Справа № 456/4024/13-ц
Провадження № 2/456/169/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2014 р. Стрийський міськрайонний
суд Львівської області
в
складі: головуючої - судді
Гули Л. В.

з участю секретаря
Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Стрию
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту
родинних відносин, факту приналежності
правовстановлюючого документу та
визнання права власності на 1/2 частину
будинковолодіння,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка збільшила розмір позовних
вимог та просить встановити факт
родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, була її мамою;
встановити факт належності ОСОБА_4
рішення виконавчого комітету
Моршинської селищної ради Львівської
області № 126 від 17.10.1989 року про
затвердження акту про закінчення
будівництва і введення в експлуатацію
житлового будинку по АДРЕСА_1, видане
ОСОБА_4; визнати за нею право власності
на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1
в порядку спадкування за заповітом
після смерті матері ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1; провести реальний
розподіл житлового будинку АДРЕСА_1,
виділивши їй у власність наступні
приміщення спірного житлового будинку
загальною площею 88,7 кв.м без стягнення
грошової компенсації за
невідповідність виділеного у
власність нерухомого майна ідеальним
часткам : підвал загальною площею 48,9
кв.м, 1-й поверх загальною площею 39,8 кв.м,
а саме : № 4 - житлову кімнату площею 14,0
кв.м, № 5 - коридор площею 4,5 кв.м, № 6 -
житлову кімнату площею 11,3 кв.м, № 7 -
коридор площею 9,0 кв.м, № 8 - туалет
площею 1,0 кв.м ; виділити у власність
відповідачки ОСОБА_3 наступні
приміщення спірного будинку загальною
площею 88,0 кв.м, а саме : 1-й поверх
загальною площею 42,1 кв.м : № 9 - кухню
площею 12,5 кв.м, № 10 - санвузол площею 2,5
кв.м, № 11 - коридор площею 4,0 кв.м, № 12 -
житлову кімнату площею 23,1 кв.м, 2-й
поверх загальною площею 45,9
кв.м, а саме : № 20 - прихожу площею 12,1
кв.м, № 21 - житлову кімнату площею 8,5
кв.м, № 22 - житлову кімнату площею 15,1
кв.м, № 23 - житлову кімнату площею 10,2
кв.м ; виділити у власність відповідачу
ОСОБА_2 приміщення спірного житлового
будинку загальною площею 114,1 кв.м, а
саме : 1-й поверх загальною площею 31,7
кв.м : № 1 - коридор площею 6,6 кв.м,
№ 2 - житлову кімнату площею 11,4 кв.м, № 3 -
житлову кімнату площею 13,7 кв.м, 2-ий
поверх загальною площею 82,4 кв.м : № 1 -
кладову площею 4,4 кв.м, № 13 - коридор
площею 8,0 кв.м, № 14 - санвузол площею 3,8
кв.м, № 15 - житлову кімнату площею 12,2
кв.м, № 16 - житлову кімнату площею 20,2
кв.м, № 17 - житлову кімнату площею 9,7
кв.м, № 18 - житлову кімнату площею 17,9
кв.м, № 19 - кухню площею 6,2 кв.м. Залишити
у власності відповідачки ОСОБА_3 гараж
''В'' з оглядовою ямою ''в''; огорожу № 1,
ворота № 2, огорожу № 3, замощення № 4,
огорожу № 5 залишити у спільній
власності сторін по справі.
Відмовилася від позовної вимоги про
визнання права спільної власності на
земельну ділянку загальною площею 0,0748
га, розташовану в АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що відповідачі по
справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є її братом і
сестрою. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мама
ОСОБА_4. Після її смерті відкрилася
спадщина на належну їй 1/2 частину
житлового будинку АДРЕСА_1, загальною
площею 290,8 кв.м, житловою площею
167,3 кв.м, інвентаризаційна вартість
якого становить 411427 грн. З
правовстановлюючих документів на
будинок у неї збереглися лише акт про
закінчення будівництва і введення в
експлуатацію індивідуального
домоволодіння від 11 жовтня 1989 року та
рішення виконавчого комітету
Моршинської селищної ради № 126 від 17
жовтня 1989 року, якими спірний будинок
було поділено між батьками, визнано їх
співвласниками по 1/2 частині цього
будинку за кожним з них. Після смерті
матері вона та відповідачі є
спадкоємцями першої черги за законом.
Батьки були в шлюбі з 1955 року. В 1993 році
вони розлучилися, про що 23 січня 1993 року
у відділі ЗАГС м. Стрия зроблено
запис за № 25. 13.03.1979 року її мати склала
заповіт, яким заповіла належну їй
частину житлового будинку з
відповідною частиною господарських
будівель та споруд в АДРЕСА_1 їй,
позивачці по справі. Заповіт не змінено
і не скасовано. Вона прийняла спадщину,
так як у визначений законом термін
подала заяву про прийняття спадщини до
Стрийської державної нотаріальної
контори, але оскільки відсутнє
свідоцтво про право власності на
будинок, змушена звернутися з даним
позовом до суду. Крім того, в її
свідоцтві про народження та в рішенні
виконавчого комітету Моршинської
селищної ради № 126 від 17.10.1989 року ім'я
матері вказано помилково ОСОБА_4,
замість ОСОБА_4, що також стало
перешкодою для оформлення спадщини.

В судовому засіданні позивачка та її
представник ОСОБА_6 позов підтримали,
дали пояснення, аналогічні
вищенаведеному, та просять суд позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
та представник відповідачки ОСОБА_3
ОСОБА_7 в судовому засіданні позов
визнали, проти його задоволення не
заперечили, погодилися з варіантом
реального розподілу спірного
будинковолодіння, запропонованим
позивачкою.

Відповідно до ст. 11, ч. 2 ст. 31, ч. 4 ст. 174
ЦПК України у разі визнання
відповідачами позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову.
Визнання відповідачами позову не
суперечить закону, не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
представників, дослідивши матеріали
справи, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню, оскільки дійсно в
судовому засіданні здобуто достатньо
доказів, що ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, була матір'ю ОСОБА_1 і
рішення виконавчого комітету
Моршинської селищної ради Львівської
області № 126 від 17.10.1989 року про
затвердження акту про закінчення
будівництва і введення в експлуатацію
житлового будинку по АДРЕСА_1, видане на
ім'я ОСОБА_4, дійсно належить ОСОБА_4, що
стверджується її паспортом, свідоцтвом
про розірвання шлюбу, заповітом та
свідоцтвом про смерть /а.с. 7-11/.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України
Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.
При вирішенні вказаного судового спору
слід керуватися нормами ЦК України 2004
року, оскільки спадкування
будинковолодіння має місце після
прийняття нового Цивільного Кодексу
України.

Судом встановлено такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Предметом спору є будинковолодіння
АДРЕСА_1

Відповідачі по справі є рідними братом
та сестрою позивачки.

Відповідно до свідоцтва про розірвання
шлюбу, виданого відділом ЗАГС м. Стрия
Львівської області, актовий запис № 25,
шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 розірвано 23
січня 1993 року /а.с. 8/.

Спадкодавець ОСОБА_4, мати сторін по
справі, померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що
стверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 від 27.09.2010 року /а.с. 11/.

З матеріалів справи судом встановлено,
що на підставі акту про закінчення
будівництва і введення в експлуатацію
індивідуального домоволодіння від 11
жовтня 1989 року представлене до здачі
домоволодіння ОСОБА_8, ОСОБА_8 по
АДРЕСА_1 прийняте в експлуатацію /а.с. 12/.
Рішенням виконавчого комітету
Моршинської селищної ради № 126 від 17
жовтня 1989 року затверджено акт про
закінчення будівництва та введення в
експлуатацію жилого будинку по АДРЕСА_1
/а.с. 13/.

13.03.1979 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким
заповіла належну їй половину житлового
будинку з відповідною частиною
господарських будівель та споруд в
АДРЕСА_1 своїй дочці ОСОБА_1, позивачці
по справі. Заповіт не змінено і не
скасовано.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_4
відкрилася спадщина на 1/2 частину
житлового будинку АДРЕСА_1. Друга
частина спірного житлового будинку
належить на даний час відповідачам, по
1/4 частині кожному з них, у порядку
спадкування після смерті їх батька
ОСОБА_8.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини. Заява про
прийняття спадщини подається
спадкоємцем особисто. Особа, яка подала
заяву про прийняття спадщини, може
відкликати її протягом строку,
встановленого для прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Позивачка, що встановлено з її пояснень
у судовому засіданні та матеріалів
справи, у визначений законом термін
особисто звернулася до нотаріуса із
заявою № 229 від 28.02.2011 року про
прийняття спадщини та видачу свідоцтва
про право на спадщину на будинок по
АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4, що стверджується листом зав.
Стрийської державної нотаріальної
контори № 223/01-24 від 28.02.2011 року /а.с. 20/
та свідчить про прийняття нею спадщини
після смерті матері ОСОБА_4

Відповідачі не заперечують проти
оформлення права на спадщину на
позивачку, інших спадкоємців, які б
претендували на спадкове майно після
смерті ОСОБА_4, чи мали б право на
обов'язкову частку в спадщині, судом не
встановлено, оскільки відповідачам
належить по 1/4 частині спірного
будинковолодіння після смерті їх
батька ОСОБА_8, що сторонами не
оспорюється.

Обставин, які б вказували, що
спадкодавець ОСОБА_4 при житті набула
або володіла житловим будинком з
господарськими будівлями за адресою :
АДРЕСА_1 неправомірно або на вказане
майно окрім позивачки в порядку
спадкування чи з інших підстав
претендують інші особи, в суді не
встановлено.

З огляду на те, що після смерті
спадкодавця позивачка фактично
прийняла спадщину, так як у визначений
законом термін подала заяву про
прийняття спадщини до Стрийської
державної нотаріальної контори, не
заявила про відмову від спадщини у
встановлені ст. 1270 ЦК України строки,
відповідачі не оспорюють її право на
спадщину, позовні вимоги визнають, що
не суперечить закону, не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, а тому
враховуючи наведене, зібрані по справі
докази, оцінені судом належним чином
кожен окремо на їх достовірність та
допустимість, а також їх достатність та
взаємний зв'язок у сукупності,
встановлені судом обставини свідчать
про те, що у суду є всі підстави для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та
визнання за останньою права власності
на 1/2 частинубудинковолодіння
АДРЕСА_1.

Відповідно до роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного Суду України ''Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок'' виділ в натурі часток жилого
будинку, що є спільною частковою
власністю, є можливим, якщо кожній із
сторін може бути виділено відокремлену
частину будинку із самостійним
виходом. Виділ також може мати місце за
наявності технічної можливості
переобладнати приміщення в ізольовані
квартири.

При вирішенні питання про поділ жилого
будинку як об'єкта спільної власності
слід ураховувати, що такий поділ
можливий, якщо кожній із сторін може
бути виділено відокремлену частину
будинку із самостійним виходом
(квартиру).

У п., п. 7, 8, 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 4 жовтня 1991
року № 7 ''Про застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок'' зазначено, що в спорах про
поділ будинку в натурі учасникам
спільної часткової власності на
будинок може бути виділено
відокремлену частину будинку, яка
відповідає розміру їх часток у праві
власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з
відхиленням від розміру часток кожного
власника, суд з урахуванням конкретних
обставин може провести його зі зміною у
зв'язку з цим ідеальних часток і
присудженням грошової компенсації
учаснику спільної власності, частка
якого зменшилась.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Позивачка ОСОБА_1 визначилася з обсягом
заявлених позовних вимог, зокрема, вона
просить залишити їй у власність лише ті
приміщення, якими користувалася їх
мати ОСОБА_4, загальна площа яких є
меншою від належної позивачці
ідеальної частки будинку, що становить
1/2 його частину, але вона не вимагає
стягнення з відповідачів грошової
компенсації у зв'язку з відхиленням від
ідеальних часток внаслідок реального
розподілу спірного будинку.

Приймаючи рішення по справі, суд
враховує вимоги Протоколу № 1 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, яким
передбачено право на вільне володіння
майном. Основною метою ст. 1 Протоколу №
1 до Конвенції є запобігання
свавільному захопленню власності,
конфіскації, експропріації та іншим
порушенням принципу безперешкодного
користування своїм майном, до яких
часто вдаються або схильні вдаватися
на практиці уряди держав. Названа
стаття проголошує : ''Кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений свого майна, інакше як
в інтересах суспільства і на умовах,
передбачених законом або загальними
принципами міжнародного права''. Стаття
1 Протоколу № 1 дає змогу зробити
висновок про те, що: власник володіє
всією повнотою влади стосовно власного
майна, може робити будь-які дії, які не
заборонені законом і не порушують прав
третіх осіб; право власності є
абсолютним, отже, власнику протистоять
будь-які треті особи (враховуючи
державу), які в свою чергу повинні
утримуватися від дій, що порушують
права власника. Ця норма закріплює
право власника на безперешкодне
користування своїм майном. У такому
контексті порушенням права власності
особи буде вважатися і факт ненадання
можливості користуватися своїм майном.

З пояснень сторін судом встановлено, що
між ними встановився певний порядок
користування спірним будинком, який
складається з трьох ізольованих
квартир, має окремі три входи.
Позивачка вважає, що лише реальний
розподіл будинковолодіння дозволить
їй у повній мірі реалізувати свої права
на частку будинковолодіння та
проживати в ньому. Відповідачі не
заперечують проти варіанту реального
розподілу будинковолодіння,
запропонованого позивачкою.

Враховуючи наведене, суд вирішує
провести реальний розподіл житлового
будинку разом з господарськими
будівлями і спорудами, розташованого в
АДРЕСА_1 між сторонами по справі :
виділити у власність позивачки ОСОБА_1
/власниці 1/2 ідеальної частини будинку/
наступні приміщення будинку АДРЕСА_1
загальною площею 88,7 кв.м без стягнення
грошової компенсації за
невідповідність виділеного у
власність нерухомого майна ідеальним
часткам : підвал загальною площею 48,9
кв.м : № 1 - коридор площею 1,9 кв.м, № 11 -
ванну площею 10,4 кв.м, № 111 - підвал
площею 10,5 кв.м, № 1У - підвал площею 13,1
кв.м, № У - кухню площею 13,0 кв.м ; 1-й
поверх загальною площею 39,8 кв.м : № 4 -
житлову кімнату площею 14,0 кв.м, № 5 -
коридор площею 4,5 кв.м, № 6 - житлову
кімнату площею 11,3 кв.м, № 7 - коридор
площею 9,0 кв.м, № 8 - туалет площею 1,0 кв.м
;

виділити у власність відповідачки
ОСОБА_3 наступні приміщення будинку в
АДРЕСА_1 загальною площею 88,0 кв.м : 1-й
поверх загальною площею 42,1 кв.м :
№ 9 - кухню площею 12,5 кв.м, № 10 - санвузол
площею 2,5 кв.м, № 11 - коридор площею 4,0
кв.м, № 12 - житлову кімнату площею 23,1
кв.м ; 2-й поверх загальною площею
45,9 кв.м : № 20 - прихожу площею 12,1 кв.м, № 21
- житлову кімнату площею 8,5 кв.м, № 22 -
житлову кімнату площею 15,1 кв.м, № 23 -
житлову кімнату площею 10,2 кв.м ;

виділити у власність відповідача
ОСОБА_2 приміщення будинку в АДРЕСА_1
загальною площею 114,1 кв.м : 1-й поверх
загальною площею 31,7 кв.м : № 1 -
коридор площею 6,6 кв.м, № 2 - житлову
кімнату площею 11,4 кв.м, № 3 - житлову
кімнату площею 13,7 кв.м ; 2-ий поверх
загальною площею 82,4 кв.м : № 1 - кладову
площею 4,4 кв.м, № 13 - коридор площею 8,0
кв.м, № 14 - санвузол площею 3,8 кв.м, № 15 -
житлову кімнату площею 12,2 кв.м, № 16 -
житлову кімнату площею 20,2 кв.м, № 17 -
житлову кімнату площею 9,7 кв.м, № 18 -
житлову кімнату площею 17,9 кв.м, № 19 -
кухню площею 6,2 кв.м ;

залишити у власності відповідачки
ОСОБА_3 гараж ''В'' з оглядовою ямою''в'';

огорожу № 1, ворота № 2, огорожу № 3,
замощення № 4, огорожу № 5 залишити у
спільній власності сторін по справі.

Керуючись ст., ст. 10, 11, 60, 212-215, 256 259 ЦПК
України, ст., ст. 356, 367, 1268-1270, 1296 ЦК
України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, була матір'ю ОСОБА_1.

Встановити, що рішення виконавчого
комітету Моршинської селищної ради
Львівської області № 126 від 17.10.1989 року
про затвердження акту про закінчення
будівництва і введення в експлуатацію
житлового будинку по АДРЕСА_1, видане на
ім'я ОСОБА_4, належить ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину житлового будинку АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Провести реальний розподіл житлового
будинку разом з господарськими
будівлями і спорудами, розташованого в
АДРЕСА_1, яким виділити у власність
ОСОБА_1 /власниці 1/2 ідеальної частини
будинку/ наступні приміщення будинку
АДРЕСА_1 (літ. ''А-2'') загальною площею 88,7
кв.м без стягнення грошової
компенсації за невідповідність
виділеного у власність нерухомого
майна ідеальним часткам : підвал
загальною площею 48,9 кв.м : № 1 - коридор
площею 1,9 кв.м, № 11 - ванну площею 10,4
кв.м, № 111 - підвал площею 10,5 кв.м, № 1У -
підвал площею 13,1 кв.м, № У - кухню площею
13,0 кв.м ; 1-й поверх загальною площею
39,8 кв.м : № 4 - житлову кімнату площею 14,0
кв.м, № 5 - коридор площею 4,5 кв.м, № 6 -
житлову кімнату площею 11,3 кв.м, № 7 -
коридор площею 9,0 кв.м, № 8 - туалет
площею 1,0 кв.м;

Виділити у власність ОСОБА_3 /власниці
1/4 ідеальної частини будинку/ наступні
приміщення будинку АДРЕСА_1 (літ. ''А-2'')
загальною площею 88,0 кв.м : 1-й поверх
загальною площею 42,1 кв.м : № 9 - кухню
площею 12,5 кв.м, № 10 - санвузол площею 2,5
кв.м, № 11 - коридор площею 4,0 кв.м, № 12 -
житлову кімнату площею 23,1 кв.м ; 2-й
поверх загальною площею 45,9 кв.м : № 20 -
прихожу площею 12,1 кв.м, № 21 - житлову
кімнату площею 8,5 кв.м, № 22 - житлову
кімнату площею 15,1 кв.м, № 23 -
житлову кімнату площею 10,2 кв.м.

Виділити у власність ОСОБА_2 /власнику
1/4 ідеальної частини будинку/ наступні
приміщення будинку АДРЕСА_1 (літ. ''А-2'')
загальною площею 114,1 кв.м : 1-й поверх
загальною площею 31,7 кв.м : № 1 - коридор
площею 6,6 кв.м, № 2 - житлову кімнату
площею 11,4 кв.м, № 3 - житлову кімнату
площею 13,7 кв.м ; 2-ий поверх загальною
площею 82,4 кв.м : № 1 - кладову площею 4,4
кв.м, № 13 - коридор площею 8,0 кв.м, № 14 -
санвузол площею 3,8 кв.м, № 15 - житлову
кімнату площею 12,2 кв.м, № 16 - житлову
кімнату площею 20,2 кв.м, № 17 - житлову
кімнату площею 9,7 кв.м, № 18 - житлову
кімнату площею 17,9 кв.м, № 19 - кухню
площею 6,2 кв.м.

Залишити у власності ОСОБА_3 гараж ''В'' з
оглядовою ямою ''в''.

У спільному користуванні трьох
співвласників залишити огорожу № 1,
ворота № 2, огорожу № 3, замощення № 4,
огорожу № 5.

Судові витрати залишити за позивачкою
на її вимогу.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Львівської області
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя
Л.В. Гула