Провадження №2/201/4176/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

У складі:

Головуючого - судді Браги А.В.

при секретарі - Обоянській М.С.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача - Литвинової
К.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу №
201/15656/13-ц за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2013 року позивач звернувся до
Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська з вищезазначеним
позовом, в якому з урахуванням уточнень
позовної заяви, просив визнати дії ПАТ
КБ «ПриватБанк» щодо підвищення
відсоткової ставки від 02 серпня 2008 року
та від 01 лютого 2009 року за кредитним
договором № DNUHGI від 02 квітня 2008
року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_3 - неправомірними; зобов'язати
ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити
перерахунок заборгованості за
кредитним договором №DNUHGI від 02
квітня 2008 року, укладеним між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 за ставкою, що
діяла на момент укладення договору. В
обґрунтування своїх позовних вимог
представник позивача послався на те, що
02 квітня 2008 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір №DNUHGI,
відповідно до якого останній отримав
кредит у розмірі 530250,00 гривень, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму
залишку за кредитом, з кінцевим
терміном повернення 02 квітня 2020 року. В
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором ПАТ КБ
«ПриватБанк» та позивач 02 квітня 2008
року уклали договір іпотеки №DNUHGI,
за яким позивач надав в іпотеку
нерухоме майно, а саме: квартиру
загальною площею 74,30 кв.м., житловою
площею 50,30 кв.м., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1. Під час ознайомлення
з матеріалами цивільної справи за
позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3,
про звернення стягнення, що
знаходиться у провадженні
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська, із доданого до
позовної заяви розрахунку
заборгованості вбачається подвійне
підвищення відсотком ставки. Перше
підняття процентної ставки з 15,00 %
річних до 25,08 % річних відбулося - 02
серпня 2008 року, друге підвищення до 30,00 %
річних - 01 лютого 2009 року, тобто у
порівнянні з першопочатковою ставкою,
відбулося збільшення відсотків у
двічі. Позивач вважає, що збільшення
розміру процентної ставки за
кредитними договорами суперечить
положенням ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України та ч. 2
ст. 55 Закону України «Про банки і
банківську діяльність», ст. 6 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг», у зв'язку з чим
останній і звернувся до суду з даним
позовом про визнання дій відповідача
неправомірними.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала та
просила суд задовольнити позов,
посилаючись на обґрунтування наведені
в позові та обґрунтовуючи їх доказами,
наявними в матеріалах справи.

Представник відповідача під час
розгляду справи проти задоволення
позову заперечувала, надала письмові
заперечення проти позову, пославшись
на те, що на час укладення між сторонами
договору про іпотечний кредит №
DNUHGI від 02 квітня 2008 року були
дотримані всі діючі на той час вимоги
законодавства щодо форми та змісту
такого договору, які дозволили
визначити в тексті цього договору
умову про наявність у кредитодавця
права збільшувати відсоткову ставку за
договором при настанні певних
обставин. На підставі такої умови
договору відповідачем з 01 лютого 2009
року і було збільшено процентну ставку
за договором, що, на думку представника
відповідача, не є порушенням положень
ст. 1056-1 ЦК України, оскільки зазначена
норма закону почала діяти вже після
укладення між сторонами кредитного
договору.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази у сукупності з нормами
чинного законодавства України, суд
дійшов висновку про часткове
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 02
квітня 2008 року між позивачем, як
позичальником та відповідачем, як
кредитодавцем, було укладено договір
про іпотечний кредит №DNUHGI (а.с. 7 -
9), за умовами якого позичальник отримав
кредит в розмірі 530250,00 гривень,
зобов'язавшись його повернути в
порядку та на умовах, визначених
договором, сплативши 15,00% річних за
користування кредитом.

Відповідно до п. 8.9 даного договору,
сторони домовилися, що за умовами цього
договору може бути встановлений новий
розмір відсоткової ставки за
користування кредитом у разі настання
будь-якої із обставин, передбачених цим
підпунктом. Відповідно до вимог ст. 651
Цивільного кодексу України сторони
погодили, що протягом дії цього
договору кредитор відповідно до умов
договору може змінити розмір
відсоткової ставки в сторону
збільшення у разі настання будь-якої із
наступних обставин, а саме:

- порушення позичальником
кредитної дисципліни (тобто,
неналежного виконання умов цього
договору та/або умов договорів, за яким
надано забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за цим
договором);

- та/або погіршення фінансового
стану позичальника, документально
підтвердженого в результаті щорічного
моніторингу, що проводиться кредитором
відповідно до внутрішніх нормативних
документів на підставі довідки про
доходи, тощо, а також даних по виконання
позичальником кредитної дисципліни,
тобто, своєчасного погашення
заборгованості та/або виконання інших
зобов'язань, цим договором;

