Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/804/14
Головуючий у 1 інстанції Фісун Н.В.
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Оріхівського районного суду
Запорізької області від 09 грудня 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

28 жовтня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що відповідно до укладеного
договору між сторонами у справі, б/н від
03 липня 2006 року ОСОБА_3 отримав кредит в
сумі 4000 грн., у вигляді встановленого
кредитного ліміту картки зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 %, з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

У порушення зазначених умов договору
відповідач зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконав, у
зв'язку з чим станом на 30 вересня 2013
року має заборгованість в сумі 21904, 05
грн., яка складається з: 5127, 90 грн. -
заборгованість за кредитом, 15256, 91 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, а також штрафи
відповідно до пункту 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 500, 00 грн. -
штраф (фіксована частина), 1019, 24 грн. -
штраф (процентна складова).

Позивач просив суд стягнути з
відповідача на його користь суму
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 21904, 05 грн. та судові витрати.

Рішенням Оріхівського районного суду
Запорізької області від 09 грудня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просять скасувати рішення суду,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

В засіданні судової колегії відповідач
зазначив,що вважає виконаними свої
зобов»язання за договором,оскільки
сплатив позивачеві у встановлений
договором строк 11 123гр., останній
платіж за кредитом відповідач здійснив
17.11.2008 року,надав квитанції на
підтвердження виконання своїх
зобов»язань до 17.11.2008р.,проте
зазначив,що всі квитанції могли не
зберегтись і в теперішній час після
спливу тривалого строку не може
пояснити кожну сплачену суму. Просить
застосувати строк позовної давності і
залишити рішення суду без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Згідно до вимог ч.1 ст.261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня,коли особа довідалась або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу,яка його порушила.

Згідно до вимог ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог ст.258 ч.2 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується,зокрема, для вимог про
стягнення неустойки(штрафу, пені).

За вимогами ч.4 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності,про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалами справи те, що відповідно до
укладеного договору між сторонами у
справі, б/н ОСОБА_3 отримав кредит у
позивача в сумі 4000 грн., у вигляді
встановленого кредитного ліміту
картки зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 36 %, з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. (а.с. 8).

Згідно до п.3.1 Умов і правил надання
банківських послуг,доданих позивачем
до позовної заяви(а.с.9) строк дії
кредитної картки визначається у Заяві
Клієнта банку.

Із заяви ОСОБА_3 про отримання
кредиту (а.с.8 зв.) видно,що строк дії
кредитної картки відповідача
встановлений до червня 2009 року і згідно
укладеного договору строк виконання
зобов'язання боржника за договором
встановлений - червень 2009 року, тому
саме з цієї дати у відповідності до
вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України почався
перебіг строку позовної давності за
вимогами до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції у відповідності до
вимог ст. 11 ЗУ «Про захист прав
споживачів» та ст. 267 ЦК України виходив
із того, що позивачем пропущена позовна
давність без поважних причин.

Із позовної заяви ПАТ "Акцент Банк"
(а.с.1-2) видно,що позивач звернувся до
суду 28 жовтня 2013 року, що
підтверджується штампом реєстрації
вхідної кореспонденції Оріхівського
районного суду Запорізької області,
тобто після спливу трирічного строку
позовної давності, передбаченого ст.
257ЦК України

З заявою про поновлення строку
позовної давності до суду не звертався,
поважних причин такого пропуску не
навів.

Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України "Про захист прав споживачів"
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Пунктом 31 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
враховуючи положення пункту 7 частини
тринадцятої статті 11 Закону України
"Про захист прав споживачів",
роз'яснено, що суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі. Оскільки зі спливом строків
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Посилання позивача на те, що підписавши
заяву про надання кредиту,відповідач
погодився з Умовами та правилами
надання банківських послуг, та
Правилами користування платіжною
карткою відповідно до п. 3.1.3 Розділу
3,яких «по закінченню терміну дії
картка продовжується на новий строк
(шляхом надання Клієнту Карти з новим
строком дії), якщо раніше не надійшла
письмова заява від власника про
закриття картрахунку…», судова
колегія вважає безпідставними,
виходячи із наступного.

Згідно до п.3.1Умов і правил надання
банківських послуг,на які позивач
посилається в позовній заяві, днем
укладення Договору є день відкриття
рахунку.

Згідно до розділу «відмітки банку» у
Заяві відповідача про надання кредиту
рахунок відповідачу був відкритий
02.06.2006року(а.с.8,зв) і таким чином днем
укладення договору сторін у даній
справі є 02.06.2006року, проте з Умовами та
правилами надання банківських послуг
відповідач був ознайомлений лише
03.07.2006року,що вбачається із заяви, тобто
через місяць після укладення договору.

Суду не надано доказів про узгодження
сторонами у договорі інших термінів
його дії,ніж ті,що зазначені у Заяві
клієнта - червень 2009 року.

Відомостей щодо отримання
відповідачем іншої кредитної картки і
пролонгації уколеного договору
позивач суду не надав.

Таким чином ствердження апелянта про
те,що ним не пропущений строк позовної
давності ,оскільки при укладенні
договору було узгоджено з
відповідачем його пролонгація ,що
передбачено п. 9.12 Умов і правил надання
банківських послуг, є безпідставним .

З огляду на зазначене, судова
колегія приходить до висновку про те,
що позивачем пропущений строк позовної
давності у даній справі без поважних
причин.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом неправильно застосований закон
щодо позовної давності і посилання
позивача на збільшену позовну давність
сторонами у договорі, спростовується
зазначеними матеріалами справи,із яких
вбачається, що така домовленість між
сторонами відсутня.

Судом повно і всебічно з'ясовані
обставини справи,що мають для неї
значення, висновки відповідають цим
обставинам і набутим доказам,характер
правовідносин між сторонами
визначений правильно, норми
матеріального і процесуального права в
оскаржуваній частині застосовані
вірно, постановлено законне і
обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду
Запорізької області від 09 грудня 2013
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: