Справа № 521/1606/14-ц
Провадження №4с/521/22/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 20» лютого 2014 року Малиновський
районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Целуха А.П.,

при секретарі судового
засідання - Корнієнко Л.В.,

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду в місті Одесі скаргу ОСОБА_2
на бездіяльність начальника Першого
Малиновського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про зобов'язання
вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
Малиновського районного суду м. Одеси
зі скаргою на бездіяльність начальника
Першого Малиновського відділу
Державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції про
зобов'язання вчинити певні дії. При
цьому скаржник посилається на те, що 16
квітня 2008 року між нею та ЗАТ «Банк НРБ»
був укладений договір кредиту. У
забезпечення кредитного договору вона
уклала з ЗАТ «Банк НРБ» договір іпотеки
на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1. В
зв'язку з невиконанням нею кредитного
договору 09.12.2009 року, рішенням
Малиновського районного суду м. Одеси у
цивільній справі за позовом ПАТ
«Сбербанк Росії» (який є
правонаступником ЗАТ «Банк НРБ» на
користь останнього стягнуто з заявниці
суму заборгованості за кредитним
договором в розмірі 1069994,20 грн. 20.07. 2011
року відкрито виконавче провадження за
№ 11406551 арештовано все майно заявниці,
включаючи і нерухомість, розташовану
АДРЕСА_1, іпотекодержателем якої є ПАТ
«Сбербанк Росії», 14.10.2011 року відкрито
виконавче провадження за № 11725808 та
накладено арешт на все майно, включаючи
і нерухомість, розташовану АДРЕСА_1,
іпотекодержателем якої є ПАТ «
Сбербанк Росії». В 2012 році накладено
арешт на всю нерухомість заявниці,
включаючи і розташовану АДРЕСА_1. При
цьому державна виконавча служба
прийняла постанови про виконавче
провадження, згідно яких наклала арешт
на все майно, включаючи і майно,
розташоване по АДРЕСА_1,
іпотекодержателем якого є ПАТ «
Сбербанк Росії» без відповідної заяви
іпотекодержателя, що протирічить
вимогам ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Перший
Малиновський відділ державної
виконавчої служби заборонив
відчудження об'єктів нерухомого майна,
включаючи і іпотечне майно ПАТ «
Сбербанку Росії», розташоване в
АДРЕСА_1 за виконавчими листами на
користь ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк», з
якими на вказане майно заявниця не
укладала ніяких іпотечних договорів.
Крім цього, правовідносини з ПАТ
«Дельта Банк» і ОСОБА_3 у заявниці
виникли після виникнення зобов'язань
перед ЗАТ «Банк НРБ».

14.01. 2014 року заявниця одержала від банку
згоду про зняття арешту з нерухомого
майна АДРЕСА_1 з ціллю його продажу і
виконання своїх кредитних зобов'язань.
Проте, її лист начальнику першого
Малиновського відділу державної
виконавчої служби про зняття арешту з
нерухомого майна АДРЕСА_1 залишено без
задоволення.

У зв'язку із зазначеним, та за захистом
свого порушенного права заявниця
вимушена звернутись до суду із
зазначеною скаргою, в якій просила суд
постановити ухвалу, якою зобов'язати
начальника Першого Малиновського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
Дімоглова О.І. зняти заборону на
відчудження нерухомого майна,
накладену виконавчою службою в вигляді
арешту на нерухомість ОСОБА_2, яка
розташована АДРЕСА_1,
іпотекодержателем якої є ПАТ «
Сбербанк Росії» з метою реалізації
цього майна на користь стягувача ПАТ «
Сбербанку Росії».

У судовому засіданні представник
заявника скаргу підтримав, просив її
задовольнити.

Представник зацікавленої особи в
судовому засіданні скаргу не визнав,
просив у її задоволенні відмовити, із
підстав, зазначених у письмових
запереченнях проти скарги та
зафіксованих технічними засобами
судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 квітня 2008 року
між ОСОБА_2 та ЗАТ «Банк НРБ» був
укладений договір кредиту №11-В/08/15/ФО/П.

16 квітня 2008 року, у забезпечення
кредитного договору ОСОБА_2 уклала з
ЗАТ «Банк НРБ» договір іпотеки
нерухомого майна, розташованого в
АДРЕСА_1.

В зв'язку з невиконанням нею кредитного
договору, 09.12.2009 року рішенням
Малиновського районного суду м. Одеси у
цивільній справі №2-5997/09 за позовом ПАТ
«Сбербанк Росії» (який є
правонаступником ЗАТ «Банк НРБ» на
користь останнього стягнуто з ОСОБА_2
суму заборгованості за кредитним
договором в розмірі 1069994,20 грн.

13.07.2011 року заступником начальника
Малиновського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції винесено постанову
про арешт майна боржника ОСОБА_2 та
оголошення заборони на його відчуження
№ВП27692106.

12.10.2011 року державним виконавцем
Малиновського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Раєвим О.Л. винесено
постанову про арешт майна боржника
ОСОБА_2 та оголошення заборони на його
відчуження №ВП28756139.

07.11.2012 року державним виконавцем
Малиновського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Пономарьовим В.В.
винесено постанову про арешт майна
боржника ОСОБА_2 та оголошення заборони
на його відчуження №ВП35093228.

При цьому зазначеними постановами,
накладено арешт і на майно, розташоване
по АДРЕСА_1, іпотекодержателем якого є
ПАТ « Сбербанк Росії» без відповідної
заяви іпотекодержателя.

Перший Малиновський відділ державної
виконавчої служби заборонив
відчудження об'єктів нерухомого майна,
включаючи і іпотечне майно ПАТ
«Сбербанку Росії», розташоване в
АДРЕСА_1 за виконавчими листами на
користь ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк», з
якими на вказане майно заявниця не
укладала іпотечних договорів.

Крім цього, правовідносини з ПАТ
«Дельта Банк» і ОСОБА_3 у заявниці
виникли після виникнення зобов'язань
перед ЗАТ «Банк НРБ».

Згідно відповіді Публічного
акціонерного товариства «Сбербанк
Росії» №208/7/28-1 від 11.01.2014 року, АТ
«Сбербанк Росії» не заперечує проти
зняття арешту з приміщення, яке
перебуває в іпотеці АТ «Сбербанк
Росії» та знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, з метою його подальшої
добровільної реалізації виключно для
погашення заборгованості за
кредитними зобов'язаннями ОСОБА_2 перед
АТ «Сбербанк Росії» на умовах та за
ціною, погодженими АТ «Сбербанк Росії».

Листом Начальника Першого
Малиновського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції від 23.01.2014 року
№0642-70 ОСОБА_2 відмовлено у знятті
арешту з нерухомого майна, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Одночасно, суд критично оцінює надані
представником заінтересованої особи
заперечення проти скарги, як такі що
ґрунтуються на відмові у задоволенні
заяви ОСОБА_2 у погодженій із
стягувачем процедурі погашення боргу.

Відповідно о п.2 ч.1 ст.1 Закону
України «Про іпотеку» іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Отже, заявниця отримала від стягувача
згоду про зняття арешту з нерухомого
майна АДРЕСА_1 з ціллю його продажу і
виконання кредитних зобов'язань.

Проте, її лист начальнику Першого
Малиновського відділу державної
виконавчої служби про зняття арешту з
нерухомого майна АДРЕСА_1 залишено без
задоволення.

Такі дії виконавчої служби протирічать
вимогам ст.38 ЗУ «Про іпотеку»,
добровільним намаганням боржника
виконати зобов'язання перед банком,
згоді стягувача на її дії.

Ст.ст. 8,11 Закону України «Про виконавче
провадження», передбачено, що
стягувачем є банк, а виконавча служба
повинна здійснювати заходи, необхідні
для своєчасного виконання зобов'язань
боржника.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, -
учасники виконавчого провадження
мають право звернутися до суду зі
скаргою, якщо вважають, що рішенням,
дією чи бездіяльністю державного
виконавця порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 384 ЦПК України, ч. 4
ст. 82 Закону України «Про виконавче
провадження», - рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути
оскаржені сторонами до суду, який видав
виконавчий документ.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України
«Про виконавче провадження», -
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, стаття 60 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачає
порядок та випадки зняття арешту з
майна.

Оскільки у даному випадку підстави для
зняття арешту з майна, передбачені
частинами 2 - 4 статті 60 Закону України
"Про виконавче провадження", відсутні,
арешт з майна боржника - може бути
знятий в судовому порядку.

Відповідно до листа Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ від
28.03.2013 року №24-152/0/4-13 про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання рішення у цивільній справі
передбачено, що нездійснення посадовою
особою (державним виконавцем) своїх
обов'язків, покладених на неї законом,
не повинно будь-яким чином призводити
до порушення чи обмеження прав
суб'єктів права на оскарження її
незаконних дій.

Отже бездіяльність начальника Першого
Малиновського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Дімоглова О.І. щодо
не зняття арешту з нерухомого майна
заявника порушують її права, так як
майно заявника, яке може бути
реалізовано задля погашення боргу,
залишається під арештом.

Суд вважає, що вимоги скарги по
виконавчому провадженню, слід
задовольнити, оскільки вони заявлені у
відповідності до вимог ч. 1 ст. 385 ЦПК
України.

За таких обставин суд вважає
необхідним визнати бездіяльність
начальника Першого Малиновського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
- неправомірною та зобов'язати
начальника Першого Малиновського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
зняти заборону на відчуження
нерухомого майна, накладену виконавчою
службою в вигляді накладення арешту на
нерухомість ОСОБА_2, яка розташована
АДРЕСА_1, іпотекодержателем якої є ПАТ
«Сбербанк Росії» з метою реалізації
цього майна на користь стягувача ПАТ «
Сбербанк Росії».

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у
разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 383-385 ЦПК України, ст.ст. 47, 50, 69, 82
Закону України «Про виконавче
провадження», п. 3.17 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 - задовольнити у повному
обсязі.

Визнати бездіяльність начальника
Першого Малиновського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції -
неправомірною.

Зобов'язати начальника Першого
Малиновського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції зняти заборону на
відчуження нерухомого майна, накладену
виконавчою службою у вигляді
накладення арешту на нерухомість
ОСОБА_2, яка розташована АДРЕСА_1,
іпотекодержателем якої є ПАТ «Сбербанк
Росії» з метою реалізації цього майна
на користь стягувача ПАТ « Сбербанк
Росії».

Ухвалу може бути оскаржено, про що
протягом п'яти днів з дня проголошення
подається Апеляційна скарга на ухвалу
суду першої інстанції. У разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

ГОЛОВУЮЧИЙ
А.П. ЦЕЛУХ