Справа №568/1834/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 р.
м.Радивилів

Радивилівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого Драновської С.З.

при секретарі Сові Я.Р.

адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Радивилів справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду із
зазначеним позовом.

В обгрунтування позову
посилається на те, що 11 жовтня 2011 року у
відділі реєсстрації актів цивільного
стану Радивилівського районного
управління юстиції Рівненської
області зареєструвала шлюб із
відповідачем.

Від даного шлюбу син - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того у неї є старший
син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 Її чоловік
ОСОБА_3 погано відноситься до її
старшого сина ОСОБА_5 та бували випадки
коли застосовував фізичну силу, що
негативно впливає на його
психологічний розвиток. Останній
період після повернення додому з
роботи, знову йшов із дому на тривалий
час і коли повертався, був
неадекватний, влаштовував сварки під
час яких ображав позивачку та її маму.
В результаті, із 01.09.2013 року чоловік
залишив її і пішов проживати в м.Броди
Львівської області, де проживає по
даний період.

Весь цей період перешкод в
спілкування із сином відповідачу не
чинила, однак коли забирав на вихідні і
тривалий час не повертав - зверталася
до працівників міліції із заявами.

За період окремого проживання
зрозуміла, що вони стали чужими і сім'я
існує лише формально.

Враховуючи наведене, просила
шлюб розірвати і після розірвання
шлюбу сина - ОСОБА_4 залишити їй на
проживання та виховання. При цьому,
звертала увагу, що твердження
відповідача щодо зловживання нею
спиртним не відповідають дійсності і
це не підтверджено жодними доказами і
не встановлено комісією у справах
дітей Радивилівської районної
державної адміністрації які
відвідували її дітей двічі.

ОСОБА_3 позов визнавав частково
і пояснив, що на розірвання згідний,
однак причиною розірвання шлюбу
вважає зловживання спиртним
позивачкою, в результаті чого їх
сімейні стосунки погіршилися і стали
проживати окремо кожен у своїх батьків.
Однак, просив сина ОСОБА_4 залишити йому
на проживання і виховання.

Постільки він категорично
проти проживання їх сина із позивачкою
через її аморальну поведінку, пов'язану
із зловживанням спиртними напоями, що
було встановлено ним як під час їх
спільного проживання так і під час
відвідувань сина. Відповідач ствердив,
що він спроможний забезпечити належні
умови для виховання, культурного і
духовного розвитку дитини та створити
умови для розвитку його природніх
здібностей.

Заслухавши ОСОБА_2 та адвоката
ОСОБА_1, який представляє її інтереси,
ОСОБА_3, свідків та вивчивши матеріали
справи судом встановлено слідуюче:

Під час судового слідства
встановлено, що сторони тривалий час
проживають окремо і не підтримують
подружніх стосунків та окремо ведуть
домашнє господарство і на даний час
сім'я існує лише формально і обоє
наполягають на розірванні шлюбу.

За таких обставин суд вважає, що
сім'я розпалася остаточно і її
збереження не можливе, а отже вимоги
щодо розірвання шлюбу підставні.

Вимог майнового характеру не
заявлено.

При вирішенні питання щодо визначення
місця проживання дітей судом
встановлено слідуюче:

Відповідно до ст.141 СК України
мати і батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і
обов'язків і не звільняє від обов'язків
щодо дитини.

Із ч.1 ст.161 СК України слідує, що
якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися судом.

Відповідно до вимог ст.160 СК України
місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років визначається за згодою
батьків. Місце проживання дитини, яка
досягла десяти років визначається
спільно за згодою батьків та самої
дитини.

На час розгляду справи в суді
встановлено, що діти проживають у
будинку із мамою, де їм створені
належні умови для проживання та
розвитку.

Із актів обстеження житлово-побутових
умов проживання як позивачки так і
відповідача вбачається, що умови
проживання задовільні.

Як позивач так і відповідачка
характеризуються позитивно по місцю
проживання, а позивач також і по місцю
роботи. Сторони не перебувають на
обліку ні у лікаря психіатра, ні у
лікаря нарколога і у них відсутні
захворювання, які перешкоджають брати
участь у вихованні дітей.

Згідно висновку органу опіки та
піклування від 23.01.2014 року вирішено за
доцільне малолітнього ОСОБА_4 залишити
на проживання і виховання його матері -
ОСОБА_2

З таким висновком суд погодився і
вважає, що це буде відповідати
інтересам дитини. При цьому, було
враховано прихильність дітей один до
одного і доцільність їх проживання та
виховання разом без поділу кожному із
батьків, що може негативно вплинути на
їх психіку.

Крім того, взято за основу принцип ст.6
Декларації прав дитини від 20 листопада
1959 року, в якій вказано, що малолітня
дитина не повинна, крім тих випадків,
коли є виключні обставини, бути
розлучена зі своєю матір'ю та вимоги ч.1
ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.
ст.7,141,159 СК України, де зазначено, що при
вирішенні спору щодо участі батьків у
вихованні дітей, судом мають
враховуватися передусім інтереси
дитини. Встановлений сімейним
законодавством принцип повної
рівності обох батьків у питаннях
виховання дітей може бути обмежений
судом в інтересах дітей.

Судом не враховано пояснень свідків зі
сторони ОСОБА_2, а саме ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, які є близькою родиною
позивачки та пояснення свідка ОСОБА_12
та ОСОБА_13, із яких випливає, що
більшість фактів їм відомі зі слів
відповідача. Також враховано, що свідок
ОСОБА_12 є товришем відповідача, а
ОСОБА_13 - його мамою.

Доказів невиконання відповідачкою
покладених на неї батьківських
обов'язків, зокрема ухилення від
утримання та виховання дітей, або
виключних обставин, для розлучення
дітей зі своєю матір'ю суду не
представлено.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст.105, 110, 111-112, 113, 115, 151, 161 СК України,
ст.ст 10, 11, 60, 209, 213, 215, 218 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в :

Розірвати шлюб ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5,
зареєстрований 11 жовтня 2011 року у
відділі державної реєстрації актів
цивільного стану Радивилівського
районного управління юстиції у
Рівненській області, актовий запис №74.

Після розірвання шлюбу сина -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на
проживання і виховання його матері -
ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя:
С.З.Драновська

Повний текст рішення виготовлено
18.02.2014 року.