Головуючий суду 1 інстанції - Мицик С.А.
Доповідач - Ступіна Я.Ю.
Справа № 429/2136/13-ц
Провадження № 22ц/782/436/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 р. Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого Ступіної Я. Ю.,

суддів Коновалової В. А., Темнікової В.
І.,

при секретарі Булгаковій М.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луганську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Слов'яносербського районного суду
Луганської області від 14 січня 2014 р. у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ТОВ "АВТО ПРОСТО" про захист прав
споживача та застосування наслідків
недійсного (нікчемного) правочину,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Слов'яносербського районного
суду Луганської області від 14.01.2014 р. в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просив скасувати рішення суду і
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач підтримав
апеляційну скаргу, просив її
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, що згідно ч. 2 ст.
305 ЦПК України не перешкоджає
розглядові справи, оскільки про час і
місце розгляду справи повідомлений
належним чином; надіслав суду письмові
заперечення проти доводів апеляційної
скарги, просив її відхилити, а рішення
суду - залишити без змін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення позивача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла такого висновку.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено судом і як вбачається з
матеріалів справи, 26.08.2010 року між
позивачем та відповідачем було
укладено Угоду № 0324829 про придбання
товару в групах з додатками №№ 1-2.
Відповідно до умов Угоди відповідач
зобов'язався надавати позивачу послуги
з адміністрування фінансових активів,
направлених на придбання товарів у
групах - автомобіля марки ЗАЗ Lanos,
вартістю 70 720 грн. через систему
«АвтоТак», яка організована
відповідачем. На виконання умов цієї
Угоди позивач сплатив відповідачу 58
381,96 грн.

Відповідно до ст. 2 Угоди відповідач
гарантує надання кожному учаснику
право на отримання автомобіля за умови
виконання ним усіх зобов'язань,
передбачених Угодою.

Статтею 3 Угоди передбачено обов'язок
відповідача забезпечити отримання
учасником автомобіля згідно з умовами
Угоди. При цьому відповідно до ст. 8.2
додатку № 2 до Угоди поняття "право на
отримання автомобіля" означає право
учасника одержати власне автомобіль та
обов'язок товариства передати
автомобіль у зазначений термін, якщо у
часник на момент фактичної передачі
автомобіля належно виконує свої
зобов'язання. Водночас відповідач
зобов'язаний надіслати постачальнику
замовлення на передачу автомобіля
учаснику протягом 5 робочих днів після
того, як учасник, у якого виникло право
на одержання автомобіля, здійснить
відповідні платежі. Відповідно до
Угоди між відповідачем та виробником
(дистриб'ютором чи імпортером) останній
протягом 30 календарних днів з дня
отримання замовлення зобов'язаний
передати автомобіль учаснику, який
одержав право на отримання автомобіля
(п. 8.1 додатку № 2).

Передбачені Угодою умови дозволяють
учаснику сплачувати ціну автомобіля
невеликими щомісячними внесками, які
названі в Угоді "Чисті внески" або
"Внесок в оплату товару". Згідно з п. 2.6
ст. 2 додатку № 2 до Угоди Чисті внески,
сплачені учасником у встановлені
строки та відповідно до поточної ціни
автомобіля, дійсної на момент сплати,
зараховуються як відсоток від вартості
автомобіля, що у свою чергу с оплатою за
товар - автомобіль. Сплачені Чисті
внески перерахунку (у зв'язку зі зміною
ціни автомобіля) не підлягають. Після
одержання автомобіля та реєстрації
його на своє ім'я споживач зобов'язаний
і надалі сплачувати кошти за
автомобіль до повної його оплати -100%
від ціни автомобіля.

Отже, Угодою передбачена щомісячна
сплата внесків за (товар) автомобіль,
який передається споживачеві в рамках
укладеної Угоди, а не за можливість
одержання права на купівлю товару.

Позивач як споживач, який виконав усі
умови угоди, має повне право вимагати
від відповідача виконання свого
зобов'язання, а саме: оплатити продавцю
вартість автомобіля та передати
автомобіль споживачу, незалежно від
того, чи сплачують кошти інші
споживачі.

За системою придбання автомобілів у
групах "АвтоТак" кожний з учасників,
який належним чином виконує
зобов'язання за Угодою, отримує
автомобіль через механізм,
передбачений в Угоді, оскільки система
функціонує таким чином, що кількість
учасників групи, яким надається право
на отримання автомобіля, відповідає
кількості автомобілів, яку можна
придбати за рахунок Чистого Фонду
групи, створеного за рахунок
щомісячних внесків учасників групи (п.
1.2 ст. 1, п. 4.1 ст. 4 додатку № 2 до Угоди).

Позивач, посилаючись на те, що на
порушення вимог п.2 ч. 1, п.7 ч. 3 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів», якими забороняється
нечесна підприємницька практика, яка
включає будь-яку діяльність, що вводить
споживача в оману або є агресивною,
зокрема, забороняється, як таке, що
вводить в оману утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції, відповідач уклав
з ним зазначений договір, в якому
відображені схема, умови діяльності
відповідача відповідають поняттю
пірамідальної схеми, визначеної
законом, вважав цей договір недійсним в
силу закону, а тому на підставі ст.ст. 215
ч.2, 216 ЦК просив стягнути з відповідача
сплачені ним грошові кошти.

Під час розгляду справи позивач
уточнив позовні вимоги, просив визнати
зазначений договір недійсним та
стягнути з відповідача на свою користь
сплачені ним на виконання недійсною
правочину кошти в розмірі 58 381,96 грн.,
посилаючись на те, що на момент
укладення договору відповідач не мав
ліцензію на здійснення
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах, яку
відповідач отримав тільки 15.01.2013 р. Тому
вважав, що такі дії відповідача
підпадають під визначення п.2 ч. 1, п. 5 ч.
2, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист
прав споживачів» нечесної
підприємницької практики, що вводить в
оману споживачів стосовно прав
продавця або його агента, зокрема
інформації про наявність ліцензії.

Відмовляючи в задоволені позову, суд
виходив з того, що діяльність
відповідача за системою
адміністрування придбання товарів у
групах на час укладення спірної угоди
чинним законодавством не потребувала
отримання ліцензії, оскільки не була
віднесена до фінансових послуг,
Державною комісією з регулювання
ринків фінансових послуг України не
розроблялися ліцензійні умови
провадження такої діяльності, що
відповідно унеможливлювало видачу
відповідачу ліцензії навіть у разі
звернення останнього до компетентного
органу з цього приводу.

Такі висновки суду є законними і
обґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст. 227 ЦК правочин
юридичної особи, вчинений нею без
відповідного дозволу (ліцензії), може
бути визнаний судом недійсним.

Тобто, чинність ст. 227 ЦК поширюється
тільки на правовідносини, вчинення
яких передбачає одержання ліцензії
відповідно до Закону України „Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності", та
правочинів, що підпадають під дію ст. 2
цього Закону, згідно якої види
господарської діяльності, не
передбачені у статті 9 цього Закону,
не підлягають ліцензуванню.

Згідно п.3 ч.1 ст. 9 цього Закону
відповідно до спеціальних законів
ліцензуванню підлягають такі види
господарської діяльності: із надання
фінансових послуг.

Оскільки адміністрування фінансових
активів для придбання товарів у групах
було включено до переліку фінансових
послуг, передбачених ст.4 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» Законом України
«Про внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання ринків
фінансових послуг» №3462-У1 від 02.06.2011 р.,
тобто після укладення спірної Угоди, а
відповідно до ст.58 Конституції України
не має зворотної сили в часі, тому суд
дійшов обгрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

При цьому відсутність в судовому
рішенні посилання на ст. 227 ЦК не
впливає на правильність висновків
суду, а тому не є підставою для його
скасування.

Також судом дотримано вимоги ст. ст. 214
ч.2, 360-7 ЦПК України: при виборі правової
норми, що підлягає застосуванню до
спірних правовідносин, суд взяв до
уваги правову позицію Верховного Суду
України, викладену в постанові № 6-40 цс
13 від 11.09.2013р.

Інші доводи апеляційної скарги
позивача також не спростовують
правильних висновків суду і не дають
підстав для скасування правильного по
суті судового рішення або його зміни,
оскільки по суті є суб'єктивним
тлумаченням позивачем норм права на
свою користь.

Таким чином рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду - залишити без
змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 315, 319, 325 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Слов'яносербського районного
суду Луганської області від 14 січня 2014
р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її проголошення безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної
скарги.

Головуючий:

Cудді: