Справа № 369/4195/13-ц Головуючий у І
інстанції Пінкевич Н.С.Провадження №
22-ц/780/75/14 Доповідач у 2 інстанції
ТаргонійКатегорія 45
РІШЕННЯ

Іменем України

19 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді: Таргоній Д.О.,

суддів: Гуль В.В., Голуб С.А.,

при секретарі: Кисіль А.М.,

розглянула матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 16
вересня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: служба у
справах дітей Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області, служба у справах
дітей Ірпінської міської державної
адміністрації Київської області про
визначення місця проживання дитини,
стягнення аліментів та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
служба у справах дітей
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області, служба у справах дітей
Ірпінської міської державної
адміністрації Київської області про
визначення місця проживання дитини та
стягнення аліментів.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року позивачка ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення на її користь аліментів
на утримання неповнолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій
сумі в розмірі 2 850 гривень щомісячно до
повноліття дитини.

Свої вимоги обгрунтувала наступним.

27 серпня 2010 року між ОСОБА_3 та
відповідачем ОСОБА_1 був укладений
шлюб.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину
- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Син проживає разом з нею за адресою:
АДРЕСА_1.

На даний час відповідач ОСОБА_1
припинив надання матеріальної
допомоги на утримання сім'ї та дитини.
Він працює в ТОВ «Інтер-Січ» на посаді
директора. За період спільного
проживання відповідач надавав кошти на
утримання сина в розмірі до 3 000,00 грн.
щомісячно.

За підрахунками позивачки, щомісячні
витрати на утримання неповнолітнього
сина - ОСОБА_4 становлять близько 5 700
грн. і складаються з витрат на оплату
навчання у дитячому навчальному
закладі, витрат на харчування, оплати
комунальних послуг, витрати на
придбання миючих засобів, витрати на
придбання ліків, лікування та
профілактичних оглядів, відпочинок та
розваги, придбання одягу, шкільного
приладдя, хімчистку та прання одягу. А
також витрати на відпочинок та
оздоровлення щорічно становлять 12 000
гривень.

Оскільки їй невідомий точний розмір
доходів відповідача, просила суд
стягнути аліменти в твердій грошовій
суммі у розмірі 2 850 гривень щомісячно.

В подальшому, позивачка ОСОБА_2
доповнила заявлені позовні вимоги,
просила суд ухвалити рішення про
відібрання дитини - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у ОСОБА_1 та передати
матері, а також визначити місце
проживання неповнолітнього ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю - ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1.

Заперечуючи проти основного позову,
відповідач ОСОБА_1 звернувся із
зустрічними позовними вимогами, просив
визначити місце проживання
неповнолітнього сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком, ОСОБА_1, а також
стягнути з ОСОБА_2 на його користь
аліменти на утримання дитини в розмірі
516 грн. щомісячно.

В обгрунтування зустрічного позову
зазначив, що з 27 серпня 2010 року
перебуває у шлюбі з ОСОБА_2

Від шлюбу мають сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Внаслідок неадекватної поведінки
ОСОБА_2, спрямованої на зруйнування
сімейних відносин, шлюбні стосунки між
ними були припинені. На даний час вони
проживають окремо та фактично сімейних
відносин не підтримують. Син - ОСОБА_4
проживає разом батьком.

ОСОБА_1 являється директором ТОВ «Інтер
Січ», має стабільний дохід. З 07 грудня
2012 року він перебуває у трудових
відносинах з ТОВ «Український
паркетний дім» та має від виконання
своїх трудових обов'язків
середньомісячний дохід у розмірі 15 500,00
грн. Забезпечений житлом.

Відповідачка ОСОБА_2 офіційно не
працевлаштована та жодного офіційного
доходу не має, тому не взмозі належним
чином самостійно утримувати
малолітнього сина ОСОБА_4

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 16
вересня 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено частково. Визначене місце
проживання неповнолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з його матір'ю ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 аліменти на утримання
дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі
2000,00 грн. щомісячно до досягнення
дитиною повноліття, починаючи з 08
травня 2013 року. Допущено негайне
виконання рішення суду в межах суми
платежу за один місяць. У решті
позовних вимог відмовлено. Зустрічний
позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
ОСОБА_1 у свій апеляційній скарзі
просить рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
в задоволенні позову ОСОБА_2 про
визначення місця проживання дитини та
стягнення аліментів відмовити, а його
зустрічний позов задовольнити
повністю.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу,
зазначає, що висновки суду не
відповідають обставинам справи,
оскільки суд не надав належної
правової оцінки доказам, поданим на
підтвердження того, що син - ОСОБА_4
проживав разом з батьком з вересня 2009
року по 08 березня 2013 року. Не взято до
уваги також тієї обставини, що ОСОБА_2
не має жодних правових підстав для
проживання за адресою: АДРЕСА_1,
оскільки матеріли справи містять
довідку форми № 3, з якої вбачається, що
ОСОБА_2 та її старший син ОСОБА_5
зареєстровані та проживають у АДРЕСА_2.
Вважає, що суд першої інстанції
неоднаково оцінив подані сторонами
докази, порушивши норми матеріального
та процесуального права, прийшов до
неправильних висновків.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб -
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не
відповідає.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 6) Сторони розлучені,
проживають окремо.

Як вбачається з довідки № 1023 від 17
квітня 2013 року, виданої головою
Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради, ОСОБА_4, 2007 року
народження, проживає разом з батьком -
ОСОБА_1 в АДРЕСА_3 з вересня 2009 року по 08
березня 2013 року. (а.с. 32)

Зазначені обставини підтверджуються
також Актом депутата
Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради від 16.04.2013 року,
складеного в присутності двох свідків,
які проживають по-сусідству з ОСОБА_1
(а.с. 33)

Відповідно до характеристики з ДНЗ № 71
Святошинського району м. Києва,
малолітній ОСОБА_4, 2007 року народження,
виховується у даному дошкільному
навчальному закладі з 2011 року. У житті
та вихованні дитини більш активну
участь приймали дідусь, бабуся та їх
син - ОСОБА_1 (батько дитини), допомагали
в обладнанні групи, постійно
відвідували усі заходи, які
проводяться в групі, святкові ранки,
розваги. (а.с. 34)

Згідно Акту депутата Ворзельської
селищної ради та виданої на підставі
даного Акту довідки від 18.03.2013 року,
ОСОБА_2 мешкає в АДРЕСА_1, разом з нею
проживають: син - ОСОБА_4, 2008 р.н., син -
ОСОБА_5. (а.с. 43)

В матеріалах справи міститься також
довідка ДНЗ № 11 від 18 квітня 2013 року про
те, що ОСОБА_4, 2007 року народження, з 14
березня 2013 року відвідує даний
дошкільний начальний заклад. (а.с. 43)

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про
визначення місця проживання
малолітнього сина ОСОБА_4 з нею та
стягнення з відповідача аліментів, суд
першої інстанції взяв до уваги вік
малолітньої дитини, та виходив з того,
що дитина потребує материнської
турботи, відсутні підтвердження
грубого чи егоїстичного ставлення
матері до дитини, а також інші будь-які
виключні обставини.

З такими висновками суду першої
інстанції повністю погодитися
неможливо, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та
батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

З аналізу норм сімейного законодавства
вбачається, що у тому разі, коли батьки
дитини спільно не проживають, право
визначати місце проживання дитини
залишається за кожним з батьків.
Питання про визначення місця
проживання дитини має вирішуватись не
тільки з урахуванням інтересів кожного
з батьків, а перш за все з урахуванням
прав та законних інтересів дитини - її
права на належне батьківське
виховання, яке повною мірою може бути
забезпечене тільки обома батьками;
права на безперешкодне спілкування з
кожним з батьків, здійснення обома
батьками якого є запорукою нормального
психічного розвитку дитини.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що між сторонами склались
конфліктні стосунки, вони не можуть
знайти порозуміння з питань участі у
вихованні дитини, батько і мати
проживають окремо, кожен з них
характеризується позитивно, за місцем
їх проживання створені необхідні умови
для належного виховання дитини.

Однак, вірно встановивши такі
обставини, судом першої інстанції не
враховано наступне.

З пояснень, наданих відповідачем
ОСОБА_1, які підтверджуються
матеріалами справи (а.с. 32), та не
спростовані позивачкою ОСОБА_2, до
виникнення конфліктних ситуацій,
сторони разом із сином та батьками
відповідача проживали в АДРЕСА_3.

З вересня 2011 року їх син - ОСОБА_4
відвідував дошкільний навчальний
заклад № 71 у Святошинському районі м.
Києва.

У зв'язку з погіршенням стосунків,
ОСОБА_2, забравши з собою сина - ОСОБА_4, в
березні 2013 року переїхала до АДРЕСА_1.
Як зазначила сама позивачка, вказаний
будинок належить на праві власності
дружині її покійного батька. Сама
ОСОБА_2, як і її діти, там не
зареєстрована, правових підстав для
проживання не має.

З березня 2013 року по 27 червня 2013 року
ОСОБА_4, 2007 року народження, відвідував
ДНЗ № 11 - «Берізка» в м. Ворзель. (а.с. 95)

У травні 2013 року батько - ОСОБА_1 забрав
сина проживати до себе у АДРЕСА_3.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.
37), 20 травня 2013 року ОСОБА_2 повідомила
Києво-Святошинський районний відділ
ГУМВС України про те, що її чоловік
ОСОБА_1 не віддає дитину. Під час
проведення перевірки по зверненню
заявниця була відсутня, у телефонній
розмові повідомила, що поїхала в м.
Ірпінь, від написання заяви
відмовилась.

З 04 вересня 2013 року ОСОБА_4, 2007 року
народження, відвідує старшу групу ДНЗ
«Малятко» в с. П. Борщагівка. (а.с 159)

З довідки, підписаної зав. ДНЗ
«Малятко» від 17.02.2014 року, вбачається,
що за період відвідування дошкільного
навчального закладу мати не з'являлась
і у вихованні дитини участі не
приймала.

В судовому засіданні у суді
апеляційної інстанції позивачка
ОСОБА_2 зазначила, що з травня 2013 року і
по даний час бачилась з сином двічі:
один раз на його день народження, у
грудні 2013 року, щодо іншого разу дату
точно не пам'ятає. По телефону з дитиною
не спілкувалась. При цьому, ОСОБА_2
повідомила, що ОСОБА_1 не створює їй
перешкод у спілкуванні з дитиною, вона
за власним бажанням не відвідує сина,
оскільки не хоче травмувати дитину.

На запитання колегії суддів ОСОБА_2 не
змогла повідомити, чи перебуває
(перебував) її син - ОСОБА_4 на обліку в
дитячій поліклінніці та у якій саме.

Згідно зі ст. 19 СК України при розгляді
судом спорів щодо участі одного з
батьків у вихованні дитини, місця
проживання дитини, позбавлення та
встановлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування. Органом опіки та
піклування подається суду письмовий
висновок щодо розв'язання спору,
складений на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи.

Органом опіки та піклування
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області складено Висновок № 07-21/4057 від
13.09.2013 року, згідно з яким орган опіки та
піклування Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області вважає за доцільне
виходячи з інтересів малолітньої
дитини, визначити місце проживання
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком - ОСОБА_1
за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 1998
року № 16 "Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сімю
України" роз'яснено, що суди, вирішуючи
спори між батьками, які проживають
окремо (в тому числі в одній квартирі),
про те, з ким із них і хто саме з дітей
залишається, мають виходити із
рівності прав та обовязків батька й
матері щодо своїх дітей, повинні
постановити рішення, яке відповідало б
інтересам дітей. При цьому суд
враховує, хто з батьків виявляє більшу
увагу до дітей і турботу про них, їхній
вік і прихильність до кожного з
батьків, особисті якості батьків,
можливість створення належних умов для
виховання, маючи на увазі, що перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дітей.

Суд першої інстанції зазначені
роз'яснення не врахував, норми закону
до уваги не взяв та ухвалив рішення
лише виходячи з того, що дитина
потребує материнської турботи, а
розірвання зв'язку між матір'ю та
дитиною може потягти за собою
негативні наслідки у фізичному та
емоційному розвитку дитини, не взявши
також до уваги висновок органу опіки та
піклування.

В той же час, колегією суддів
встановлено, що мати дитини - ОСОБА_2
фактично добровільно самоусунулась
від участі у вихованні дитини, не
виявляє ініціативи, щоб побачитись з
сином, не відвідує дошкільний
навчальний заклад, де навчається син,
не цікавиться його успіхами та
розвитком. При цьому, ОСОБА_2 не
заперечувала тієї обставини, що
відповідач ОСОБА_1 не створює їй
перешкод у здійсненні своєї участі у
вихованні сина.

Поряд з тим, судом встановлено, що
відповідач - ОСОБА_1, має постійне місце
роботи, забезпечений житлом, виявляє
постійну турботу та участь у вихованні
та утриманні сина.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2
задоволенню не підлягають, оскілки
визначення місця проживання
малолітнього ОСОБА_4 з батьком
відповідатиме його інтересам.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
скасування рішення суду про визначення
місця проживання дитини з матір'ю, та
стягнення з батька аліментів, та
ухвалення в цій частині нового рішення
про відмову в задоволенні позову та
задоволення зустрічного позову.

Вирішуючи питання про задоволення
позову ОСОБА_1 про визначення місця
проживання малолітнього сина з ним, суд
враховує наступні обставини.

Дитина тривалий час проживала разом із
батьком, дідом та бабусею. Після
розірвання відносин між батьками
дитина лише на декілька місяців
змінила місце проживання, а потім
повернулась у звичні для неї умови. На
час розгляду справи судом першої
інстанції хлопчик проживає з батьком,
бабусею та дідусем, звик до садочка,
який відвідує, а тому порушення
життєвого укладу дитини при
відсутності для цього об'єктивних
підстав і обґрунтованої необхідності
захисту її інтересів, суперечить
інтересам дитини.

Колегія суддів, задовольняючи
зустрічний позов в частині визначення
місця проживання дитини, вважає також
правильним задовольнити вимоги про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліментів на утримання сина.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України,
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу
України, способи виконання батьками
обов'язку утримувати дитину
визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини
той із них, хто проживає окремо від
дитини, може брати участь у її
утриманні в грошовій і (або)
натуральній формі.

Відповідно до ст. 182 СК України, при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення. Мінімальний
розмір аліментів на одну дитину не може
бути меншим, ніж 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначаючи розмір аліментів, що
підлягають до стягнення, колегія
суддів враховує, що ОСОБА_2 офіційно не
працевлаштована, а тому, виходячи з
визначеного на державному рівні
розміру прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, вважає
правильним визначити розмір аліментів
виходячи з 50% прожиткового мінімуму,
тобто 516 грн. в твердій грошовій сумі.

Таким чином, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції не врахував всі
обставини, що мають значення для
справи. Доводи апеляційної скарги є
обґрунтованими, а тому апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду першої інстанції скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 16
вересня 2013 року - скасувати, ухвалити по
справі нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа: служба у справах дітей
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області, служба у справах дітей
Ірпінської міської державної
адміністрації Київської області про
визначення місця проживання дитини,
стягнення аліментів - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визначити місце проживання
малолітньої дитини - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком - ОСОБА_1, який
проживає за адресою: АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, яка
проживає за адресою: АДРЕСА_1, аліменти
на користь ОСОБА_1 на утримання дитини -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій
сумі в розмірі 516 (п'ятсот шістнадцять)
гривень щомісячно до досягнення
дитиною повноліття, починаючи
стягнення з 27 червня 2013 року.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: