17.02.2014 103/4565/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року

м. Бахчисарай

Бахчисарайський районний суд
Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого судді
Готовкіной Т.С.

при секретарі Марк
О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Бахчисарай
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Відділу у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Бахчисарайського РВ ГУ МВС України в АР
Крим про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням та скасування реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2, Відділу у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Бахчисарайського РВ ГУ МВС України в АР
Крим та згідно з заявою про уточнення
позовних вимог просила суд визнати
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням, розташованим за адресою:
АДРЕСА_1 та зобов'язати Відділ у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Бахчисарайського РВ ГУ
МВС України в АР Крим зняти з
реєстрації місця проживання ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач тривалий час, вже більше
десяти років, за адресою реєстрації в
будинку, що належить позивачці на праві
власності, не проживає, з огляду на що в
порядку ст.405 ЦК України має бути
визнаний таким, що втратив право
користування житловим приміщенням та
знятий з реєстрації за вказаною
адресою.

У судовому засіданні позивачка та її
представник за довіреністю ОСОБА_5
позовні вимоги з урахуванням поданої
заяви про уточнення позовних вимог
підтримали у повному обсязі. Позивачка
додатково вказувала на те, що
відповідач не тільки не проживає в
будинку, але й не спілкується з
позивачкою досить тривалий час.

Відповідач до судового засідання не
з'явився. Про день та час судового
засідання був повідомлений належним
чином - через засоби масової
інформації: газети «Урядовй кур'єр» від
12.02.2014р. №27 (5156) та «Крымские известия»
від 11.02.2014р. №25 (5436).

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши позивача та її
представника, допитану в судовому
засіданні в якості свідка ОСОБА_6,
дослідивши надані суду докази,
встановив наступне.

ОСОБА_1 на праві приватної власності
належить житловий будинок АДРЕСА_1 що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно від
21.03.2008р. та витягом про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 28.03.2008р.
(а.с.7).

Згідно з довідками виконавчого
комітету Долинненської сільської ради
від 10.12.2013р. та 10.01.2014р. за адресою по
АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2.

За відомостями адресно-довідкового
підрозділу Бахчисарайського РВ ГУ ДМС
України в АРК ОСОБА_2 з 24.12.1997р.
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Житлове приміщення, яке вони мають
право займати, визначається його
власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності

члена сім'ї без поважних причин понад
один рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Як було встановлено судом, відповідач
був сином її чоловіка, якій на даний час
помер, був зареєстрований та проживав
разом з ними в житловому будинку.

За твердженнями позивача ОСОБА_2 не
проживає за адресою реєстрації з 1997
року. Перешкод відповідачу в
проживанні за вказаною адресою
позивачкою не чиниться.

Відсутність відповідача за адресою
реєстрації підтверджена актом
депутата Долинненської сільської ради
Позньої Л.М. від 02.09.2013р.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_6 пояснила, що проживає з
позивачкою в одному селі на сусідній
вулиці; знайома з нею з 1985 року; більш
того, була вчителькою у відповідача,
коли той ходив у школу. Підтвердила, що
відповідач проживав разом з позивачкою
в будинку по АДРЕСА_1, оскільки остання
була одружена з його батьком. Після
того, як відповідач поїхав навчатися до
м.Севастополя вона його не бачила.

Враховуючи встановлені судом
обставини, зокрема, не проживання
ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 тривалий час,
значно більше року без поважних причин,
суд вважає, що є всі підстави для
визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням в
порядку ч.2 ст.405 ЦК України.

Щодо вимог позивача про зобов'язання
Відділу у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Бахчисарайського РВ ГУ МВС України в АР
Крим зняти ОСОБА_2 з реєстрації, суд
доходить висновку про обгрунтованість
останніх з огляду на таке.

Відповідно до ст.7 Закону України від 11
грудня 2003 року «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою; 4)
оголошення фізичної особи померлою.

Вирішення питання про зняття особи з
реєстраційного обліку залежить,
зокрема, від вирішення питання про
право користування такої особи жилим
приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства.
Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном власник має
право вимагати усунення відповідних
перешкод, зокрема, шляхом зняття особи
з реєстрації місця проживання,
пред'явивши водночас вимогу, зокрема
про позбавлення права користування
житловим приміщенням.

Закон України від 11 грудня 2003 року «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» є
спеціальним нормативно-правовим актом,
який регулює правовідносини, пов'язані
із зняттям з реєстрації місця
проживання, положення ст. 7 цього Закону
підлягають застосуванню до усіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

Відповідний правовий висновок
викладений в постанові Верховного суду
України від 16.01.2012р., якій є обов'язковим
для суду в розумінні ст.360-7 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить
висновку, що позовні вимоги є
обгрунтованими та підлягають
задоволенню.

Судові витрати суд в порядку ст.88 ЦПК
України покладає на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.405 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 208, 209, 212-215,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням, розташованим за адресою:
АДРЕСА_1.

Зобов'язати Відділ у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб

Бахчисарайського районного відділу ГУ
МВС України в АР Крим зняти з
реєстрації місця проживання ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 114,70 грн.

Рішення може бути оскаржене в
Апеляційний суд Автономної Республіки
Крим через Бахчисарайський районний
суд АР Крим шляхом подання апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя: