АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

23 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: Шоста Київська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_3, про
визнання свідоцтва про право на
спадщину за законом та свідоцтва про
право власності недійсними та визнання
права власності в порядку спадкування,
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи: Шоста Київська державна
нотаріальна контора, Головне
управління юстиції у м. Києві, про
визнання свідоцтва про право власності
на частину квартири правомірним,
визнання спадкоємцем за законом першої
черги та визнання права власності в
порядку спадкування за законом, за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи:
Шоста Київська державна нотаріальна
контора, Головне управління юстиції у
м. Києві, про визнання спадкоємцем
першої черги, визнання свідоцтва про
право на спадщину за законом недійсним,
визнання права власності в порядку
спадкування за законом, зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи:
Шоста Київська державна нотаріальна
контора, Головне управління юстиції у
м. Києві, про визнання свідоцтва про
право власності на частину квартири
правомірним, визнання спадкоємцем за
законом першої черги та визнання права
власності в порядку спадкування за
законом, за апеляційними скаргами
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
15 листопада 2013 року,-

встановила:

07 грудня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2, в якому з
урахуванням заяви про зміну позовних
вимог просила суд визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 12.04.2000 р. на Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1 та визнати за нею
право власності на ј частину
вказаної квартири.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
вона є спадкоємцем першої черги після
смерті матері ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2. На час відкриття
спадщини вона була неповнолітньою
особою. Під час отримання свідоцтва
про право на спадщину її батько -
ОСОБА_2 не повідомив нотаріуса про
наявність інших спадкоємців, чим
порушив її права. Про порушення свого
права вона дізналась з довідки
Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
від 25.01.2012 р.

10 квітня 2013 ОСОБА_3 звернулась до суду
з самостійним позовом до ОСОБА_2, яке
було об'єднано в одне провадження з
вищевказаним позовом, в якому з
урахуванням заяви про відмову від
частини позовних вимог та їх
уточнення позивачка просила суд
визнати її спадкоємцем першої черги
після смерті матері ОСОБА_4, визнати
свідоцтво про право на спадщину за
законом на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1
недійсним, визнати за нею право
власності на 1/6 частину вказаної
квартири, продовживши їй строк на
прийняття спадщини.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що є
спадкоємцем першої черги. Після
смерті матері вона була змушена
доглядати батька - інваліда та
малолітню сестру ОСОБА_1, з якими
проживала разом в спадковій квартирі
на пенсію свого батька.

13 травня 2013 року з зустрічними
позовами до ОСОБА_3 та ОСОБА_1
звернувся ОСОБА_2, в яких з урахуванням
подальших уточнень просив визнати
правомірним видане йому свідоцтво про
право власності на Ѕ частину квартири
від 12 квітня 2000 року, підтвердити, що
він є спадкоємцем першої черги за
законом та визнати, що всі спадкоємці
першої черги за законом мають право
на 1/6 частину квартири, яка є об'єктом
спадкування.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що йому
на праві приватної власності належить
1/2 частини спірної квартири, набутої
під час перебування у шлюбі з
спадкодавцем. З приводу визнання
недійсним виданого йому свідоцтва
про право на спадщину за законом на
іншу Ѕ частину вказаної квартири не
заперечував, оскільки вважав, що всі
спадкоємці першої черги мають право
на її 1/6 частину.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 15 листопада 2013 року вказані
позови задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право
ОСОБА_2 на спадщину за законом, серії
АВК №482462, видане 12 квітня 2000 року
державним нотаріусом Шостої Київської
державної нотаріальної контори
Забігайло Л.П., реєстровий №1с-181, на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1, яка в цілому
складається з двох кімнат, загальною
площею 56,40 кв.м, в тому числі жилою
площею 33,30 кв.м. За ОСОБА_2 та ОСОБА_1
визнано право на спадкування у першу
чергу після смерті ОСОБА_4 Визнано за
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 право
власності в порядку спадкування за
законом за кожним по 1/6 частині
квартири АДРЕСА_1. В решті позовів
відмовлено. Стягнуто з Держави на
користь ОСОБА_1 , як компенсацію
судових витрат по оплаті судового
збору, 321 грн. 90 коп., на користь ОСОБА_1
- 229 грн. 40 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 в
дохід держави судові витрати по
сплаті судового збору 344 грн. 10 коп., а
з ОСОБА_1 - 344 грн. 10 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та відмовити ОСОБА_1 у праві
володіння 1/6 частиною спірної
квартири у зв'язку з її неявкою та
неявкою її представників на розгляд
справи до суду, та приєднати вказану
частку до виділеної йому частки
спадкового майна. Також просить
застосувати строки позовної давності
до вказаних позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 у разі
скасування судового рішення просить
збільшити її частку у спадковому
майні за рахунок частки відповідачів,
у задоволенні позову яких буде
відмовлено.

Посилається на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2, ОСОБА_1
апеляційні скарги підтримали та
просять їх задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 просить
апеляційні скарги відхилити.

Інші особи, що беруть участь у справі,
в судове засідання не з'явились, про
час та місце розгляду справи
повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційні
скарги підлягають частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої станції встановлено та
підтверджується матеріалами справи,
що ОСОБА_2 з 13 листопада 1976 року
перебував в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4

У вказаному шлюбі народилось двоє
дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4
набули у власність квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

12 квітня 2000 року державним нотаріусом
Шостої Київської державної
нотаріальної контори, на підставі ст.23
КпШС України, посвідчено, що ОСОБА_2,
як чоловіку ОСОБА_4, належить право
власності на Ѕ частину в спільному
майні, придбаному вказаним подружжям
в період зареєстрованого шлюбу, про
що видано свідоцтво про право
власності (а.с.10 т.1).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась
спадщина на 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1.

12 квітня 2000 року державним нотаріусом
Шостої Київської державної
нотаріальної контори, на підставі ст.529
ЦК України, посвідчено, що спадкоємцем
майна ОСОБА_4 є її чоловік - ОСОБА_2, та
видано свідоцтво про право на
спадщину за законом на вищевказане
майно (а.с.11 т.1).

При вирішення даного спору суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що до правовідносин, що виникли
між сторонами, слід застосовувати
норми законодавства, чинного на час
відкриття спадщини, а саме положення ЦК
УРСР 1963 рокупро належність спадщини
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини незалежно від оформлення
права на спадщину.

При цьому судом зроблено правильний
висновок про те, що діти спадкодавця
- ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є спадкоємцями
першої черги за законом та відповідно
до ст. 549 ЦК України 1963 року є такими,
що прийняли спадщину, оскільки
фактично вступили в управління та
володіння майном, а тому отримання
ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину
за законом на все спадкове майно є
незаконним, у зв'язку з чим останнє
підлягає визнанню недійсним з
відповідним визнанням за кожним з
спадкоємцем права власності на 1/6
частину спадкового майна.

Доводи ОСОБА_2 на необхідність
застосування до позовних вимог
ОСОБА_1 наслідків спливу строку
позовної давності є необґрунтованими.

Суд першої інстанції правильно
виходив з того, що остання про
порушення свого права дізналась в
січні 2012 року, коли отримала відповідь
з БТІ м. Києва про те, що спірна
квартира на праві власності за ОСОБА_1
не реєструвалася (а.с.5 т.1). Належних
та допустимих доказів для
спростування вказаної обставини суду
не надано.

Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
позов ОСОБА_1 містить її підпис та дату
подання (а.с.2-4 т.1).

Помилкове зазначення судом в ухвалі
про відкриття провадження у справі
про те, що позов подано через
уповноваженого представника, а також
відкриття провадження у справі за
позовною заявою, яка містила недоліки,
в подальшому усунуті особою, що її
подала, не є підставою для скасування
ухваленого по справі рішення.

Відповідно до ч.1 ст.40 ЦПК України
представником у суді може бути
адвокат або інша особа, яка досягла
вісімнадцяти років, має цивільну
процесуальну дієздатність і належно
посвідчені повноваження на
здійснення представництва в суді, за
винятком осіб, визначених у статті 41
цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.42 ЦПК України
повноваження представників сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
мають бути посвідчені такими
документами: довіреністю фізичної
особи.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи нотаріально посвідченої
довіреності від 29.01.2013 р., ОСОБА_1
уповноважила ОСОБА_7 та ОСОБА_8
представляти її інтереси та вести
від її імені справи, в тому числі в
судах (а.с. 47 т.1).

За таких підстав відсутність в
матеріалах справи документів на
підтвердження того, чи є вищевказані
особи представниками юридичної
фірми, чи мають вони посвідчення
адвокатів та дозвіл на заняття
адвокатською діяльністю правового
значення не має.

Посилання в апеляційній скарзі
ОСОБА_1 на порушення судом першої
інстанції її прав та інтересів
внаслідок повернень поданих нею
доказів, в тому числі письмових
показів свідків, які не допитувались,
є необґрунтованими.

Інших доводів апеляційні скарги не
містять.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення з дотриманням норм
матеріального права, а тому підстав
для його скасування не вбачається.

Разом з тим, вирішуючи питання про
розподіл судових витрат між сторонами
та стягуючи з держави на користь
позивачів судові витрати по сплаті
судового збору, суд першої інстанції
порушив норми процесуального права, у
зв'язку з чим судове рішення в цій
частині підлягає відповідній зміні.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено частково, останній був
звільнений від сплати судового збору
при подачі позову до суду, з ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 в дохід держави підлягає
стягненню судовий збір в сумі 229,40 грн.
- по 114,70 грн. з кожного.

Оскільки звільнення від сплати
судового збору при подачі позову до
суду не звільняє особу від
відшкодування понесених іншою
стороною судових витрат, з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 підлягає стягненню
судовий збір в сумі 114, 70 грн., а на
користь ОСОБА_3 - судовий збір в сумі
229,40 грн., пропорційно до задоволеної
частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 15 листопада 2013 року змінити в
частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_3 в дохід
держави судовий збір в сумі 229,40 грн.,
по 114,70 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 114,70 грн., а на
користь ОСОБА_3 - в сумі 229,40 грн.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий :

Судді:

Справа №22-ц/796/1127/2014

Головуючий у суді першої
інстанції:Пилаєва М.К.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.