Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2014 року
м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської
області

в складі головуючого судді - Харечко
С.П.,

при секретарі - Калетинець Т.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2,

представників відповідачів
Курганської О.В., Шевчука В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Рівненського
обласного інституту післядипломної
освіти, Відокремленого підрозділу
санаторій-профілакторій «Полісся»
Рівненського обласного інституту
післядипломної педагогічної освіти
про стягнення заробітної плати за час
простою, компенсації за невикористану
відпустку, заборгованості по
заробітній платі, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Рівненського
обласного інституту післядипломної
освіти, Відокремленого підрозділу
санаторій-профілакторій «Полісся»
Рівненського обласного інституту
післядипломної педагогічної освіти
про стягнення заробітної плати за час
простою в розмірі 1632 грн. 04 коп.,
заборгованості по заробітній платі за 6
робочих днів в 2011 році 360 грн.,
компенсації за невикористану щорічну
відпустку за 21 календарний день 983.23
коп, моральну шкоду в сумі 5000 грн.

В обґрунтуванні позовних вимог вказує,
що з 05 січня 2005 року працювала у
структурному підрозділі
«Санаторій-профілакторій «Полісся»
Рівненського обласного інституту
післядипломної педагогічної освіти
молодшою медичною сестрою
(санітаркою-прибиральницею). Вказує, що
адміністрація Рівненського обласного
інституту післядипломної педагогічної
освіти примушувала її брати відпустку
без збереження заробітної плати понад
15 календарних днів щороку, що призвело
до недоплати їй заробітної плати за 2011
та 2012 роки. Також згідно наказу № 23 від
2011 року «Про корегування заробітної
плати за квітень 2011 року» їй
безпідставно було недоплачено в травні
червні 2011 року заробітну плату за 6
робочих днів. При звільнені з роботи 30
жовтня 2013 року їй не була виплачена
компенсація за невикористану
відпустку за 21 день. Такими
неправомірними діями їй була
спричинена моральна шкода, яка
полягала в душевних стражданнях через
скрутне матеріальне становище.

В судовому засіданні позивач та її
представник позов підтримали, просили
його задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник
відповідача Рівненського обласного
інституту післядипломної освіти
позовні вимоги не визнала, подала
письмові заперечення на позовну заяву,
в судовому засіданні заперечення
підтримала та пояснила, що звертаючись
з вимогою про визнання часу
перебування у відпустці без збереження
заробітної плати як часу простою та про
корегування заробітної плати у 2011-2012
роках позивачем пропущений
тримісячний строк звернення до суду
встановлений ст. 233 КЗпП України. Також
пояснила, що заяви про надання
відпусток без збереження заробітної
плати ОСОБА_1 писала добровільно і
колективним договором визначено право
адміністрації регулювати режим роботи
та відпусток без збереження заробітної
плати, що не вважається простоєм.
Просила відмовити у задоволенні
позову.

Представники відповідача
Відокремленого підрозділу
санаторій-профілакторій «Полісся»
Рівненського обласного інституту
післядипломної педагогічної освіти
вважає позов необґрунтованим, пояснив,
що порушень законодавства про працю
відносно ОСОБА_1 допущено не було.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи суд
вважає, що позов до задоволення не
підлягає.

Судом встановлено, що з 05 січня 2006 року
ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах
з відокремленим підрозділом
санаторій-профілакторій «Полісся»
Рівненського обласного інституту
післядипломної педагогічної освіти,
працює на посаді молодшої сестри.

Відповідно до ст. 34 КЗпП України,
простій - це зупинення роботи,
викликане відсутністю організаційних
або технічних умов для виконання
роботи, невідворотною силою або іншими
обставинами.

Відповідно до ст. 113 КЗпП України про
початок простою працівник повинен
попередити власника або уповноважений
ним орган чи бригадира, майстра, інших
посадових осіб. Час простою з вини
працівника не оплачується.

Відповідно до заяв від 21.06.2011 року
ОСОБА_1 просила надати їй щорічну
основну відпустку тривалістю 24 дні за
період роботи з 01.07.2010 року по 01.07.2011
року з 04 липня по 27 липня, додаткову
відпустку тривалістю 6 днів з 28.07.2011
року по 02.08.2011 року, виплатити
матеріальну допомогу на оздоровлення,
відпустку без збереження заробітної
плати з 03.08.2011 року по 09.09.2011 року.

Також у своїй заяві 20.06.2012 року, ОСОБА_1
просила надати їй щорічну основну
відпустку тривалістю 24 дні за період
роботи з 01.07.2011 року по 01.07.2012 року з 09
липня по 01 серпня, додаткову відпустку
тривалістю 6 днів з 02 серпня по 07 серпня
2012 року, виплатити матеріальну
допомогу на оздоровлення, відпустку
без збереження заробітної плати з 08
серпня по 6 вересня 2012 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КЗпП України за
сімейними обставинами та з інших
причин працівнику може надаватися
відпустка без збереження заробітної
плати на термін, обумовлений угодою між
працівником та власником або
уповноваженим ним органом, але не
більше 15 днів.

Відповідно до п. 4.1.2 Колективного
договору між адміністрацію і
профспілковим комітетом
відокремленого підрозділу «Санаторію
профілакторію «Полісся» Рівненського
обласного інституту післядипломної
педагогічної освіти на 2010-2013 роки,
робота санаторію-профілакторію
здійснюється згідно графіку заїздів
курсантів, затверджено Власником.
Графік роботи працівників
санаторію-профілакторію
затверджується головним лікарем з
погодження профспілкового комітету.

Відповідно до Постанови пленуму ВСУ №
13 «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
відповідно до ч.3 ст.84 КЗпП у разі
простою підприємства (установи,
організації) з не залежних від
працівників причин власник або
уповноважений ним орган
(роботодавець) може у визначеному
колективним договором порядку
надавати відпустки без збереження
або з частковим збереженням
заробітної плати. За цих умов надання
відпустки не ставиться у залежність
від подання працівником заяви і
термін перебування в ній не входить до
часу оплачуваного простою, якщо це
передбачено колективним договором;

Таким чином, вищевказаним колективним
договором визначено право
адміністрації регулювати режим роботи
та відпусток без збереження заробітної
плати у відповідності до графіків
заїзду.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_1 та її представник не надали суду
доказів про те, що адміністрація
Рівненського обласного інституту
післядипломної педагогічної освіти
примушувала писати заяви про надання
їй відпусток без збереження заробітної
плати.

Отже, фактів простою на Відокремленому
підрозділі санаторій-профілакторій
«Полісся» Рівненського обласного
інституту післядипломної педагогічної
освіти судом не встановлено.

Суд вважає безпідставними доводи
позивача про те, що згідно наказу № 23
від 2011 року «Про корегування
заробітної плати за квітень 2011 року» їй
було недоплачено заробітну плату за 6
робочих днів в травні-червні 2011 року,
оскільки вказаний наказ нею не
оскаржувався.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
відпустки» щорічна основна відпустка
надається працівникові за
відпрацьований робочий рік, який
відлічується з дня укладення трудового
договору. Оскільки ОСОБА_1 в період
вимушеного прогулу з 13 грудня 2012 року
по 30 жовтня 2013 року не працювала, тому
підстав для виплати їй компенсації за
невикористану щорічну відпустку за 21
день немає.

Оскільки судом не встановлено
обставин, які вказують на порушення
трудового законодавства відповідачем
відносно ОСОБА_1, тому позовна вимога
про стягнення на її користь моральної
шкоди до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60-64, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволені позову ОСОБА_1 до
Рівненського обласного інституту
післядипломної освіти, Відокремленого
підрозділу санаторій-профілакторій
«Полісся» Рівненського обласного
інституту післядипломної педагогічної
освіти про стягнення заробітної плати
за час простою, компенсації за
невикористану відпустку,
заборгованості по заробітній платі -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Рівненський міський суд поданням
в десятиденний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
Харечко С.П.