Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 22ц/778/493/14
Головуючий у 1 інстанції: Дмитрюк О.В.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.

суддів: Каракуші К.В.

Глазкової О.Г.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 04 грудня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті
особи: Міське комунальне підприємство
«Основаніє», ОСОБА_5, ОСОБА_6, про
стягнення майнової та моральної шкоди,
завданої залиттям квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з вказаним позовом до ОСОБА_3, який
в ході судового розгляду уточнила.

У позові зазначалось, що позивач є
власником квартири АДРЕСА_1, власником
АДРЕСА_2 поверхом вище є відповідач.
Посилаючись на те, що в результаті
проведеного переобладнання та
недбалого користування водою
відповідач неодноразово заливала
квартиру позивача чим завдала
страждань, хвилювань та стресів,
позивач просила суд стягнути з
відповідача матеріальну шкоду в сумі
10844 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000
грн. та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2013 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 7388
грн. в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди, завданої залиттям
квартири, 3456 грн. за проведення оцінки,
разом стягнуто 10 844 грн. та 5000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог через їх
недоведеність.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України
для покладення відповідальності на
заподіювача майнової та моральної
шкоди, необхідна сукупність таких
обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б)
протиправність дій заподіювача шкоди;
в) причинний зв'язок між протиправною
поведінкою заподіювача і шкодою; г)
вина з заподіянні шкоди.

Таким чином, деліктна відповідальність
за загальним правилом настає лише за
вини заподіювача шкоди. Причинний
зв'язок між протиправною поведінкою
особи та завданою шкодою є обов'язковою
умовою відповідальності, яка
передбачає, що шкода стала об'єктивним
наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Згідно з ч. 2 ст.1166 ЦК України особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо доведе, що шкоди
завдано не з її вини.

У рішенні суд першої інстанції
обґрунтовано послався на приписи ст.1166
ЦК України, задовольняючи позовні
вимоги про відшкодування майнової
шкоди завданої залиттям квартири
позивача АДРЕСА_1 протягом останніх 10
років, суд правильно оцінив та врахував
належні докази - відповідні акти про
залиття квартири (а.с.19-28). Згідно до
висновків відповідних актів
встановлено причини залиття, а саме, в
акті від 16.02.2005 року причиною залиття
встановлено - засорення
каналізаційного стояка під час
будівельних робіт в квартирі АДРЕСА_2
(а.с.24); в актах від 15.12.2008 року, 26.12.2011
року, 10.01.2012 року - неохайне поводження
із сантехнічними приладами у квартирі
АДРЕСА_2 (а.с.25, 27, 28).

Суд обґрунтовано визначив розмір
завданої шкоди в сумі 7388 грн., яка
визначена заключенням спеціаліста
№ОС-120 Запорізької торгово-промислової
палати (а.с.11-18).

З дотриманням вимог ст.33 ЦПК України
суд встановив відповідальну особу, а
саме відповідача ОСОБА_3, як одного із
співвласників квартири АДРЕСА_2, за
умови відсутності згоди позивача на
залучення інших співвласників цієї
квартири як співвідповідачів, суд
залучив останніх до участі у справі у
якості третіх осіб, що не позбавляє
відповідача права зворотної вимоги до
них.

Колегія суддів вважає безпідставними
твердження апелянта про недоведення
позивачем факту наявності вини
відповідача у заподіяному, оскільки в
силу положень ч.2 ст.1166 ЦК України, особа
звільняється від відшкодування
заподіяної майнової шкоди, якщо доведе,
що шкоди завдано не з її вини. Відтак,
доведення факту відсутності вини у
заподіянні майнової шкоди
покладається саме на відповідача, а не
позивача.

Для спростування наведених позивачем
обставин відповідач не заявляв
клопотання про призначення
відповідної експертизи, а посилається
на ті ж самі акти, які вважає
суперечливими і такими, що містять
суб'єктивну думку їх укладачів.

Задовольняючи позов про відшкодування
матеріальної шкоди у сумі 7388 грн. та
витрат на проведення дослідження у
розмірі 3456 грн. і в частині моральної
шкоди у сумі 5000 гр., суд виходив з
доведеності позивачем розміру
спричинених залиттям квартири
матеріальних збитків, а при визначенні
суми моральної шкоди врахував характер
та обсяг страждань, які виникли у
позивачки впродовж 10 років у зв'язку з
пошкодженням квартири з вини
відповідача, що призвело до
пошкодження її власності, нервових
хвилювань, порушення звичайного
способу її життя, виходячи при цьому із
засад виваженості та справедливості
відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3
вдається до переоцінки наданих
позивачем доказів, чим покладає лише на
позивача обов'язок доведення наявності
вини відповідача в залитті квартири, що
суперечить презумпції вини
заподіювача шкоди, передбаченою
приписами ст.1166 ЦК України.

Твердження апелянта про необхідність
відмови у задоволенні позову у зв'язку
із спливом строку позовної давності не
ґрунтується на вимогах закону,
оскільки, як вбачається з матеріалів
справи, правовідносини між сторонами
фактично є триваючими і загальний
строк позовної давності по них не збіг.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
іншої оцінки обставин справи та
доказів, які відрізняються від
зробленої судом першої інстанції, і
підстав для скасування судового
рішення не містять.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив характер спірних
правовідносин, дав належну оцінку
доказам, які є в матеріалах справи,
встановив фактичні обставини справи,
застосував матеріальний закон, який
підлягав застосуванню, під час
розгляду справи не допустив порушень
процесуального закону, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 04
грудня 2013 року по цій справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: