інстанції: Пушкарчук В.П. Провадження №
22-ц/773/298/14 Категорія: 79 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнкa А. А.,

суддів - Веремчук Л.М., Антонюк К.І.,

при секретарі Перебойчуку Р.В.,

з участю: представника боржника
ОСОБА_1,

боржника ОСОБА_2,

стягувача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за поданням начальника Відділу
державної виконавчої служби Луцького
районного управління юстиції
Волинської області про тимчасове
обмеження боржника ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України за апеляційною
скаргою головного державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Луцького районного
управління юстиції Волинської області
Лопушанської Інни Федорівни на ухвалу
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 27 грудня 2013
року,

встановила:

24 грудня 2013 року відділ державної
виконавчої служби Луцького районного
управління юстиції Волинської області
звернувся до суду з поданням,
зазначивши, що на примусовому
виконанні знаходиться виконавчий лист,
виданий 24 грудня 2010 року Луцьким
міськрайонним судом Волинської
області, про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 аліментів на утримання
малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3
частки доходу. Боржник рішення суду не
виконує, внаслідок чого утворилася
заборгованість в сумі 11219 грн. 99 коп.
Попри вжиті заходи стягнути з ОСОБА_2
вказану заборгованість не виявилося
можливим з огляду на відсутність у
нього майна та коштів.

Вважаючи, що таким чином боржник
ухиляється від виконання покладених на
нього вищевказаним судовим рішенням
грошових зобов'язань, ВДВС Луцького РУЮ
просить тимчасово обмежити ОСОБА_2 у
праві виїзду за межі України.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 27 грудня 2013 року
відмовлено в задоволенні подання.

ВДВС Луцького РУЮ подав апеляційну
скаргу, у якій просить скасувати
вищевказану ухвалу у зв'язку з
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
й постановити нову ухвалу про
задоволення подання.

В ході апеляційного розгляду даної
справи боржник ОСОБА_2, його
представник ОСОБА_1, стягувач ОСОБА_2
апеляційну скаргу не визнали та
просили її відхилити з огляду на
безпідставність.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваної ухвали, а також доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення.

Так, відмовляючи в задоволенні подання
ВДВС Луцького РУЮ про обмеження ОСОБА_2
у праві виїзду за кордон, суд першої
інстанції виходив із недоведеності
факту ухилення боржника від виконання
рішення суду та невжиття державною
виконавчою службою передбачених
законом примусових заходів.

Такий висновок суду першої інстанції
ґрунтується на дійсних обставинах
справи та відповідних їм нормах закону,
а тому з ним погоджується і колегія
суддів.

Так, згідно з ч.1 ст.33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до п.5 ч.1, ч.2 ст.6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»,
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі
паспорта, а якщо він має паспорт, то
йому може бути тимчасово відмовлено у
виїзді за кордон у випадку, якщо він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), - до виконання таких зобов'язань.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України,
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

За змістом наведених вище норм чинного
законодавства, тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі України
є винятковим заходом обмеження
особистої свободи фізичної особи, який
застосовується лише при наявності
достатніх підстав вважати, що така
особа ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на неї
відповідним судовим рішенням, і саме з
цією метою має намір та реальну
можливість вибути за межі України.

Встановлено, що з 27 лютого 2013 року на
примусовому виконанні у ВДВС Луцького
РУЮ перебуває виконавчий лист, виданий
24 грудня 2010 року Луцьким міськрайонним
судом Волинської області, про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
аліментів на утримання малолітніх
дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частки доходу
боржника, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
(а.с.4, 5), і що заборгованість зі сплати
аліментів станом на 01.12.13 становить 11219
грн. 99 коп.

Однак, звертаючись до суду із
вищевказаним поданням, орган державної
виконавчої служби не надав суду жодних
доказів, які об'єктивно підтверджували
б факт умисного ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
суду грошових зобов'язань та вказували
б на неможливість примусового
стягнення коштів шляхом звернення
стягнення на майно чи кошти боржника,
не навів відомостей про те, чи взагалі
документований боржник паспортом
громадянина України для виїзду за
кордон.

Як вбачається з доданих до апеляційної
скарги копій матеріалів виконавчого
провадження, боржник ОСОБА_2 ніде не
працює і не перебуває на обліку як
безробітний, у нього відсутнє майно та
кошти, на які можна було б звернути
стягнення.

Разом з тим, з наданої боржником
квитанції вбачається, що останній 13
лютого 2014 року частково погасив
заборгованість по аліментах в сумі 1492
грн. 50 коп.

Наведені вище обставини, на думку
колегії суддів, свідчать про
відсутність у ОСОБА_2 наміру ухилитись
від виконання рішення суду, а відтак
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов законного та
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні подання органу державної
виконавчої служби.

Крім того, всупереч вимогам ч.1 ст.377-1
ЦПК України вищевказане подання про
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України внесене до суду неналежним
суб'єктом - відділом державної
виконавчої служби Луцького РУЮ, а не
державним виконавцем, який
безпосередньо здійснює примусове
виконання судового рішення, за
погодженням з начальником ВДВС.

І оскільки оскаржувана ухвала
постановлена з додержанням вимог
закону, а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, то відповідно до вимог ст.312
ЦПК України колегія суддів відхиляє
апеляційну скаргу та залишає без змін
ухвалу Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 27 грудня 2013 року
в даній справі.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу головного
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби Луцького
районного управління юстиції
Волинської області Лопушанської Інни
Федорівни відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 27 грудня 2013 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді