АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/714/14
Категорія : спадкові
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді :
Гальянової І.Г.

суддів:
Колтунової А.І.

Костенко Т.М.

при секретарі:
Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Харківської міської ради на рішення
Дзержинського районного суду
м.Харкова від 29 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до
Харківської міської ради, третя особа у
справі : Шоста Харківська державна
нотаріальна контора про встановлення
факту постійного проживання зі
спадкодавцем більш ніж п»ять років до
часу відкриття спадщини та визнання
права власності в порядку спадкування
за законом,-

ВСТАНОВИЛА :

21 жовтня 2013 року позивач звернувсь
у суд з позовом, в якому, з урахуванням
його уточнень просив встановити факт
його постійного проживання зі
спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1
,померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, з серпня
2006 року до моменту його смерті та
визнати за ним яз спадкоємцем
четвертої черги право власності на
кватиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом .Встановити факт спільного
та постійного проживання ОСОБА_4
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року з ОСОБА_5,
померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 року за вказаною
адресою.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що
ОСОБА_5 на праві власності належала 16
частина домоволодіння , розташованого
в АДРЕСА_2 . Позивач зазначає, що ОСОБА_5
була зареєстрована за вказаною
адресою, хоча фактично проживала та
вела спільне господарство однією
сім»єю з ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1.

Позивач також зазначає, що він з 2006
року став проживати в квартирі НОМЕР_1
та ОСОБА_5 та ОСОБА_4 спочатку були його
сусідами і з серпня 2006 року між ним,
членами його сім»ї та ОСОБА_4 і ОСОБА_5
склались дуже тісні взаємовідносини та
з урахуванням їх похилого віку відразу
почалось надання їм добровільної
різноманітної допомоги ,що призвело до
спільного бюджету , спільного побуту , у
зв»язку з чим вони стали проживати як
одна сім»я. Позивач зазначає, що при
житті ОСОБА_4 дуже хворів,внаслідок
чого перебував на стаціонарному
лікуванні у медичних закладах та він
регулярно здійснював за ним догляд.
Позивач також зазначає, що ОСОБА_5 при
житті склала на нього заповіт та після
її смерті відкрилась спадщина у
вигляді 16 частини зазначеного вище
домоволодіння та він її отримав. Та
після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_4 декілька
разів з серпня по жовтень 2012 року
відвідували зазначене домоволодіння
та на прикінці жовтня стан здоров»я
ОСОБА_4 погіршився внаслідок чого він
перебував на стаціонарному лікуванні у
обласному госпіталі для інвалідів
війни та потребував постійного
догляду, який він йому надавав так як
родичів у ОСОБА_4 не було, а ІНФОРМАЦІЯ_2
року ОСОБА_4 помер та після його смерті
відкрилась спадщина у вигляді
зазначеної вище квартири.

В судовому засіданні суду першої
інстанції позивач та його представник
підтримали вказані позовні вимоги та
просили їх задовольнити.

Представник відповідача позовні
вимоги позивача не визнав. Свої
заперечення обгрунтовував тим, що
позивач зареєстрований в АДРЕСА_3 та це
свідчить про постійне його проживання
за зазначеною адресою. ОСОБА_4 мешкав та
був зареєстрований в НОМЕР_2 за
вказаною адресою та зазначає,що
позивач не надав суду доказів, які б
свідчили про те, що у відповідності до
ст. 3 СК України він проживав зі
спадкодавцем однією сім»єю та чинним
законодавством України не передбачено
спадкування особою, яка здійснювала
догляд за спадкодавцем протягом
останній 5 років до його смерті.

Рішенням Дзержинського районного
суду м.Харкова від 29 листопада 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені
частково. Суд встановив факт
постійного проживання позивача зі
спадкодавцем ОСОБА_4 з серпня 2006 року до
моменту смерті останнього до
ІНФОРМАЦІЯ_2 року та визнано за ним як
спадкоємцем четвертої черги право
власності на зазначену квартиру в
порядку спадкування за законом. В іншій
частині в задоволенні позовних вимог
позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі Харківська
міська рада, в особі свого
представника,просить скасувати
вказане рішення суду в частині
задоволення позовних вимог позивача та
в цій частині ухвалити нове рішення,
яким відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та наявним у справі
доказам. Наводить ті ж доводи, що і в
суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які з»явились,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючи частково позовні
вимоги позивача та встановлюючи факт
постійного проживання позивача зі
спадкодавцем ОСОБА_4 з серпня 2006 року до
моменту смерті останнього до
ІНФОРМАЦІЯ_2 року та визнаючи за ним як
спадкоємцем четвертої черги право
власності на зазначену квартиру в
порядку спадкування за законом, суд
першої інстанції виходи в доведеності
позивачем вказаних позовних вимог.

При цьому судом першої інстанції
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами , що ОСОБА_4 на праві
власності належить квартира АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
№ 1-94- 29924 від 31 травня 1994 року ( а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 помер,
відповідно до чого видане свідоцтво
про смерть серія НОМЕР_3 від 22 січня 2013
року( а.с.27).

В частинах 2 та 4 ст. 3 СК України
встановлено, що сім»ю складають особи,
які спільно проживають, пов»язані
спільним побутом, мають взаємні права
та обов»язки. Сім»я створюється на
підставі шлюбу, кровного споріднення,
усиновлення, а також на інших
підставах, не заборонених законом і
таких, що не суперечать моральним
засадам суспільства

В роз»ясненнях, які містяться в п.
21 Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах про
спадкування» N 7 від 30.05.2008 року
зазначено на те, що при вирішенні спору
(справи) про право на спадщину осіб, які
проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини (четверта черга
спадкоємців за законом), суду необхідно
враховувати правила частини другої
статгі З СК про те, що сім'ю складають
особи, які спільно проживають,
пов'язані спільним побутом, мають
взаємні права та обов'язки. І
зазначений п'ятирічний строк повинен
виповнитися на момент відкриття
спадщини і його необхідно обчислювати
з урахуванням часу спільного
проживання зі спадкодавцем однією
сім'єю до набрання чинності цим
Кодексом. Та до спадкоємців четвертої
черги належать не лише жінка (чоловік),
які проживали однією сім'єю зі
спадкодавцем без шлюбу та таке право
можуть мати також інші особи якщо є
факт спільного проживання зі
спадкодавцем, був пов'язаний спільним
побутом, мали місце як взаємні права ,
так і обов'язки.

Згідно вимог ст. 1264 ЦК України, у
четверту чергу право на спадкування за
законом мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Судом першої інстанції
встановлено підтверджено наявними у
справі доказами, та цей факт
відповідачем не спростовано, що
позивач мешкав однією родиною з
померлим ОСОБА_4, який іншої сім»ї не
мав, вів спільне господарство, мав
спільні права та обов'язки, що
підтвердили в судовому засіданні суду
першої інстанції свідки та поясненням
яких суд дав належну оцінку, за
комунальні послуги сплачував в повному
обсязі ( а.с.82-151) отримав дозвіл на
поховання ОСОБА_4 ( а.с.23) та проводив
заходи щодо поховання як ОСОБА_5 так і
ОСОБА_4( а.с.29-35). Біологічних дітей чи
інших близьких родичів ОСОБА_4 не мав.

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що після смерті
спадкодавця позивач у встановленому
законом порядку звернувся з заявою до
шостої Харківської державної
нотаріальної контори свідоцтво про
право на спадщину не видавалось у
зв»язку з відсутностю документа, що
підтверджує родинний зв»язок. ( а.с.37, 74).

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку , що суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку про задоволення позовних
вимог позивача в цій частині.

Доводи, викладені представником
Харківської міської ради в апеляційній
скарзі вказаних висновків суду не
спростовують, були предметом їх
розгляду судом першої інстанції , яким
суд дав належну оцінку.

При цьому суд апеляційної інстанції
вважає безпідставними посилання в
апеляційній скарзі представника
Харківської міської ради як на
підставу відмови позивачу в
задоволенні позовних вимог, на той
факт, що позивач не довів факту
постійного проживання зі спадкодавцем,
оскільки був зареєстрованим за іншою
адресою.

Так, як свідчать матеріали справи,
квартира НОМЕР_2, де був зареєстрований
ОСОБА_4 та квартира НОМЕР_1, в будинку
АДРЕСА_1 де зареєстрований позивач,
розташовані по сусідству , тобто дають
право вільного доступу до них як
позивачу, так і спадкодавцю та
спільному їх використанню для
проживання .

Згідно до вимог ч.1 ст. 29 ЦК України,
місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому , у відповідному населеному
пункті, в якому фізична особа проживає
постійно, переважно або тимчасово.

Зазначені вище встановлені судом
першої інстанції обставини справи , а
також вимоги , встановлені в ст.1264 ЦК
України, дають підстави вважати, що на
час відкриття спадщини позивач та
спадкодавець ОСОБА_4 проживали однією
сім»єю з серпня 2006 року та по день його
смерті - по ІНФОРМАЦІЯ_2 року, тобто
більш ніж п»ять років.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови позивачу в задоволенні
позовних вимог в апеляційному порядку
сторонами не оскаржується, у зв»язку з
чим в цій частині, на підставі ч.1 ст. 303
ЦПК України , судом апеляційної
інстанції не перевіряється.

З огляду на наведене судова
колегія приходить до висновку про
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 319, 218 ЦПК
України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської
міської ради відхилити.

Рішення Дзержинського районного
суду м.Харкова від 29 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді: