку дострокового повернення
кредиту.

Вказані обставини
підтверджуються наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
висновком судово-економічної
експертизи № 9353-9354 від 29 грудня 2011 року,
наданим Одеським науково-дослідним
інститутом судових експертиз.

Таким чином, ОСОБА_1 також не було
надано інформацію щодо таких істотних
умов договору як загальна вартість
кредиту та порядок його повернення.

Враховуючи викладене, суд вважає,
що ПАТ «УкрСиббанк» при укладенні
договору про надання споживчого
кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року з
ОСОБА_1, вдався до нечесної
підприємницької діяльності, ввівши
ОСОБА_1 в оману щодо таких основних
характеристик кредиту, як валюта та
загальна вартість кредиту, дата та
порядок його надання і умови
повернення споживачем.

Згідно із ч. 6 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів»,
правочини, здійснені з використанням
нечесної підприємницької практики, є
недійсними.

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що на підставі
ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист
прав споживачів», ч. 1 ст. 230 ЦК України
договір про надання споживчого кредиту
№ 0 від 22 грудня 2006 року підлягає
визнанню недійсним.

Положеннями ч. 1 ст. 216 ЦК України
передбачено, що недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 55 Закону України
«Про банки та банківську діяльність»,
відносини банку з клієнтом регулюються
законодавством України,
нормативно-правовими актами
Національного банку України та угодами
(договорами) між клієнтом та банком.

Згідно із ст. 68 «Про банки та
банківську діяльність», банки
організовують бухгалтерський облік
відповідно до внутрішньої облікової
політики, розробленої на підставі
правил, встановлених Національним
банком України відповідно до
міжнародних стандартів
бухгалтерського обліку та положень
(стандартів) України. Бухгалтерський
облік має забезпечувати своєчасне та
повне відображення всіх банківських
операцій та надання користувачам
достовірної інформації про стан
активів і зобов'язань, результати
фінансової діяльності та їх зміни.

Пунктом 1.5 Положень про
організацію операційної діяльності в
банках України, затверджених
Постановою Правління НБУ № 254 від 18
червня 2003 року, передбачено, що
організація операційної діяльності
передбачає наявність документованих
операційних процедур (правил) за всіма
операціями, що здійснюються банками
відповідно до законодавства України

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність в Україні», та п.
2.1.1 Положень про організацію
бухгалтерського обліку та звітності в
банках України, затверджених
Постановою Правління НБУ № 566 від 30
грудня 1998 року, встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Відповідно до п. 5.1 Положень про
організацію операційної діяльності в
банках України, затверджених
Постановою Правління НБУ № 254 від 18
червня 2003 року, інформація, що
міститься у прийнятих до обліку
первинних документах,
систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Запис у
регістрах аналітичного обліку
здійснюється лише на підставі
відповідного санкціонованого
первинного документа (паперового або
електронного).

Регістри синтетичного та
аналітичного обліку операцій - це носії
спеціального формату (паперові,
машинні) у вигляді відомостей, книг,
журналів, машинограм тощо.

Суд, оцінивши відповідно до ст. 212
ЦПК України належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, встановив, що
видача ОСОБА_1 кредитних коштів по
договору про надання споживчого
кредиту № 0 від 22
грудня 2006 року у сумі 410.000 швейцарських
франків не підтверджується.

Про це свідчать досліджені судом
банківські документи, витребуваними
від ПАТ «УкрСиббанк», а також висновком
судово-економічної експертизи № 9353-9354
від 29 грудня 2011 року, наданого
Одеського науково-дослідним
інститутом судових експертиз.

Вказані у регістрах
бухгалтерського обліку - банківських
виписках за особовим рахунком НОМЕР_3
за 22 грудня 2006 року, 25 грудня 2006 року та
рахунком НОМЕР_2 за 26 грудня 2006 року,
27 грудня 2006 року операції
спростовуються наступними
дослідженими судом доказами:
первинними банківськими документами;
формами щоденної статистичної
звітності АКІБ «УкрСиббанк» (Одеська
область) ф. № 550Д.03 «Розшифрування
валютних рахунків», які подані до
Національного банку України на
виконання ст. 69 Закону України «Про
банки та банківську діяльність» та
Правил організації статистичної
звітності, що подається до
Національного банку України,
затверджених Постановою Правління НБУ
№ 124 від 19 Березня 2003 року, та щоденними
оборотними відомостями відділення № 309
АКІБ «УкрСиббанк» в м. Одесі за 21 грудня
2006 року - 27 грудня 2006 року; книгою обліку
готівки та інших цінностей операційної
каси АКІБ «УкрСиббанк» за 2006 рік.

Зокрема, названими документами
спростовується відомості вказані у
виписці за 22 грудня 2006 року за рахунком
НОМЕР_3 щодо зарахування на цей рахунок
ОСОБА_1 з рахунку НОМЕР_1 грошових
коштів у сумі 410.000 швейцарських
франків.

Запис про здійснення вказаної
банківської операції у виписці від 22
грудня 2006 року є необґрунтованим і
безпідставним, оскільки здійснений з
порушенням ч. 1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п. 2.1.1 вказаного
вище Положення про організацію
бухгалтерського обліку та звітності в
банках України та п. 5.1. Положення про
організацію операційної діяльності в
банках України, а саме: за
відсутності первинного документу -
меморіального ордеру від 22 грудня 2006
року про зарахування грошових коштів у
сумі 410.000 швейцарських франків на
поточний рахунок ОСОБА_1 за
НОМЕР_3, складення якого відповідно
до перелічених вище положень
законодавства України є обов'язковою
умовою для подальшого внесення
відповідного запису до банківської
виписки.

Вказана банківська операція
спростовується даними статистичної
форми № 550Д.03 за 22 грудень 2006 року та
оборотної відомості відділення № 309
АКІБ «УкрСиббанк» в м. Одесі за 22
грудень 2006 року, з яких вбачається, що
ця операція Банком фактично не
виконувалась.

Крім того, вказана у виписці
проводка суперечить Постанові НБУ
№ 280 від 17 червня 2004 року «Про
затвердження Плану рахунків
бухгалтерського обліку банків
України».

Не підтверджується дослідженими
в справі доказами і банківська
операція з перерахування 25 грудня 2006
року з особового рахунку
НОМЕР_3, відкритого ОСОБА_1 на підставі
договору банківського рахунку № 256 від
21 грудня 2006 року у відділенні № 309 Банку
в м. Одесі, коштів у сумі 410.000
швейцарських франків на рахунок НОМЕР_5
з метою їх подальшого продажу на МВРУ.

Надана суду представником ПАТ
«УкрСиббанк» заява про продаж
іноземної валюти або банківських
металів № 1 від 25 грудня 2006 року не
відповідає формі відповідної Заяви,
встановленої Постановою НБУ № 82 від 05
березня 2003 року «Про затвердження
Положення про оформлення та подання
клієнтами платіжних доручень в
іноземній валюті або банківських
металах, заяв про купівлю або продаж
іноземної валюти або банківських
металів до уповноважених банків і
інших фінансових установ та порядок їх
виконання». Ця заява складена з
порушенням вимог пунктів 3.4 і 4.2
вказаної Постанови, внаслідок чого
згідно з пунктами 4.3 та 4.9 цього
Положення така заява до виконання не
приймається.

Крім того, в заяві про продаж
іноземної валюти або банківських
металів № 1 від 25 грудня 2006 року підписи
від імені ОСОБА_1 та рукописний запис в
графі «Гривневий еквівалент іноземної
валюти або банківських металів
відповідно до курсу, що визначений в
заяві» виконано не ОСОБА_1, а іншими
особами, що встановлено висновком
судово-почеркознавчої експертизи №
5889/02 від 05 серпня 2010 року, наданим
Одеським науково-дослідним інститутом
судових експертиз.

Таким чином, ОСОБА_1 з такою заявою
до Банку не зверталася.

Запис про здійснення банківської
операції з перерахування 25 грудня 2006
року з особового рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_3
коштів у сумі 410.000 швейцарських франків
на рахунок НОМЕР_5 з метою їх подальшого
продажу на МВРУ у виписці від 25 грудня
2006 року слід визнати необґрунтованим,
оскільки він здійснений з порушенням ч.
1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п. 2.1.1 вказаного
вище Положення про організацію
бухгалтерського обліку та звітності в
банках України та п. 5.1. Положення про
організацію операційної діяльності в
банках України: за відсутності
первинного документу - меморіального
ордеру від 25 грудня 2006 року про
списання грошових коштів у сумі 410.000
швейцарських франків з поточного
рахунку ОСОБА_1 за НОМЕР_3, складення
якого відповідно до вказаних вище
положень законодавства України є
обов'язковою умовою для подальшого
внесення відповідного запису до
банківської виписки.

Також виконання Банком цієї
операції спростовується даними
статистичної форми № 550Д.03 за 25 грудня
2006 року, яка містить інформацію про всі
банківські операції за названу дату.

Згідно статистичної форми № 550Д.03
за 25 грудня 2006 року, обсяг операцій за
балансовим рахунком НОМЕР_9 в АКІБ
«УкрСиббанк» становить 77.605
швейцарських франків, а не 410.000,00
швейцарських франків. При цьому
балансовий рахунок НОМЕР_10, який
підлягає обов'язковому застосуванню,
по операціям у швейцарських франках 25
грудня 2006 року взагалі не
застосовувався. Даний факт також
підтверджується оборотною відомістю
відділення № 309 АКІБ « УкрСиббанк» в м.
Одесі від 25 грудня 2006 року.

Таким чином, зазначені докази
свідчать, що на рахунок ОСОБА_1
НОМЕР_3, відкритого у відділенні №309 ПАТ
«УкрСиббанк», коштів у сумі 410.000
швейцарських франків Банком не
зараховувались.

Недостовірною є і вказана у
виписці від 26 грудня 2006 року інформація
щодо зарахування з рахунку НОМЕР_6 на
особовий рахунок НОМЕР_2, відкритого на
підставі договору рахунку № 255 від 21
грудня 2006 року на ім'я ОСОБА_1 у
відділенні № 309 «УкрСиббанк» в м. Одесі,
коштів у сумі 1.648.200 гривень.

Ці дані спростовуються
статистичною формою № 550Д.03 за 25 грудня
2006 року, згідно з якою обсяг операцій
цього дня за балансовим рахунком
НОМЕР_10 по операціям в гривнях становив
3.509 гривень, а не 1.648.200 гривень. З
щоденної оборотної відомості за 26
грудня 2006 року вбачається, що у
відділенні № 309 АКІБ «УкрСиббанк» в м.
Одесі операція з зарахування грошових
коштів у сумі 1.648.200 гривень на рахунки
НОМЕР_9 не здійснювалася.

На підтвердження вищезазначеної
операції представником ПАТ
«УкрСиббанк» надано оригінал та копії
меморіального ордера від 26 грудня 2006
року. Меморіальний ордер згідно з
пунктами 4.4., 4.7 Положення про
організацію операційної діяльності в
банках України, затвердженого
Постановою Правління НБУ № 254 від 18
червня 2003 року є внутрішньобанківським
документом та складається банком
самостійно.

Однак з матеріалів справи
вбачається, що надані суду
представником відповідача ПАТ
«УкрСиббанк» два примірника одного й
того ж самого меморіального ордеру
відрізняються між собою підписами,
прізвищами, ім'ям та по-батькові осіб,
відповідальних за здійснення операції,
що не відповідає вимогам ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», п.п. 4.3,
4.10 Положення про організацію
операційної діяльності в банках
України, п. 2.1.1 Положення про
організацію бухгалтерського обліку та
звітності в банках України,
затвердженого Постановою Правління
НБУ № 566 від 30 грудня 1998 року і викликає
сумніви в достовірності цих
документів.

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що обидва
примірники вказаного меморіального
ордеру не можуть бути взяті до уваги у
якості доказів по справі.

На підставі досліджених у справі
доказів, суд вважає, що ОСОБА_1 27 грудня
2006 року готівкові кошти у сумі 1.644.903
гривні 60 копійок від Банку не
отримувала.

У матеріалах справи наявна заява
на видачу готівки № 30 від 27 грудня 2006
року, підпис в якій від імені позивачки
в графі «підпис отримувача» виконано
не ОСОБА_1, а іншою особою. Цей факт
підтверджується висновком № 2051/02
судово-почеркознавчої експертизи від 29
травня 2013 року, виконаним Одеським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз.

Відповідно до п. 4.2. Положення про
ведення операцій у національній валюті
в Україні, затверджене Постановою
Правління НБУ № 637 від 15 грудня 2004 року,
усі надходження і видачу готівки в
національній валюті підприємства
відображають у касовій книзі.

Відповідно до пунктів 1.2, 4.3, 4.4, 4.5
Положення про ведення операцій у
національній валюті в Україні,
затверджене Постановою Правління НБУ
№ 637 від 15 грудня 2004 року, касова книга -
документ установленої форми, що
застосовується для здійснення
первинного обліку готівки в касі.
Записи в касовій книзі проводяться
касиром за операціями одержання або
видачі готівки за кожним касовим
ордером і видатковою відомістю в день
її надходження або видачі. Щоденно в
кінці робочого дня касир підсумовує
операції за день, виводить залишок
готівки в касі на початок наступного
дня. Записи в касовій книзі
здійснюються на підставі відповідної
інформації з касових документів.
Записи в касовій книзі мають робитися
до початку наступного робочого дня
(тобто із залишками на кінець
попереднього дня), а також містити всі
реквізити, що передбачені формою
касової книги. Виправлення в касовій
книзі, як правило, не допускаються. Якщо
виправлення зроблені, то вони
засвідчуються підписами касира, а
також головного бухгалтера або особи,
що його заміщує.

Контроль за правильним веденням
касової книги покладається на
головного бухгалтера або працівника
підприємства, який на це уповноважений
керівником.

Судом було досліджено книгу
обліку готівки та інших цінностей
операційної каси відділення № 309 АКІБ
«УкрСиббанк» в м. Одесі за 2006 рік, кожен
аркуш якої містить підписи керівника
відділення банка, головного бухгалтера
та завідуючого касою. Згідно вказаної
книги обіг коштів у національній
валюті по рахунку № 1002 «Банкноти та
монети в касі відділень банку» (План
рахунків бухгалтерського обліку
банків України) за 26 грудня 2006 року та 27
грудня 2006 року відображено у сумах:
залишок на 26 грудня 2006 року - 110.089
гривень 99 копійок; приход за 27 грудня 2006
року - 13.586 гривень 43 копійки; видаток за
27 грудня 2006 року - 9.712 гривень 29 копійок;
залишок на 27 грудня 2006 року - 113.964 гривні
13 копійок.

Таким чином, надана суду книга
обліку готівки та інших цінностей
операційної каси відділення № 309 АКІБ
«УкрСиббанк» в м. Одесі за 2006 рік
спростовує дані про видачу 27 грудня 2006
року з операційної каси Банку готівки в
сумі 1.644.903 гривень 60 копійок.

Даний висновок також
підтверджено висновком
судово-економічної експертизи № 9353-9354
від 29 грудня 2011 року, наданим Одеським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз.

Суд не приймає до уваги копію
листа від 31 жовтня 2007 року, виконаного
від імені ОСОБА_1, який надано Банком на
підтвердження заявлених зустрічних
позовних вимог, оскільки написання
листа такого змісту не визнається
самою ОСОБА_1 та спростовується
показаннями свідка ОСОБА_2 та іншими
вищевказаними письмовими доказами.

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що видача
ОСОБА_1 кредиту (грошових коштів) за
договором про надання споживчого
кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року не
підтверджується.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 1 ст.
1051 ЦК України, позичальник має право
оспорити договір кредиту на тій
підставі, що грошові кошти або речі
насправді не були одержані ним від
позикодавця (кредитодавця) або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Згідно із ч. 1 та 3 ст. 1066 ЦК України,
за договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк не має права
визначати та контролювати напрями
використання грошових коштів клієнта
та встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.

Положеннями ч. 1 та 2 ст. 1068 ЦК
України передбачено, що банк
зобов'язаний вчиняти для клієнта
операції, які передбачені для рахунків
даного виду законом, банківськими
правилами та звичаями ділового
обороту, якщо інше не встановлено
договором банківського рахунка. Банк
зобов'язаний зарахувати грошові кошти,
що надійшли на рахунок клієнта, в день
надходження до банку відповідного
розрахункового документа, якщо інший
строк не встановлений договором
банківського рахунка або законом.

Пунктом 8 Інструкції про касові
операції в банках України,
затвердженої Постановою Правління НБУ
№ 337 від 14 серпня 2003 року, встановлено,
що після завершення приймання готівки
клієнту видається квитанція (другий
примірник прибуткового касового
документа) або інший документ, що є
підтвердженням про внесення готівки у
відповідній платіжній системі.

Для зберігання грошей та для
здійснення розрахунково-касового
обслуговування на ім'я ОСОБА_1 у
відділенні № 309 ПАТ (АКІБ) «УкрСиббанк»
в м. Одесі 21 грудня 2006 року відкрито
поточні рахунки: НОМЕР_2 у
гривні - за договором банківського
рахунку № 255 від 21 грудня 2006 року та
НОМЕР_3 у гривні, швейцарських франках
та доларах США - за договором
банківського рахунку № 256 від 21 грудня
2006 року.

Згідно з квитанціями, виданими
ОСОБА_1 Банком, в період з 27 . грудня 2006
року по 28 січня 2008 року на поточні
рахунки НОМЕР_2 та НОМЕР_3, загалом було
внесено грошові кошти у сумі 112.053
гривні 97 копійок та 54.021 долар США.

При цьому, загальна сума грошових
коштів, що зараховані на поточні
рахунки ОСОБА_1 згідно наданих АКІБ
«УкрСиббанк» банківських виписок по
вказаним банківським рахункам, складає
69.452 гривні 97 копійок та 51.821 долар США.

Таким чином, за результатами
співставлення сум коштів на рахунках
НОМЕР_2 та НОМЕР_3, внесених ОСОБА_1
згідно наданих банком позивачці
квитанцій та зарахованих банком згідно
виписок, вбачається, що Банком у ОСОБА_1
прийняті, але не зараховані на поточні
рахунки грошові кошти у сумах 42.600
гривень 97 копійок (квитанція № 8 від 27
грудня 2006 року) та 2.300 доларів США, що на
дату операції дорівнює 11.615 гривень
(квитанція № 8 від 18 червня 2007 року).

Вказані факти також
підтверджуються висновком № 10161/10162
експертного дослідження документів
фінансово-кредитних операцій,
здійснених ПАТ «УкрСиббанк» на користь
ОСОБА_1 від 26 жовтня 2009 року, наданим
Одеським науково-дослідним інститутом
судових експертиз.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України,
банк може списати грошові кошти з
рахунка клієнта на підставі його
розпорядження. Грошові кошти можуть
бути списані з рахунка клієнта без його
розпорядження на підставі рішення
суду, а також у випадках, встановлених
договором між банком і клієнтом.

В матеріалах цивільної справи
наявні копії заяв про обмін
(конвертацію) іноземної валюти або
банківських металів № 1 від 30 січня 2007
року, № 1 від 28 лютого 2007 року, № 2 від 11
квітня 2007 року, № 4 від 17 травня 2007 року,
№ 5 від 29 травня 2007 року, № 6 від 25 червня
2007 року, № 8 від 06 липня 2007 року, № 10 від
08 жовтня 2007 року, № 11 від 30 жовтня 2007
року, № 3 від 17 квітня 2007 року, № 9 від 31
липня 2007 року, № 12 від 07 грудня 2007 року,
№ 13 від 29 січня 2008 року; заяв про
купівлю іноземної валюти або
банківських металів № 5 від 16 березня
2007 року, № 1 від 29 серпня 2007 року; заяв на
переказ готівки № 17 від 14 березня 2007
року, № 8 від 29 січня 2007 року, № 1 від 17
квітня 2007 року, № 2 від 31 липня 2007 року,
№ 23 від 06 грудня 2007 року, № 21 від 28 січня
2008 року, № 21 від 06 липня 2007 року, № 7 від
30 жовтня 2007 року, на підставі яких ПАТ
«УкрСиббанк» було здійснено списання з
відкритих в АКІБ «УкрСиббанк» на ім'я
ОСОБА_1 поточних рахунків НОМЕР_2 та
НОМЕР_3 грошових коштів в сумі 69.452
гривні 97 копійок та 51.821 долар США, їх
обмін (конвертація) та купівля валюти
(швейцарських франків) з подальшим
перерахуванням отриманих сум на
банківський рахунок НОМЕР_8, не
вказаний в жодному з вказаних вище
договорів, укладених між ОСОБА_1 та АКІБ
«УкрСиббанк».

Проведеною за клопотанням ОСОБА_1
судовою почеркознавчою експертизою
встановлено, що підписи а рукописні
записи від її імені у перелічених вище
заявах виконані не самою нею, а іншими
особами. Цей факт підтверджується
висновком № 5889/02 судово-почеркознавчої
експертизи від 05 серпня 2010 року.

Враховуючи, що кредитні кошти
ОСОБА_1 Банком не були надані,
передбачені ст.ст. 1066, 1071 ЦК України
підстави для списання ПАТ «УкрСиббанк»
грошових коштів з відкритих у
відділенні № 309 ПАТ (АКІБ) «УкрСиббанк»
в м. Одесі на ім'я ОСОБА_1 банківських
рахунків НОМЕР_2 та
НОМЕР_3 відсутні.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у
разі несвоєчасного зарахування на
рахунок грошових коштів, що надійшли
клієнтові, їх безпідставного списання
банком з рахунка клієнта або порушення
банком розпорядження клієнта про
перерахування грошових коштів з його
рахунка банк повинен негайно після
виявлення порушення зарахувати
відповідну суму на рахунок клієнта або
належного отримувача, сплатити
проценти та відшкодувати завдані
збитки, якщо інше не встановлено
законом.

Згідно із ст. 1070 ЦК України, за
користування грошовими коштами, що
знаходяться на рахунку клієнта, банк
сплачує проценти, сума яких
зараховується на рахунок, якщо інше не
встановлено договором банківського
рахунка або законом. Сума процентів
зараховується на рахунок клієнта у
строки, встановлені договором, а якщо
такі строки не встановлені договором, -
зі спливом кожного кварталу. Проценти,
передбачені частиною першою цієї
статті, сплачуються банком у розмірі,
встановленому договором, а якщо
відповідні умови не встановлені
договором, - у розмірі, що звичайно
сплачується банком за вкладом на
вимогу.

За таких обставин ПАТ
«УкрСиббанк» в силу наведених положень
закону зобов'язаний здійснити
зарахування безпідставно списаних
вказаних вище сум грошових коштів на
поточні рахунки ОСОБА_1, а також
сплатити проценти за користування
ними.

Розглянувши вимоги ПАТ
«УкрСиббанк» до ОСОБА_1 за зустрічним
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором, суд дійшов до
висновку, що ці вимоги задоволенню не
підлягають, оскільки, як встановлено
судом, кредитні кошти ОСОБА_1 за
договором про надання споживчого
кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року
ПАТ «УкрСиббанк» не були надані.

Крім того, як вбачається з наданої
суду відповідачем копії договору
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами, укладеного між ПАТ
«УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» 08
грудня 2011 року, ПАТ «УкрСиббанк» продав
право вимоги за договором споживчого
кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року
ПАТ «Дельта Банк», у зв'язку з чим
відповідно до ст. 514 ЦК України втратив
право заявляти вимоги за вказаним
договором про надання споживчого
кредиту.

Отже, з огляду на вищевикладене,
оцінивши встановлені по справі
обставини у їх сукупності, суд дійшов
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
обґрунтованими та доведеними, які
підлягають задоволенню у повному
обсязі, а позовні вимоги зустрічного
позову ПАТ «УкрСиббанк» є
необґрунтованими та безпідставними, у
задоволенні яких слід відмовити з
підстав, викладених у мотивованій
частині цього рішення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215
ЦПК України, на підставі ст.ст. 215, 216, 230,
236, 514, 1051, 1054, 1066, 1068, 1070, 1071, 1073 ЦК України,
ст.ст. 55, 63, 69 Закону України «Про банки
та банківську діяльність», ст.ст. 1, 11, 19
Закону України «Про захист прав
споживачів», ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні», постановою
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати недійним договір про
надання споживчого кредиту
№ 0, укладеного 22 грудня 2006 року
між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк» (нині
Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк»).

Зобов'язати Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» зарахувати на
поточний рахунок НОМЕР_2, відкритого на
ім'я ОСОБА_1 в Одеському відділенні № 309
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» на підставі договору
поточного рахунку № 255 від 21 грудня 2006
року, безпідставно списані з цього
рахунку грошові кошти у розмірі 67.600
(шістдесят сім тисяч шістсот) гривень 97
(дев'яносто сім) копійок.

Зобов'язати Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» зарахувати на
поточний рахунок НОМЕР_3, відкритого на
ім'я ОСОБА_1 в Одеському відділенні № 309
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» на підставі договору
поточного рахунку № 256 від 21 грудня 2006
року, грошові кошти у розмірі 51.721
(п'ятдесят одну тисячу сімсот двадцять
один) долар США та 44.452 (сорок чотири
тисячі чотириста п'ятдесят дві) гривні
97 (дев'яносто сім) копійок, з яких Банком
частина грошових коштів неправомірно
не зарахована і решта безпідставно
списана, а саме 2.300 (дві тисячі триста)
доларів США (квитанція № 19 від 18 червня
2007 року) та 42.600 гривень (сорок дві
тисячі шістсот) 97 (дев'яносто сім)
копійок (квитанція № 8 від 27 грудня 2006
року) отримані банком і неправомірно не
зараховані на цей поточний рахунок, а
також 49.421 (сорок дев'ять тисяч
чотириста двадцять один) долар США та
1.852 (одна тисяча вісімсот п'ятдесят дві)
гривні безпідставно списані з даного
рахунку.

Зобов'язати Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» нарахувати за
користування грошовими коштами у
розмірі 67.600 (шістдесят сім тисяч
шістсот) гривень 97 (дев'яносто сім)
копійок, які неправомірно списані з
поточного рахунку НОМЕР_2, відкритого
на ім'я ОСОБА_1 в Одеському відділенні №
309 Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» на підставі договору
поточного рахунку № 255 від 21 грудня 2006
року, проценти на умовах встановлених
цим договором за період з 27 грудня 2006
року по день ухвалення цього рішення.

Зобов'язати Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» нарахувати за
користування грошовими коштами в сумі
51.721 (п'ятдесят одну тисячу сімсот
двадцять один) долар США та 44.452 (сорок
чотири тисячі чотириста п'ятдесят дві)
гривні 97 (дев'яносто сім) копійок,
частина з яких неправомірно не
зарахована, а решта безпідставно
списана з поточного рахунку НОМЕР_2,
відкритого на ім'я ОСОБА_1 в Одеському
відділенні № 309 Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
на підставі договору поточного рахунку
№ 256 від 21 грудня 2006 року, проценти, що
звичайно сплачується цим Банком за
вкладом на вимогу за період з 27 грудня
2006 року по день ухвалення цього
рішення.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
на користь держави грошові кошти у сумі
3.654 (три тисячі шістсот п'ятдесят
чотири) гривні в рахунок відшкодування
судового збору.

У задоволенні зустрічного позову
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовити за безпідставністю позовних
вимог.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду міста Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
С.В. Рева

Суддя