- та/або здійснення поточних
коливань відсоткових ставок за
вкладами та/або кредитами, або зміни у
грошово-кредитній політиці НБУ;
підвищення ставки за кредитами
кредиторів України у відповідній
валюті (по статистиці НБУ); підвищення
ставки, більш, ніж на 3 відсоткових
пункту за бланковими кредитами
«овертнайт» НБУ з дати укладення цього
договору чи останнього перегляду
відсоткової ставки;

Сторони погодили, що при настанні
будь-якої із обставин, передбачених цим
пунктом Договору, кредитор може
збільшити розмір відсоткової ставки за
договором в наступному порядку, а саме:

- кредитор не пізніше ніж за 14
календарних днів до дня зміни розміру
відсоткової ставки в сторону
збільшення повідомляє позичальника
про встановлення нової відсоткової
ставки, із зазначенням розміру та дати
початку дії такої ставки, шляхом
направлення поштою відповідного
рекомендованого листа (повідомлення
кредитору) за адресою позичальника, що
вказана у цьому договорі, або за іншою
адресою, яку позичальник письмово
повідомив кредитору при зміні адреси;

- такий новий розмір відсоткової
ставки за цим договором починає
застосовуватися з дати, що буде вказана
у повідомленні кредитору до
позичальника, без укладення сторонами
відповідної угоди про внесення змін до
цього договору.

У разі незгоди із встановлюваним
згідно умов цього пункту договору
новим розміром відсоткової ставки,
позичальник у строк не пізніше ніж за 7
календарних днів до дати початку дії
нової ставки, вказаної у повідомленні
кредитору, зобов'язується надати на
зазначену у договорі адресу кредитору
письмове повідомлення (відповідь) про
свою незгоду із такою новою ставкою. У
випадку отримання Кредитором в порядку
та терміни, визначені цим пунктом
договору, такого письмового
повідомлення (відповіді) від
позичальника, договір вважається
розірваним датою, яку у повідомленні
була визначена як дата початку нової
ставки. У цю дату позичальник
зобов'язується повернути кредитору
суму кредиту в повному обсязі,
винагороду й відсотки фактичний строк
його користування, повністю виконати
інші зобов'язання за договором.

Сторони погодили, що факт неподання
позичальником на зазначену у договорі
адресу кредитору у строк не пізніше,
ніж за 7 календарних днів до дати
початку дії нової відсоткової ставки
письмового повідомлення (відповіді)
позичальника про його незгоду із такою
новою ставкою, вважається згодою
позичальника на встановлення
кредитором такого нового розміру
відсоткової ставки з дати, що зазначена
у повідомленні кредитору.

Про збільшення відсоткової ставки
кредитор протягом 14 календарних днів з
дати її збільшення письмово повідомляє
позичальника, шляхом направлення
останньому поштою відповідного
повідомлення кредитору за адресою
позичальника, що вказана у цьому
договорі, або за іншою адресою, яку
позичальник письмово повідомив
кредитору при зміні адреси. В такому
повідомленні кредитором зазначається
новий розмір відсоткової ставки та
дати з якої розпочато застосування
цього нового розміру ставки.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«ПриватБанк» та позивач 02 квітня 2008
року уклали договір іпотеки №
DNUHGI, за яким позивач надав в
іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру загальною площею 74,30 кв.м.,
житловою площею 50,30 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11 -
12).

Згідно Постанови Правління
Національного банку України «Про
регулювання грошово-кредитного ринку»
від 21 квітня 2008 року № 107 - з 30 квітня 2008
року змінилася облікова ставка
Національного банку України, яка стала
дорівнювати 12% річних.

Листами від 26 червня 2008 року на адресу
позивача відповідачем були направлені
повідомлення про збільшення
відсоткової ставки за договором про
іпотечний кредит №DNUHGI від 02
квітня 2008 року, а саме: 15,00% на 25,00 %
річних, починаючи з 02 серпня 2008 року, а в
разі незгоди позичальника з такими
змінами умов договору було
запропоновано погашення
заборгованості за кредитним договором
в повному обсязі за старою процентною
ставкою не пізніше, ніж за 7 календарних
днів до початку дії нової відсоткової
ставки, тобто за ставкою 15,00 % (а.с. 41 - 48).

Також листом від 31 грудня 2008 року на
адресу місця проживання позивача було
направлено повідомлення про
збільшення відсоткової ставки за
вищезазначеним договором, а саме 25,08 %
на 30,00 % річних, починаючи з 01 лютого 2009
року, а в разі незгоди позивача з такими
змінами умов договору було
запропоновано погашення
заборгованості за кредитом договором в
повному обсязі за старою процентною
ставкою до 20 січня 2009 року, тобто за
ставкою 25,00 % (а.с. 49 - 52).

Правовідносини, які виникли між
сторонами, окрім положень вказаного
вище кредитного договору, врегульовані
нормами ЦК України, Закону України «Про
банки та банківську діяльність».

Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтею 627 ЦК України визначено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК
України підставами для виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договір, який є обов'язковим для
виконання сторонами, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Нормою ст. 1054 ЦК України визначено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові в розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку» від 12 грудня 2008 року №661-VI,
який набрав чинності 09 січня 2009 року,
Цивільний кодекс України доповнено
статтею 1056-1. Згідно норми ст.1056-1 ч. 2, 3 ЦК
України встановлений договором розмір
процентів за кредитним договором не
може бути збільшений банком в
односторонньому порядку. Умова
договору щодо права банку змінювати
розмір процентів в односторонньому
порядку є нікчемною.

Аналогічне положення щодо заборони
банку змінювати розмін процентною
ставки за кредитним договором в
односторонньому порядку викладене в
ст. 55 Закону України «Про банки та
банківську діяльність» в редакції
Закону №661-VI від 12 грудня 2008 року.

Відповідно до ст. 215 ч. 2 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визначення такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. Правові наслідки
недійсності нікчемного правочину, які
встановлені законом, не можуть
змінюватись за домовленістю сторін.

Нормою ст. 217 ЦК України передбачено, що
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів є відновлення становища, яке
існувало до порушення.

Так, кредитний договір, укладений
сторонами 02 квітня 2008 року, містить
умови, згідно яких банк має право в
односторонньому порядку підвищувати
розмір процентної ставки. Таке
положення відповідало змісту чинного
на час його укладення цивільного
законодавства, зокрема, ч. 1 ст. 212 ЦК
України та ч. 1 ст. 651 ЦК України, за якими
сторони договору можуть передбачити
можливість односторонньої зміни його
умов за визначених підстав та у
встановлених межах. Позивач зі свого
боку погодився з такими умовами
договору, підписавши його особисто,
заперечень проти них на той час не мав.
Крім того, йому була надана можливість
відмовитися від подальшого виконання
договору на змінених умовах шляхом
повернення суми кредиту.

Отже, позивач укладаючи зазначений
договір, в тому числі надав згоду на
несення саме позичальником усіх
валютних ризиків під час виконання
зобов'язань. У зв'язку з чим суд вважає,
що немає підстав вважати підвищення
процентної ставки з 15,00 % на 25,00 % річних,
яке відбулося 02 серпня 2008 року -
необґрунтованою, оскільки постановою
Правління Національного банку України
«Про регулювання грошово-кредитного
ринку» від 21 квітня 2008 року № 107, з 30
квітня 2008 року облікова ставка була
підвищена до 12,00 % річних, при цьому
станом на час укладання кредитного
договору її розмір дорівнював 8,00 %
річних, тому відповідач набув право
збільшувати процентну ставку за
користування кредитом.

Щодо другого підвищення процентної
ставки відповідачем процентної ставки
за користування з 25,00 % на 30,00 % річних,
починаючи з 01 лютого 2009 року, суд вважає
таке підвищення незаконним та
необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року №
5, при вирішенні спорів щодо
правомірності підвищення процентної
ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у
зв'язку з прийняттям Закону України від
12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо заборони банкам змінювати
умови договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку», яким передбачено, що
встановлений кредитним договором
розмір фіксованої процентної ставки не
може бути збільшений банком в
односторонньому порядку, а також, що
умова договору щодо права банку
змінювати розмір фіксованої
процентної ставки в односторонньому
порядку є нікчемною, суди мають
виходити з того, що цей закон набрав
чинності з 10 січня 2009 року.

Так, фактично підвищення процентної
ставки за договором про іпотечний
кредит №DNUHGI від 02 квітня 2008 року
відбулося 01 лютого 2009 року, тобто вже
після набрання законної сили нових
змін у законодавстві, якими було
заборонено банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку, а отже таке підвищення
кваліфікується судом, як незаконне та
необґрунтоване.

Оцінюючи дослідженні в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
вважає їх належними, допустимими та
достатніми для прийняття рішення у
справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини в
контексті наведених вище норм діючого
законодавства, суд приходить до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
певні дії.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст. 88
ЦПК України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
судові витрати у справі розподілити
пропорційно задоволеного, стягнувши з
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
користь держави 121,80 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 47, 55 Закону України «Про банки і
банківську діяльність», ст. ст. 203, 215 -217,
627, 651 - 652, 1056 1 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 31, 57 -
60, 88, 128, 157, 212 - 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов, - задовольнити частково.

Визнати дії публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» щодо підвищення
відсоткової ставки з 01 лютого 2009 року
за Договором про іпотечний кредит
№DNUHGI від 02 квітня 2008 року, що був
укладений між ОСОБА_3 та публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк», - неправомірними.

Зобов'язати публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» здійснити перерахунок
заборгованості за Договором про
іпотечний кредит №DNUHGI від 02
квітня 2008 року, що був укладений між
ОСОБА_3 та публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» за ставкою 25, 08 %.

В іншій частині позову, - відмовити.

Судові витрати у справі розподілити
пропорційно задоволеного, стягнувши з
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
користь держави 121,80 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги через Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя:
А.В. Брага