Справа № 461/2343/13
Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/320/14
Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Крайник Н.П.

суддів - Павлишина О.Ф., Мельничук
О.Я.,.

секретаря - Данилик І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на рішення
Галицького районного суду м. Львова від
19 вересня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
визнання договору позики недійсним,-

В С Т А Н О
В И Л А:

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 19 вересня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3.

Вважає рішення суду незаконним,
необґрунтованим та ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Зазначає, що висновки суду суперечать
дійсним обставинам справи. Судом не
надано належної правової оцінки
договору позики, оскільки такий за
твердженням ОСОБА_4 укладався лише, як
гарантія належного виконання
позивачем - ОСОБА_2 трудових обов'язків,
пообіцявши не вимагати в нього цих
коштів. Відтак вважає, що підписуючи
договір позики, позивач не мав на меті
отримання і не отримував від ОСОБА_4
жодних коштів, а відтак не передбачав
обов'язку їх повернути. Вважає
помилковим висновок суду, що
невиконання ОСОБА_4 обов'язку по
передачі коштів за оспорюваним
договором позики не вказує на його
фіктивність, оскільки ОСОБА_2 начебто
мав намір повернути борг.

Крім того, зазначає, що суд першої
інстанції не взяв до уваги пояснення
позивача, не врахував обставини,
встановлені Територіальною державною
інспекцією з питань праці у Львівській
області, описані в листі від 17.07.2012 року.
Також судом не взято до уваги
твердження свідків по справі ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 про те, що їм відомо про
недостачу, яка виникла з вини ОСОБА_2,
однак в момент укладення договору та
видачі розписки ОСОБА_4 не передавав
ОСОБА_2 жодних коштів, що згідно ст. 1046
ЦК України є порушенням однієї із умов
договору позики, а саме зобов'язання
позичальника повернути позикодавцеві
таку ж суму грошових коштів, яку він
отримав саме за договором позики.

Просить рішення Галицького районного
суду м. Львова від 19 вересня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
визнання договору позики недійсним
задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до положень ст.1046 ЦК
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов»язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів або таку ж кількість речей того
ж роду та такої ж якості. Договір позики
є укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками.

Встановлено, що 30.11.2011 р. між сторонами
укладено договір позики на суму 20068 грн.
на строк до 06.12.2011 р., Згідно п.7 договору
такий вважається укладеним з моменту
фактичної передачі позикодавцю суми
позики, що стверджується розпискою
(а.с.7).

З розписки від 30.11.2011 р., власноручно
написаної позивачем (позичальником),
кошти в сумі 20068 грн. ним від
відповідача отримано. По даний час
кошти за договором ним не повернуто.

Відмовляючи у задоволенні позову про
визнання недійсним оспорюваного
правочину з підстав його фіктивності,
районний суд вірно виходив з того, що
відповідно до положень ст.234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.

Згідно п.24 Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 р.№ 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» для
визнання правочину фіктивним
необхідно встановити наявність умислу
всіх сторін правочину. Уразі якщо на
виконання правочину було передано
майно, такий правочин не може бути
кваліфікований як фіктивний.

Крім того, позивач не заперечує
наявність перед відповідачем боргу, що
також підтверджується результатами
перевірки Територіальної державної
інспекції з питань праці у Львівській
області (а.с.10-11).

З наведених мотивів, підстав для
задоволення скарги та скасування
рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307,314,315,317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- адвоката ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 19 вересня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий :

Судді: