Єдиний унікальний номер № 237/5871/13-ц
Провадження № 2/237/278/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2014 року
м. Мар`їнка

Мар`їнський районний суд Донецької
області у складі:

головуючого судді:
Клікунової А. С.,

при секретарі: Харьковій
Л.М.,

за участю сторін: ОСОБА_1,
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду Мар'їнського
району Донецької області цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Мар'їнського
районного суду Донецької області з
вказаною позовною заявою, в якій
просить визнати ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням, розташованим за адресою:
АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_1
обґрунтовані наступним. Позивач ОСОБА_1
є власником домоволодіння АДРЕСА_1. З
листопада 1998 року ОСОБА_1 надала згоду
на реєстрацію за вказаною адресою
ОСОБА_2, в силу набуття ним статусу зятя
позивача. В травні 2012 року ОСОБА_2 в
зв'язку з погіршенням шлюбних відносин
з дружиною, - донькою позивача, припинив
мешкання в домоволодінні АДРЕСА_1. За
розірванням в серпні 2012 року шлюбу
ОСОБА_2 добровільно забрав речі з
житлового будинку та виїхав на
постійне проживання до іншого житла. За
посиланням ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2
втратив інтерес до проживання в
спірному будинку, тому в порядку
положення статті 405 ЦК України, ст. 107 ЖК
України, може бути визнаний таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням з відповідними наслідками
цього, передбаченими ст. 7 Закону
України "Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання".

ОСОБА_1 в судове засідання з'явилась,
позовні вимоги підтримала, надала
пояснення аналогічні викладеним в
позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
з позовними вимогами не погодився,
пояснив, що дійсно приблизно з травня
2012 року не проживає в домоволодінні
належному ОСОБА_1, оскільки розлучився
з донькою позивача. Разом з тим, бути
знятим з реєстраційного обліку ОСОБА_2
не згоден, оскільки іншого власного
житлового приміщення не має.

Суд, дослідивши матеріали справи,
належно з'ясувавши дійсні обставини
справи, права та обов'язки сторін,
оцінки їх доводів і наданих ними
доказів, приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що
ОСОБА_1 є власником домоволодіння з
господарськими побудовами,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджено свідоцтвом про право на
спадщину за законом від 27 жовтня 2006
року, витягом про реєстрацію права
власності на нерухоме майно № 12410600 від
6 листопада 2006 року. На реєстраційному
обліку за вказаною адресою перебувають
сторони по справі: - ОСОБА_1 з 29 квітня 1978
року; - ОСОБА_2 з 14 листопада 1998 року.

В судовому засіданні встановлено, що
підставою взяття ОСОБА_2 на
реєстраційний облік стало набуття ним
статусу члена власника домоволодіння
ОСОБА_1, в контексті до ч. 2 ст. 64 ЦК
України. Так, ОСОБА_2 29 жовтня 1983 року
уклав шлюб з донькою позивача - ОСОБА_3,
що підтверджено штампом в паспорті
відповідача про сімейне положення. 10
серпня 2012 року шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 розірвано.

В судовому порядку порушено питання
втрати ОСОБА_2 права користування
вищезазначеним житловим приміщенням.
Суд звертає увагу, що питання про
втрату членом сім'ї власника житла
права користування цим житлом у разі
відсутності без поважних причин понад
один рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом, - урегульовано ч. 2 ст. 405 ЦК
України. У судовому засіданні
встановлено, що будь-яких угод, зокрема
договору найму, між сторонами не
укладався та спірне житлове приміщення
відноситься до приватного житлового
фонду. Так, згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік.

З наведеного положення закону можна
виділити такі умови за наявності яких
особа матиме право на користування
житлом поряд з власником: користувач
повинен бути членом сім'ї власника
житла та проживати разом з ним.

Вирішуючи питання чи має ОСОБА_2 статус
"члена сім'ї" власника спірного
житлового приміщення ОСОБА_1 суд
виходить з наступного. Відповідно до
ст. 3 СК України, сім'ю складають особи,
які спільно проживають, пов'язані
спільним побутом, мають взаємні права
та обов'язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР
зазначає, що до членів сім'ї належать
дружина наймача (власника), їхні діти,
батьки та інші особи, якщо вони
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство. Права члена
сім'ї має також і особа, яка перестала
бути членом сім'ї наймача, але
продовжує проживати в займаному ним
житловому приміщенні. У рішенні
Конституційного суду України у справі
за конституційними поданнями Служби
безпеки України, Державного комітету
нафтової, газової та нафтопереробної
промисловості України, Міністерства
фінансів України щодо офіційного
тлумачення положень пункту 6 статті 12
Закону України "Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей", частин четвертої і
п'ятої статті 22 Закону України "Про
міліцію" та частини шостої статті 22
Закону України "Про пожежну безпеку"
(справа про офіційне тлумачення
терміна "член сім'ї") від 03 червня 1999
року у справі №1-8/99 №5-рп/99, зазначено,
що щодо поняття „член сім'ї"
Конституційний Суд України виходить з
об'єктивної відмінності його змісту
від галузі законодавства, підкреслюючи
при цьому, що навіть
міжнародно-правовими актами не
встановлено єдиних критеріїв чи по
осібного переліку членів сім'ї. Аналіз
змісту норм галузевого законодавства,
що регулює питання втрати права
користування житловим приміщенням
дозволяє віднести до членів сім'ї
власника осіб, які проживають з
власником і ведуть з ним спільне
господарство; колишніх членів сім'ї
власника, зокрема осіб, які проживають
з власником, але з певного часу вже не є
членами сім'ї; члени сім'ї колишнього
власника, зокрема особи, які проживають
у житлі, право власності на яке
перейшло від громадянина, який
зберігає сімейні стосунки з
користувачами жилого приміщення, до
інших осіб; колишніх членів сім'ї
колишнього власника житлового
приміщення.

Так, ОСОБА_2 вселився до спірного
житлового приміщення домоволодіння
АДРЕСА_1 листопаді 1998 року як член сім'ї
ОСОБА_1, - набув статусу зятя власника.
Шлюб між відповідачем та донькою
позивача розірвано. З урахуванням того,
що статус члена сім'ї власника мають
особи не тільки першого ступеню
споріднення, а по-друге, відносини між
власником житлового приміщення та
членами його сім'ї, в тому числі і
колишніми, як вже зазначалось, носять
речово-правовий, а не особовий
характер, суд вважає, що лише
розірвання шлюбу не є підставою для
припинення встановленого сервітутного
права ОСОБА_2 на користування житловим
приміщенням АДРЕСА_1.

Суд надає аналіз засобів доказування
ОСОБА_1 на підтвердження позовних вимог
щодо відсутності колишнього члена
сім'ї ОСОБА_2 без поважних причин понад
один рік. Так, з викладених позивачем
пояснень судом встановлено, що ОСОБА_2 з
10 травня 2012 року не користується
спірним житловим приміщенням. Такі
обставини не суперечать наявним в
матеріалах справи належним письмових
доказам. Так, згідно Акту депутату с.
Георгіївка Мар'їнського району
Донецької області від 18 листопада 2013
року, наданого за фактом обстеження
житлового приміщення АДРЕСА_1, - ОСОБА_2
не проживає за вказаною адресою з 10
травня 2012 року. Аналогічному
відповідають пояснення надані
відповідачем ОСОБА_2 в судовому
засіданні. Відповідачем в судовому
засіданні фактично доказів поважності
відсутності в спірному житловому
приміщенні не надано, ним
висловлювалась лише позиція щодо
наявного в нього права користування
домоволодінням в зв'язку з відсутністю
іншого житла, забезпечення яким
гарантується Конституцією України.

Враховуючи вказане, судом встановлено
факт відсутності ОСОБА_2 в спірному
житловому приміщенні на праві мешкання
строком понад один рік, при цьому
причин відсутності колишнього члена
сім'ї власника житла, які могли бути
визнані поважними, за аналогією зі
статтею 71 ЖК України, під час розгляду
справи - не надано.

За таких обставин, суд вважає, що наявні
законні підстави для визнання ОСОБА_2
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням АДРЕСА_1.

На підставі ст.ст. 71, 72, 107, 150 Житлового
Кодексу України, ст. 405 ЦК України,
керуючись ст. ст. 10, 60, 209 ч. 2, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження таким, що втратив право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана в судову палату по
цивільним справам Апеляційного суду
Донецької області через Мар'їнський
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя (підпис)
А. С. Клікунова

Копія вірна:

Суддя
А. С. Клікунова

Дата документу 03.02.2014