Справа № 112/2666/13-ц
Провадження №2/112/18/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року
смт.
Нижньогірський

Нижньогірський районний суд
Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого
- судді Балема Т.Г.,

при секретарі
- Мостовому О.В.,

за участю прокурора
- Терещенка Є.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Нижньогірської районної державної
адміністрації до ОСОБА_1, треті особи -
Служба у справах дітей Нижньогірської
районної державної адміністрації,
прокуратура Нижньогірського району,
про позбавлення батьківських прав, та
стягнення аліментів,

В С Т А Н О
В И В:

Нижньогірська районна державна
адміністрація АР Крим як орган опіки та
піклування звернулася до суду із
позовом до ОСОБА_1, треті особи - Служба
у справах дітей Нижньогірської
районної державної адміністрації,
прокуратура Нижньогірського району,
про позбавлення батьківських прав, та
стягнення аліментів,

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
в інтернет-публікації «Аргументи
тижня» була розміщена публікація
«ІНФОРМАЦІЯ_2». Відповідно до цієї
публікації було проведено перевірку
Службою у справах дітей м. Сімферополя,
в ході якої було встановлено, що біля
торгівельного центру «Епіцентр» м.
Сімферополя знаходився автомобіль
марки «Москвич», держномер НОМЕР_1, у
якому проживали ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 з
онуком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4. Зі слів
діда мати дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5,
зловживає спиртними напоями, жебракує,
де перебуває невідомо. ОСОБА_1
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, але
за цією адресою не проживає з 1990 року.
ОСОБА_1 неодноразово у телефонному
режимі запрошувалася у Службу у
справах дітей для бесіди, але усі
виклики ігнорувала. Не цікавилась
місцезнаходженням сина. 07.08.2013 року
виконавчим комітетом Київської
районної ради м. Сімферополя було
розглянуто питання про доцільність
позбавлення батьківських прав ОСОБА_1
відносно малолітнього сина та винесено
висновок про доцільність позбавлення
батьківських прав та стягнення
аліментів. Таким чином, позивач просить
позбавити батьківських прав
відповідачку відносно малолітнього
ОСОБА_3 та стягнути з неї аліменти на
його утримання у розмірі 350 гривень
щомісяця.

В судовому засіданні представник
позивача Кучман О.О. позовні вимоги
підтримала в повному обсязі, дала
пояснення відповідні викладеному в
позовній заяві, просила позов
задовольнити та позбавити
батьківських прав ОСОБА_1 у відношенні
її малолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4., стягнути аліменти з
відповідачки аліменти на його
утримання.

Відповідачка ОСОБА_1 судовому
засіданні заперечувала проти позову.
Пояснила, що ОСОБА_3 є її сином, вона
дбає про дитину, дитина постійно
проживає з нею та дідом ОСОБА_2, вона
постійно працює за наймом у різних
місцях, та на час її відсутності
синзалишається з дідом за їхньою
домовленістю. Вона цікавиться долею
дитини, любить свою дитину і не хоче,
щоб її позбавляли батьківських прав.
Вважає, що за адресою їх спільного
проживання, побутові умови є
достатніми та задовільними для
проживання дитини. Розуміє, що деякі
факти у їхньому спільному житті
заслуговують критики, але вона працює
для забезпечення дитини усім
необхідним, іноді конфліктує зі своїм
батьком, через що він забирає дитину та
вважає, що виховує її краще. Просила не
позбавляти її батьківських прав.

У судовому засіданні представник
третьої особи: Служби у справах дітей
Нижньогірської райдержадміністрації
за довіреністю Сейтмамутова Е.Б.
погодилася із позовними вимогами, не
заперечувала проти задоволення позову.

У судовому засіданні прокурор
Терещенко Є.В., як особа, що бере участь
у справі відповідно до ст.45 ЦПК України,
вважав позов обґрунтованим, таким, що
підлягає задоволенню, оскільки за
наведеними обставинами в позові
вбачаються підстави для позбавлення
відповідачки батьківських прав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4
народження, Батько- ОСОБА_4. Згідно
Витягу з Державного реєстру актів
цивільного стану громадян про
народження відомості про батька
записані відповідно до частини першої
сттті 135 Сімейного кодексу України
дитини (а.с.5,6).

Згідно висновку виконавчого комітету
Київської районної ради м. Сімферополя
АР Крим в ході перевірки Служби у
справах дітей Київської районної ради
м. Сімферополя встановлено, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1, постійного місця проживання
на території м. Сімферополя не має,
зловживає спиртними напоями, веде
жебрацький спосіб життя, самоусунулася
від виконання батьківських обов'язків
відносно свого малолітнього сина
ОСОБА_3, вихованням та матеріальним
утриманням дитини не займається, що
призвело до того, що дитина разом зі
своїм дідом ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, по
лінії матері, вимушена була проживати
на протязі трьох тижнів в автомобілі
«Москвич» по вул. Глінки у Сімферополі,
спали вони під відкритим небом,
харчувалися їжею, приготовленою на
вогні. Подальше перебування дитини в
таких умовах могло потягнути за собою
безпосередню загрозу життю та здоров'ю
дитини. Як орган опіки та піклування
виконавчий комітет Київської районної
ради м. Сімферополя вважає доцільним
позбавлення батьківських прав ОСОБА_1
відносно малолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4., та стягнення аліментів
(а.с.4).

Згідно актів обстеження умов
проживання від 19.07.2013 року та 12.08.2013 року
проведеним за участю секретаря
Садовської сільської ради,
спеціалістів Служби у справах дітей та
та НЦСССДМ було обстежено
домоволодіння за адресою реєстрації
ОСОБА_1 - АР Крим, АДРЕСА_1, та
встановлено, що за вказаною адресою
ОСОБА_1 не проживає з 1990-1992 року,
фактично там проживають її сестра зі
співмешканцем та їхні малолітні діти, а
також брат ОСОБА_1 - ОСОБА_5. Ні ОСОБА_1, ні
її малолітній син ОСОБА_3 за цією
адресою не проживають (а.с.11-12).

Згідно характеристики, наданої ДІМ
Київського РВ СГУ 19.07.2013 року відносно
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка проживає:
АДРЕСА_2, ОСОБА_1 за вказаною адресою
проживає зі своїм батьком ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та сином ОСОБА_3, 2006 р.н.
Постійного місця роботи не має,
зловживає спиртними напоями. Була
помічена у порушеннях громадського
порядку (а.с.16).

Однак відповідні відомості про
порушення ОСОБА_1 громадського порядку
в матеріалах справи відсутні.

Згідно звернення Служби у справах
дітей Київської районної ради м.
Сімферополя на адресу начальника
Київського РВ СГУ ГУ МВС України в АР
Крим за результатами проведеної
перевірка Служба клопоче про
притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ст. 184 КУпАП (а.с.21).

Однак будь-яких судових рішень,
ухвалених відносно ОСОБА_1 про
притягнення до адміністративної
відповідальності за ст. 184 КУпАП,
позивачем як доказ суду не
представлено.

Щодо наданих прокурором у судовому
засіданні матеріалів про притягнення
відповідачки до адміністративної
відповідальності за ч.1 ст. 178 КУпАП у 2011
та 2013 році, суд вважає, що вони не
свідчать про систематичну негідну
поведінку відповідачки та тим більше
не свідчать про ухилення від виконання
батьківських обов'язків.

При цьому надані прокурором у судовому
засіданні копії повідомлення про
підозру та обвинувального акту
відносно ОСОБА_1, підозрювану у
вчиненні кримінальних правопорушень,
передбачених ч.1 ст. 190, ч.1 ст.164 КК
України, суд вважає їх неналежними
доказами, оскільки відповідно до ч.4 ст.
61 ЦПК України підставою для звільнення
від доказування є вирок у кримінальній
справі, що набрав законної сили, або
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

В ході проведеної внаслідок
інтернет-публікації перевірки старшим
оперуповноваженим ОКМСД Київського РВ
СГУ майором міліції Гребеннік О.С. було
прийнято письмове пояснення ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, згідно якого він пояснює,
зокрема, що його дочка ОСОБА_1 зловживає
спиртними запоями, не цікавиться
дитиною, витрачає дитячі гроші на себе,
дитиною займається тільки він, через
пияцтво у будинку, де вони разом
проживали, він забрав дитину та поїхав
з ним на автомобілі на вул. Глінки, де
вони проживали у липні 2013 року. 09.07.2013
року він відпустив онука зі знайомими
на море. Дитиною займається він сам.

Однак допитаний у судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що сам
він пояснення не писав, його не так
зрозуміли, він пожартував. Пояснив, що в
нього іноді відбуваються конфлікти з
дочкою, він не згодний з її способом
життя.

Але за дитиною дочка доглядає, виховує,
вони усі разом проживають. Дочка
постійно працює, але не офіційно. Зараз
вони проживають на дачі у с. Кам'янка,
оскільки дочка працює у Сімферополі.
Щодо проживання в автомобілі ОСОБА_2
пояснив, що він тоді посварився з
дочкою, проживав на вул. Глінки тому, що
звідти йому було зручно возити онука до
школи. Автомобіль він поставив поряд з
підприємством свого близького
знайомого ОСОБА_6, там є газ, душ та всі
необхідні умови. Вони з онуком
нормально харчувалися, вмивалися, його
усе влаштовувало.

Допитаний у присутності психолога
ОСОБА_7 малолітній ОСОБА_3 пояснив, що
завжди проживав з мамою та дідом, зараз
вони живуть на дачі у с. Кам'янка, мама
йому усе купляє, ніхто його не ображає,
він ходить до школи, іноді його мама
свариться з дідом. Також пояснив, що
мама з ним гуляє, відпочиває, бачить він
її часто та бажає жити з мамою.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про
охорону дитинства» сім'я є природним
середовищем для фізичного, духовного,
інтелектуального, культурного,
соціального розвитку дитини, її
матеріального забезпечення і несе
відповідальність за створення
належних умов для цього. Кожна дитина
має право на проживання в сім'ї разом з
батьками або в сім'ї одного з них та на
піклування батьків. Батько і мати
мають рівні права та обов'язки щодо
своїх дітей. Предметом основної
турботи та основним обов'язком батьків
є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з міжнародними та національними
правовими нормами до прав дитини
належить, зокрема, право на врахування
її думки щодо питань, які стосуються її
життя. Зокрема, відповідно до положень
ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20 листопада
1989 р. «Про права дитини» (ратифікована
Україною 27 лютого 1991 р.),
держави-учасниці забезпечують дитині,
здатній сформулювати власні погляди,
право вільно висловлювати ці погляди з
усіх питань, що стосуються дитини,
причому поглядам дитини приділяється
належна увага згідно з її віком і
зрілістю. З цією метою дитині, зокрема,
надається можливість бути заслуханою в
ході будь-якого судового чи
адміністративного розгляду, що
стосується дитини, безпосередньо або
через представника чи відповідний
орган у порядку, передбаченому
процесуальними нормами національного
законодавства.

У вітчизняному законодавстві теж
закріплено відповідні положення;
зокрема, згідно з положеннями ст. 171
Сімейного кодексу України (далі - СК)
думка дитини має бути врахована при
вирішенні питань, що стосуються її
життя

Щодо висновку виконавчого комітету
Київської районної ради м. Сімферополя
АР Крим про доцільність позбавлення
ОСОБА_1 батьківських прав відносно її
малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4
народження, суд критично ставиться до
зазначеного висновку, оскільки судовим
розглядом встановлено, що
відповідачка за вказаною адресою
проживає разом з дитиною та своїм
батьком, приймає участь у вихованні та
утриманні дитини, що об`єктивно
свідчить про виконання нею своїх
батьківських обов`язків, а тому
інформація викладена у висновку є
сумнівною. Більш того, зазначений
висновок не підтверджений іншими
доказами, які є у матеріалах справи.
Зокрема позивачем не надано відомостей
щодо обстеження житлово-побутових умов
за місцем фактичного проживання
відповідачки з дитиною, щодо
встановлення постійного місця
проживання дитини.

Про будь-які випадки негативної
поведінки, що негативно впливає на
виховання дитини, на її гармонійний
розвиток, ставлення до духовних
цінностей та взагалі до
самоусвідомлення себе у суспільстві, -
докази взагалі відсутні, а зазначення
на це в позовній заяві є не доведеним.

Однак безперечно встановлено,
визнається відповідачем та не потребує
додаткового доказування факт
перебування малолітнього ОСОБА_3
протягом трьох тижнів поза місцем
постійного проживання, в автомобілі та
на вулиці без догляду матері внаслідок
недбалого ставлення до цього з її боку,
а відповідно неуважне ставлення до
цього питання з боку ОСОБА_1 Так саме,
відповідачка визнає факти вживання
алкогольних напоїв, та даних про те, чи
перебуває вона на обліку у лікарів
нарколога та психіатра суду не було
надано.

У сукупності ці обставини свідчать, що
поведінка ОСОБА_1 містить ознаки
недбалого ставлення до виконання своїх
батьківських обов'язків.

Відповідно до статті 165 СК з позовом про
позбавлення батьківських прав можуть
звернутися: один із батьків, опікун,
піклувальник, особа, в сім'ї якої
проживає дитина; заклад охорони
здоров'я, навчальний або інший дитячий
заклад, у якому вона перебуває; орган
опіки та піклування; прокурор; сама
дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України
«Про охорону дитинства» діти мають
право на рівень життя, достатній для їх
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку.

Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини відповідно до законів України.

У відповідності зі ст.150 Сімейного
кодексу України батьки зобов'язані
піклуватися про здоров'я дітей, їх
фізичному, духовному і моральному
розвитку

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3

від 30 березня 2007 р. «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» (Із змінами,
внесеними згідно з постановою Пленуму
Верховного Суду України № 20 від 19
грудня 2008 р. особи можуть бути
позбавлені батьківських прав лише щодо
дитини, яка не досягла вісімнадцяти
років, і тільки з підстав, передбачених
статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так
і в сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

За змістом позовна заява зводиться до
ухилення відповідача від обов'язків,
передбачених ст.150 СК України.

За встановленими обставинами факт
свідомого ухилення від виховання,
утримання, формування та розвитку
дитини, відчуженості від неї у судовому
засіданні не був доведений.
Неправомірність поведінки
відповідачки зумовлена іншими
факторами, як об'єктивними так і
суб'єктивними.

Будь-які інші обставини що можуть стати
підставою відповідно до змісту ст.164 СК
України для позбавлення батьківських
прав відповідачки за матеріалами
справи не встановлено, належні та
допустимі докази з цього приводу також
відсутні.

Суд враховує дійове бажання
відповідачки брати участь у житті
своєї дитини, виправити своє ставлення
до виконання обов'язків щодо неї. Також
суд враховує, що будь-які скарги, заяви
стосовно неправомірності такої
поведінки або неналежного виконання
батьківських обов'язків -відсутні. Саме
з причин випадку, що стався 06.07.2013 року
стосовно ОСОБА_1 порушене питання про
позбавлення її батьківських прав перед
органом опіки та піклування . Отже,
період протягом якого спостерігаються
випадки негідної поведінки
відповідача є не тривалим, тобто
характер такої поведінки не є сталим та
може бути змінений. Так саме час,
протягом якого органи опіки та
піклування спостерігають за
поведінкою ОСОБА_1 є не тривалим та
недостатнім для встановлення всіх
обставин, фактів та факторів, за якими
можна зробити висновок про належність
виконання нею батьківських обов'язків .

Згідно з п.19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 30
березня 2007 р. «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав»(із змінами,
внесеними згідно з постановою Пленуму
Верховного Суду України № 20 від 19
грудня 2008 р. , зважаючи на те, що
позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом, суд може у виняткових
випадках при доведеності винної
поведінки когось із батьків або їх обох
з урахуванням її характеру, особи
батька і матері, а також інших
конкретних обставин справи відмовити в
задоволенні позову про позбавлення цих
прав, попередивши відповідача про
необхідність змінити ставлення до
виховання дитини (дітей) і поклавши на
органи опіки та піклування контроль за
виконанням ним батьківських
обов'язків.

З огляду на встановлені обставини, що
перевірені належними та допустимими
доказами, з метою захисту прав дитини,
суд вважає, що в задоволенні позову
Нижньогірської районної державної
адміністрації Автономної Республіки
Крим як органу опіки та піклування про
позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав
та стягнення аліментів слід відмовити
із попередженням відповідачки про
необхідність змінити ставлення до
виховання дитини, бо відсутність
спілкування в достатньому об'ємі,
відсутність забезпечення потреб
дитини (як матеріальних так і духовних)
може мати негативні наслідки в її
вихованні, формуванні особистості та
розвитку.

Згідно ст.15 Цивільного кодексу України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його
порушення,невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого
інтересу , який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має
право звернутись до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Позивач діє в інтересах та на захист
прав малолітньої дитини ОСОБА_3, як
законний представник та відповідно до
вимог ст.165 Сімейного кодексу України.

Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи
правосуддя, суд захищає права,свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб у спосіб
визначений законами України.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб,поданим у відповідності до норм
ЦПК в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ЦПК України.

Судом були надані рівні права сторонам
процесу щодо подання доказів, їх
дослідження і доведення перед судом їх
переконливості.

Представником позивача не було надано
переконливих доказів на підтвердження
його вимог в заявлених межах, що дають
підстави позбавити відповідачку
батьківських прав та стягнути з неї
аліменти у зв'язку з ухиленням від
виховання та утримання дитини.

Суд вважає, що поведінка відповідачки,
її ставлення до виконання батьківських
обов'язків може бути змінена без
застосування крайнього заходу впливу,
та вважає необхідним забезпечити
належний контроль за її поведінкою з
боку органу опіки та піклування, що на
даний момент буде більш відповідати
правам малолітньої дитини ОСОБА_3 та
сприяти її захисту від впливу
негативних обставин.

На підставі ст.ст.3,51,52,64 Конституції
України, ст.ст.2,8,9,11,12 «Про охорону
дитинства», ст.ст.3,11-16 Цивільного
кодексу України, ст.ст.150, 164, 165
Сімейного кодексу України, керуючись
ст.ст.10, 11, 57-61, 88, 209,212-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,

В И
Р І Ш И В:

позов Нижньогірської районної
державної адміністрації до ОСОБА_1,
треті особи - Служба у справах дітей
Нижньогірської районної державної
адміністрації, прокуратура
Нижньогірського району, про
позбавлення батьківських прав, та
стягнення аліментів - залишити без
задоволення у повному обсязі.

Попередити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5,
уродженку с. Ленінський Ленінського
району Таджикистану, про необхідність
змінити ставлення до виховання та
розвитку малолітньої дитини - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4 народження.

Покласти на Нижньогірську районну
державну адміністрацію Автономної
Республіки Крим (як орган опіки та
піклування) контроль за виконанням
ОСОБА_1 батьківських обов`язків
відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4 народження.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду АР Крим у м. Феодосія
шляхом подачі апеляційної скарги через
Нижньогірський районний суд АР Крим
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги.

Головуючий: (підпис)

З оригіналом згідно. Суддя:
Секретар: