Справа № 709/5/2011
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2014 року. Рахівський районний суд
Закарпатської облсті

у складі: головуючої - судді Бліщ О.Б.

при секретарі - Вербещук В.А.

з участю: позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки -
ОСОБА_2

адвоката - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

адвоката - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Рахів
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_4

Про визнання часток у праві спільної
часткової власності,

та

за об'єднаним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1,

3-тя особа без самостійних вимог -
Рахівська міська рада

про

про визначення
порядку користування земельною
ділянкою

В С
Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом
до ОСОБА_4 про визначення часток у праві
спільної часткової власності.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом, вона, та ОСОБА_4,
являються , на праві спільної часткової
власності, власниками, в рівних
частинах житлового будинку АДРЕСА_1.
Вартість спадкового будинку на даний
час становить 7686 грн. Їх частки у праві
спільної часткової власності є
рівними, однак їх розмір на даний час не
встановлений, що спричиняє їй певні
незручності. На сьогоднішній день,
вона, як співвласник майна, має намір
провести його добудову, однак це
являється неможливим, так як є
невизначеною та частка, яку вона має
право добудувати (перебудувати), а
домовитися з відповідачем про
визначення часток у спільному
частковому майні є неможливим. Тому
просила суд винести рішення, яким
визначити частки у праві спільної
часткової власності на житловий
будинок АДРЕСА_1, за яким приміщення
№1-1, 1-2 житлового будинку залишити у її
користуванні, а приміщення 1-3 у
користуванні відповідача. Стягнути з
відповідача судові витрати.

22 вересня 2008 року ОСОБА_1, збільшено
позовні вимоги, та викладено в
наступній редакції: "Визначити частки у
праві спільної часткової власності на
житловий будинок АДРЕСА_1, за яким
приміщення №1-1, 1-2 житлового будинку
залишити у її користуванні, а
приміщення 1-3 у користуванні
відповідача. Визнати за нею, право
власності на ? частину господарської
споруди (приміщення для худоби),
розташованої в урочищі "Пучинка" м.
Рахова, Закарпатської області, яка
належала на праві приватної власності
її матері, ОСОБА_6, та визначити порядок
користування даним нерухомим майном".

22 червня 2010 року, до суду з позовною
заявою про визначення порядку
користування присадибною земельною
ділянкою, звернувся ОСОБА_4. Позовні
вимоги мотивував тим, що на підставі
свідоцтва про спадщину за законом, він
та ОСОБА_1 являються спадкоємцями
житлового будинку в рівних частках.
Будинок розташований за адресою
АДРЕСА_1. Окрім спору про користування
будинком, між ними існує спір про
користування присадибною земельною
ділянкою площею 0,10 га, яка надана їм з
відповідачкою , на підставі рішення
Рахівської міської ради від 30 квітня 2007
року № 196 із змінами, внесеними
рішенням Рахівської міської ради від 25
жовтня 2007 року за №325 та виділена в
натурі згідно акту про перенесення в
натуру меж земельної ділянки.
Враховуючи те, що частки між ними, як
власниками будинку є рівними, тобто по ?
частині кожному, отже, він вважає, що
має право на користування ? частиною
присадибної земельної ділянки, тому
просив суд, визначити порядок
користування присадибною земельною
ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1, в
рівних долях, відповідно до часток у
спільному спадковому будинку.

Ухвалою Рахівського районного суду від
17 червня 2010 року, позов ОСОБА_4
об`єднаний в одне провадження з
первісним позовом.

16 лютого 2011 року, ОСОБА_4, подано
клопотання про збільшення позовних
вимог та висунуто додаткову позовну
вимогу про визнання за ним право
власності на ? частину житлового
будинку АДРЕСА_2, що належав на праві
приватної власності його матері
ОСОБА_6, із визначенням порядку
користування присадибною земельною
ділянкою, відповідно до часток у
спільному спадковому будинку.

12 лютого 2014 року, ОСОБА_4, подано заяву
про розширення позовних вимог, за якою
просив припинити право ОСОБА_1 на ?
частку у спільній власності на
житловий будинок АДРЕСА_1. В рахунок
компенсації залишити ОСОБА_1 в цілому
житловий будинок АДРЕСА_2, а йому у
власності залишити житловий будинок
АДРЕСА_1.

Позивачка за первинним позовом ОСОБА_1
та її представники - ОСОБА_2, ОСОБА_3, в
судовому засіданні показали суду, що
оскільки, відповідно до висновку
експертизи, житловий будинок, який
сторони успадкували після своєї
матері, не підлягає розподілу, тому
пропонують, ОСОБА_1 залишити будинок
АДРЕСА_1, так як це була воля покійної
матері, яка ще за життя умовно поділила
їх, і їй вже там виділена земельна
ділянка міською радою, а за ОСОБА_4
залишити будинок під АДРЕСА_2. Щодо
земельної ділянки, то рішенням суду,
ОСОБА_4 вже відмовлялося у визнанні за
ним права власності на таку. Позовні
вимоги ОСОБА_4 вважають безпідставними
та просять у таких відмовити.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4
та його представник ОСОБА_5, в судовому
засіданні показали суду,що рішенням
Рахівського районного суду, яке було
винесене у 2009 році, на яке посилається
позивачка, не стосується даного спору,
там мова йшло про земельну ділянку для
ведення особистого селянського
господарства. Присадибну ділянку ні до
будинку НОМЕР_1 ані до НОМЕР_2 ніколи
ніхто не ділив. Площа земельної ділянки
до будинку НОМЕР_1 менша ніж площа
земельної ділянки до будинку НОМЕР_2,
який також належав їх матері, тому, на
його думку, входить в обсяг спадкового
майна. Вартість споруди, що знаходиться
під НОМЕР_2, вдвічі більша від вартості
майна під НОМЕР_1. Однак,
дворогосподарство ОСОБА_4 межує з
дворогосподарством НОМЕР_1. Спільно
користуватися з ОСОБА_1 спадковим майно
вони не можуть, оскільки багато років
знаходяться у неприязних відносинах,
тому просить суд встановити порядок
користування спадковим майном, за яким
будинок НОМЕР_1 разом з присадибною
земельною ділянкою залишити у його
власності та користуванні, припинивши
ОСОБА_1 право власності на її частину у
вказаному спадковому майні, а ОСОБА_1
залишити у власності та користуванні в
цілому житловий будинок НОМЕР_2 разом з
прилеглою до нього земельною ділянкою.
Не дивлячись на те, що вартість
дворогосподарство НОМЕР_2 перевищує
вартість дворогосподарство НОМЕР_1,
компенсації різниці вартості не
вимагає. Лише просить стягнути з
ОСОБА_1, половину витрат за проведену
експертизу, що становить 1800 гривень.

Представники Рахівської міської ради -
Слюсарчук Н.П., Гиндрюк Г.І., показали
суду, що на даний час, розділити
земельну ділянку для обслуговування
житлового будинку АДРЕСА_1, між
сторонами, як співвласниками даного
будинку, не являється можливим, із-за
відсутності їхньої згоди. Також,
вказана земельна ділянка знаходиться
в прибережній захисній смузі потоку
«Москва», тобто у випадку приватизації
земельної ділянки кимось із сторін, 25
м. від потоку,можливо буде надати лише
на умовах оренди. Щодо житлового
будинку АДРЕСА_2, в міській раді та в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно , який створений
нещодавно, відомості про такий
відсутні. На їхню думку, у даній
ситуації доцільно буде залишити
сторонами окремі будинків із
присадибними земельними ділянками,
оскільки спільне користування
спадковим майном співвласниками
дійсно неможливе.

Свідки - ОСОБА_9 таОСОБА_12 ствердили, що
між сторонами тривалий час існує
земельний спір що порядку користування
батьківськими землями.

Свідок - ОСОБА_10 ствердив, що він
проводив інвентаризацію земельної
ділянки по АДРЕСА_1. Всього там було
близько 2 га. Присадибна ділянка до
вказаного дворогосподарства не
виділялася, лише робилася зйомка.
Документ на а.с.88, т.1, який він оглянув у
судовому засіданні, відповідає
проведеній зйомці, дивлячись на такий,
можна зробити висновок, що це схема
присадибної ділянки, розміром близько
10 сотин. Стверджує, що вказану ділянку
пополам спеціалісти міської ради не
ділили через постійні непорозуміння
між сторонами. Зйомка робилася з метою
прийняття рішення.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного висновку.

Відповідно до положень частини 1 статті
3 ЦПК України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернути до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК
України).

Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
являються рідними братом та сестрою.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати сторін -
ОСОБА_6. Жодного заповітного
розпорядження, на випадок смерті,
останньою залишено не було. Сторони
успадкували її майно, як спадкоємці
першої черги спадкування за законом
(ст. 1261 ЦК України). Факт прийняття ними
спадщини підтверджується свідоцтвом
про право на спадщину за законом, у
відповідності до якого, ОСОБА_4 та
ОСОБА_1, стали співвласниками в рівних
частках житлового будинку АДРЕСА_1,
площею 35, 14 кв.м., з прилеглими до нього
надвірними спорудами (а.с.9-10).

Згідно ч.4 ст. 120 ЗК України, у разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду кількома
особами, право на земельну ділянку
визначається пропорційно до часток
осіб у праві власності жилого будинку,
будівлі або споруди. З акту погодження
меж земельної ділянки, переданої у
приватну власність гр. ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1, від 23 січня 2001 року,
встановлено, що гр-ці ОСОБА_6
передається земельна ділянка в
приватну власність площею 0,10 га., для
обслуговування житлового будинку по
АДРЕСА_1. Отже, ставши співвласниками
житлового будинку, ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
стали співвласниками земельної
ділянки площею 0,10 га., виділеної для
обслуговування вказаного будинку.
Земельна ділянка перейшла у спільну
сумісну власність сторін, у
відповідності до п. в ч.1 ст. 89 ЗК
України. Рішенням Рахівської міської
ради № 196 від 30 квітня 2007 року, їм надано
дозвіл на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельні ділянки.

Володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою
спільної сумісної власності
здійснюються за договором або законом.
Співвласники земельної ділянки, що
перебуває у спільній сумісній
власності, мають право на її поділ або
на виділення з неї окремої частки.
Поділ земельної ділянки, яка є у
спільній сумісній власності, з
виділенням частки співвласника, може
бути здійснена за умови попереднього
визначення розміру земельних часток,
які є рівними, якщо інше не передбачено
законом або не встановлено судом (ч. 3-5
ст. 89 ЗК України). Однак, сторони, із-за
неприязних відносин, не можуть дійти
між собою згоди, щодо визначення
порядку користування спадковим майном,
що залишилося їм після смерті матері,
що і стало причиною їх звернення до
суду з заявленими позовними вимогами.

Під час судового розгляду справи
встановлено, що ОСОБА_6 (мати сторін),
при житті мала у власності ще один
житловий будинок з надвірними
спорудам, розташований по АДРЕСА_1.
Факт наявності даного будинку
підтверджується довідкою КП "БТІ"
Рахівської районної ради №399 від 29
травня 2008 року, відповідно до якої в КП
"БТІ" Рахівської районної ради, згідно
реєстрової книги житловий будинок з
надвірними спорудами за АДРЕСА_2,
зареєстровано за громадянкою ОСОБА_6.
Вказаний будинок ОСОБА_6, успадкувала
від громадянки ОСОБА_11, на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 06 серпня 1992 року. Тим же
свідоцтвом стверджено, що будинок
розташований на земельній ділянці
площею 25000 кв.м., отже, зазначена
земельна ділянка включена в обсяг
спадкового майна ( т.1, а.с.62,64,65).

Отже, після смерті ОСОБА_6,
залишилися два спадкові будинки -
НОМЕР_1 та АДРЕСА_2.

Відповідно до норм ЦК України,
прийняття спадкоємцем спадщини хоча б
у частині свідчить про те, що
спадкоємець прийняв її у цілому,
незалежно від того, у чому полягає
частина, що залишилася, і де вона
знаходиться, тому в обсяг спадкового
майна, що залишилося після смерті
матері позивачів, поряд з будинком
НОМЕР_1 входить і житловий будинок
АДРЕСА_2.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК
України, незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 3
ст. 1296 ЦК України, відсутність
свідоцтва про право на спадщину не
позбавляє спадкоємця права на
спадщину.

Стаття 1225 ЦК України передбачає, що
право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення. До спадкоємців житлового
будинку, інших будівель та споруд
переходить право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені. До спадкоємців
житлового будинку, інших будівель та
споруд переходить право власності або
право користування земельною ділянкою,
яка необхідна для їх обслуговування,
якщо інший її розмір не визначений
заповітом.

Аналізуючи наведене, до ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 переходить і право власності на
земельні ділянки, на яких розташовані
спадкові житлові будинки до буд.
АДРЕСА_1 - площею 0,10 га., до буд. НОМЕР_2 -
площею 25000 кв.м.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю. Кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації. Однак, як встановлено
вище, сторони не можуть дійти між собою
домовленості щодо визначення порядку
користування спільним спадковим
майном, тому просили виділити їм
частки в спільному спадковому майні.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст.
183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, виділ
часток (поділ) жилого будинку, що
перебуває у спільній частковій
власності, є можливим, якщо кожній зі
сторін може бути виділено відокремлену
частину будинку із самостійним виходом
(квартиру) або у разі, коли є технічна
можливість переобладнання будинку в
ізольовані квартири, які за розміром
відповідають розміру часток
співвласників у праві власності. Якщо
виділ (поділ) технічно можливий, але з
відхиленням від розміру ідеальних
часток співвласників з урахуванням
конкретних обставин поділ (виділ) може
бути проведений зі зміною ідеальних
часток і присудженням грошової
компенсації співвласнику, частка якого
зменшилась. Відтак, визначальним для
виділу частки або поділу будинку в
натурі, який перебуває у спільній
частковій власності, є не порядок
користування будинком, а розмір часток
співвласників та технічна можливість
виділу частки або поділу будинку
відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової
власності мають рівні права стосовно
спільного майна пропорційно своїй
частці в ньому, суд, здійснюючи поділ
майна в натурі (виділ частки), повинен
передати співвласнику частки жилого
будинку та нежилих будівель, яка
відповідає розміру й вартості його
частки, якщо це можливо без завдання
неспівмірної шкоди господарському
призначенню будівлі. Під неспівмірною
шкодою господарського призначення
слід розуміти суттєве погіршення
технічного стану жилого будинку,
перетворення в результаті
переобладнання жилих приміщень у
нежитлові, надання в рахунок частки
приміщень, які не можуть бути
використані як житлові через невеликий
розмір площі або через неможливість їх
використання (відсутність денного
світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті
поділу (виділу) співвласнику
передається частина жилого будинку,
яка перевищує його частку, суд стягує з
нього відповідну грошову компенсацію і
зазначає в рішенні про зміну часток у
праві власності на будинок (З даною
позицією погоджується і Верховний суд
України Постанова Судова палата у
цивільних справах Верховного Суду
України від 3 квітня 2013 року).

Висновком експерта № 52/11/4/12 від
18.06.2012 року, стверджено, що реальний
розподіл житлового будинку НОМЕР_1 та
житлового будинку АДРЕСА_2, відповідно
до визначених ідеальних долей ? та ?
неможливий у відповідності до діючих
ДБН. Свідоцтвом про право на спадщину
за заповітом № 1984 від 06.08.1992 року
встановлено, що гр. ОСОБА_6 отримала у
спадщину житловий будинок в АДРЕСА_2,
загальною площею 27, 63 м.кв., з прилеглими
до нього надвірними спорудами,
житловий будинок розташований на
земельній ділянці 25000 м.кв. Згідно акту
погодження меж земельної ділянки в
приватну власність гр.. ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1, від 23 січня 2001 року,
останній було передано земельну
ділянку в приватну власність площею 0,10
га., для обслуговування житлового
будинку по АДРЕСА_1.

У відповідності до ст. 365 ЦК України,
право особи на частку у спільному
майні може бути припинене за рішенням
суду, на підставі позову інших
співвласників, якщо частка є незначною
і не може бути виділена в натурі; річ є
неподільною; спільне володіння і
користування майном є неможливим, таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї.

Не заслуговує на увагу твердження
позивачки та її представників про те,
що земельну ділянку по АДРЕСА_1 їй
виділено ще при житті матері,поділено
між нею, ОСОБА_1, та ОСОБА_4, а також те, що
рішенням Рахівського райсуду цей спір
вже між ними вирішено, яким ОСОБА_4
відмовлено у його вимогах. Так, у
матеріалах справи містяться письмові
докази про виділення земельної ділянки
площею 0.70 га, під сінокіс , та земельної
ділянки площею 0,10 га для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1, гр-ці ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1, а не
ОСОБА_6, як те стверджує сама позивачка.
Усі документи на які посилається
позивачка, в т.ч. рішення
узгоджувальної комісії, акти
перенесення меж в натурі, тощо,
стосувалися існуючого на той час
межового спору між ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
та її сином ОСОБА_4 , (щодо проходження
межі між дворогосподарствами №№110 та
116) дане чітко зазначене у документах,
наявних у матеріалах справи ( т.1,
а.с.84-86,192,193 87; т.2, а.с.126, 127, 128, 186). Щодо
рішення суду, то 04.03.2009 року Рахівським
районним судом було відмовлено у
визнанні за ОСОБА_4 права власності за
давністю користування на земельну
ділянку для ведення особистого
селянського господарства, площею 1,73
га., отже вказане рішення не стосується
обставин, що вирішуються в межах даного
спору (т.2, а.с.113-115, 118,119).

Вище згаданим висновком
судово-будівельної експертизи,
приєднаними до матеріалів справи
схемами земельних ділянок, показами
сторін та свідків встановлено, що
дворогосподарство АДРЕСА_1 межує з
дворогосподарством ОСОБА_4
Добросусідські відносини між
сторонами неможливі, через їх тривалі
неприязні відносини, тому, виходячи з
наведених вище конкретних обставин, з
урахуванням перелічених вище норм
законодавства, логічним, на думку суду
буде наступний порядок користування
спадковим майном.

Житловий будинок АДРЕСА_1 слід залишити
у власності ОСОБА_4, припинивши ОСОБА_1
право на її частку у вказаному
житловому та прилеглій до нього
земельній ділянці, залишивши їй у
власності в цілому житловий будинок
АДРЕСА_2. При цьому, суд не вирішує
питання стягнення з ОСОБА_1 грошової
компенсації, оскільки частка
спадкового майна, що передається г-ці
ОСОБА_1, перевищує по своїй вартості
частку спадкового майна, залишеного
гр-ну ОСОБА_4 (щодо площі земельних
ділянок, а також вартості наявних на
них будівель і споруд), оскільки
останній від такої відмовився.

На підставі ст.88 ЦПК України з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_4 слід стягнути судові
витрати в розмірі половини вартості
проведеної судово-будівельної
експертизи. Витрати по сплаті судового
збору ОСОБА_4 залишив за собою.

В И
Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про визначення часток у праві
спільної часткової власності
відмовити.

Уточнені (змінені) позовні вимоги
ОСОБА_4 задовольнити.

Визначити частки у праві спільної
часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Припинити ОСОБА_1 право на 1/2 частину
житлового будинку АДРЕСА_1 та прилеглій
до нього земельній ділянці.

Житловий будинок АДРЕСА_1 залишити у
власності та користуванні за
громадянином ОСОБА_4.

Житловий будинок АДРЕСА_2, надати у
власність та користування ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 1800
(одну тисячу вісімсот) гривень судових
витрат.

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду Закарпатської
області через Рахівський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. Б. Бліщ

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного
суду: Бліщ О.Б.