Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2014 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька у складі:

головуючого - судді Алтухової О.С.,

секретар - Щукіна О.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1, представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання договору довічного
утримання дійсним та визнання права
власності, -

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4 про визнання
договору довічного утримання дійсним
та визнання права власності,
посилаючись на наступні обставини.

Він знав ОСОБА_5 з 1999 року, яка вчила
математиці його дітей та проживала в
однокімнатній квартирі АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 була самотньою і з її слів, не
мала родичів.

Через поганий стан здоров'я ОСОБА_5
потребувала сторонньої допомоги, яку
він та його сім'я їй постійно надавала.

01.03.2001 року ОСОБА_5 запропонувала йому
взяти її на довічне утримання, а
натомість вона залишить йому та його
родині свою однокімнатну квартиру.

07.02.2003 р. ОСОБА_5 запропонувала йому
підписати складений у простій
письмовій формі договір довічного
утримання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Договір
довічного утримання не був нотаріально
посвідчений, тому просив суд визнати
договір довічного утримання від 07.02.2003
р. дійсним та визнати за ним право
власності на квартиру АДРЕСА_1

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала,
надала пояснення, аналогічні
викладеним в позові, просила позов
задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні позов не визнала та
просила відмовити позивачу в
задоволенні його позовних вимог в
повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, про що видано свідоцтво
про смерть серії НОМЕР_1 від 05.03.2012 р.,
актовий запис №244.

Їй на праві власності належала
квартира АДРЕСА_1

В матеріалах справи міститься
договорів довічного утримання від
07.02.2003 року, сторонами якого є ОСОБА_5 та
ОСОБА_3. Відповідно до умов вказаного
договору, ОСОБА_5 передає у власність
ОСОБА_3 належну їй квартиру, а ОСОБА_3
зобов'язується забезпечити ОСОБА_5
довічним утриманням. Вказаний договір
було підписано його сторонами (а.с.8-9).

Ст.47 ЦК УРСР від 1963 р. встановлює, що
нотаріальне посвідчення угод
обов'язкове лише у випадках,
зазначених у законі. Недодержання в
цих випадках нотаріальної форми тягне
за собою недійсність угоди з
наслідками, передбаченими частиною
другою статті 48 цього Кодексу (ч.1). Якщо
одна з сторін повністю або частково
виконала угоду, що потребує
нотаріального посвідчення, а друга
сторона ухиляється від нотаріального
оформлення угоди, суд вправі за вимогою
сторони, яка виконала угоду, визнати
угоду дійсною. В цьому разі наступне
нотаріальне оформлення угоди не
вимагається (ч.2).

Згідно ч.1 ст.426 ЦК УРСР 1963 р., договір
довічного утримання повинен бути
нотаріально посвідчений (стаття 47
цього Кодексу)

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009 N 9, з підстав недодержання вимог
закону про нотаріальне посвідчення
правочину нікчемними є тільки
правочини, які відповідно до чинного
законодавства підлягають
обов'язковому нотаріальному
посвідченню. Вирішуючи спір про
визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
частини другої статті 220 ЦК не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до статей 210 та
640 ЦК пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін. При розгляді
таких справ суди повинні з'ясувати, чи
підлягає правочин обов'язковому
нотаріальному посвідченню, чому він не
був нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його
посвідчення та чи втрачена така
можливість, а також чи немає інших
підстав нікчемності правочину. У
зв'язку з недодержанням вимог закону
про нотаріальне посвідчення правочину
договір може бути визнано дійсним лише
з підстав, встановлених статтями 218 та
220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання
договорів дійсними, в тому числі
заявлені в зустрічному позові у
справах про визнання договорів
недійсними, не відповідають можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів. Такі позови не підлягають
задоволенню.

Позивачем до суду не надано жодного
доказу на підтвердження того, що
сторони договору довічного утримання
протягом 10 років після укладення в
простій письмовій формі цього договору
не мали змогу для звернення до
нотаріуса з метою нотаріального
посвідчення угоди. В т.ч. позивачем не
доведено, що ОСОБА_5 ухилилася від його
посвідчення.

Таким чином, договір довічного
утримання від 07.02.2003 р. є неукладеним, а
тому не створив для сторін прав та
обов'язків, визначених даним видом
договору.

Крім того, у зв'язку із неукладеністю
договору, у позивача не виникло права
вимагати визнання за ним права
власності на спірну квартиру.

Виходячи з викладеного, суд відмовляє
позивачу в задоволенні його позовних
вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 5, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визнання договору довічного
утримання дійсним та визнання права
власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Донецької області
через Ворошиловський районний суд м.
Донецька протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя Ворошиловського

районного суду м. Донецька

О.С.Алтухова