АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 197/1322/13-ц
Провадження №22ц/774/550/К/14
суддя Шевченко О.В.
Категорія - 27( ІІ )
Суддя-доповідач -
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Бондар Я.М.,
Соколан Н.О.

при секретарі: Бевзі М.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_2 на ухвалу Широківського
районного суду Дніпропетровської
області від 17 жовтня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за договором
позики.

Особи, які беруть участь у
розгляді справи:

позивач ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Широківського районного суду
Дніпропетровської області від 11
вересня 2013 року позовну заяву ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за договором позики залишено без руху
та надано строк для усунення недоліків.

17 жовтня 2013 року ухвалою цього ж суду
позовна заява визнана неподаною та
повернута позивачеві у зв'язку з
невиконанням ухвали суду від 11.09.2013
року.

В апеляційній скарзі позивач просить
ухвалу судді скасувати та направити
справу до суду першої інстанції для
вирішення питання про відкриття
провадження у справі, оскільки суддею
постановлено ухвалу з порушенням норм
процесуального закону та не враховано,
що подання доказів можливе на
наступних стадіях судового процесу та
не взято до уваги що копія боргової
розписки, якою підтверджено факт
отримання відповідачем грошей в борг,
була приєднана до позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача
ОСОБА_2, яка підтримала доводи
апеляційної скарги та просила її
задовольнити, перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів заявлених позовних вимог та
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Визнаючи позовну заяву неподаною та
повертаючи особі, яка її подала, суддя
першої інстанції виходив з того, що
зазначені в ухвалі Широківського
районного суду Дніпропетровської
області від 11 вересня 2013 року недоліки
позовної заяви позивачем не усунуті і
відповідно це не дає можливості суду
першої інстанції відкрити провадження
у даній справі.

Такий висновок суду не ґрунтується на
нормах процесуального права та
матеріалах справи.

Згідно з ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя,
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, викладених у
статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не
сплачено судовий збір, постановляє
ухвалу, в якій зазначаються підстави
залишення заяви без руху, про що
повідомляє позивача і надає йому строк
для усунення недоліків, який не може
перевищувати п'яти днів з дня отримання
позивачем ухвали.

Ухвалою Широківського районного суду
Дніпропетровської області від 11
вересня 2013 року позовну заяву ОСОБА_2
залишено без руху та надано строк для
усунення недоліків - п'ять днів з дня
отримання позивачем ухвали.

Залишаючи позовну заяву без руху суддя
вказав наступні недоліки:

- В позовній заяві не зазначено
докази на підтвердження кожної
обставини, а саме: отримання
відповідачем від позивача грошових
коштів у сумі 13 400 грн. та повернення їх
у визначений строк позивачеві, відмова
відповідача від повернення суми боргу;

- Суду не повідомлено
ідентифікаційний номер відповідача
відповідно до ст. 18 ч. 1 п. 3 Закону
України «Про виконавче провадження» та
не зазначені докази на підтвердження
цих даних.

Як роз'яснено у п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 2009
року №2 «Про застосування судом
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» подання доказів
можливе на наступних стадіях
цивільного процесу, тому суд не вправі
через неподання доказів при
пред'явленні позову залишати заяву без
руху та повертати заявнику.

Як вбачається з матеріалів справи, до
позовної заяви ОСОБА_2 було додано
оригінал розписки від 26.09.2011 року про
отримання ОСОБА_3 у борг у ОСОБА_2 13 400
грн. з обов'язковим поверненням у 2012
році (а.с. 6), на яку позивач посилається
як на підставу своїх позовних вимог.

Залишаючи заяву без руху, суддя виходив
із неподання доказів та фактично
вдався в оцінку доведеності обставин
справи на стадії відкриття провадження
у справі.

За таких обставин повернення позовної
заяви з підстав невиконання зазначених
вказівок судді не відповідає вимогам
закону.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 18 Закону України
«Про виконавче провадження» ( у
редакції станом на 08.08.2012 року) у
виконавчому документі зазначаються
повне найменування (для юридичних осіб)
або ім'я (прізвище, власне ім'я та по
батькові) (для фізичних осіб) стягувача
і боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер і
серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а також
інші дані, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

З аналізу зазначеної статті випливає,
що вимога про зазначення у виконавчих
документах ідентифікаційний номеру
боржника є обов'язковою для суду.

Разом з тим, нормами цивільного
процесуального законодавства на
позивача не покладено обов'язок
зазначати в позовній заяві
ідентифікаційний номеру відповідача
та, більш того, надавати докази на
підтвердження цих даних.

Таким чином, суд безпідставно залишив
позовну заяву без руху та позивач
ОСОБА_2 не мала можливості надати суду
відомості щодо ідентифікаційного
номеру боржника ОСОБА_3

Зазначене свідчить про те, що суд не
врахував положення ст. 6 Конвенції про
захист прав і основних свобод людини
щодо того, що кожна людина при
визначенні її громадських прав і
обов'язків має право на справедливий
судовий розгляд.

У даному випадку судом першої
інстанції така справедливість судових
процедур щодо позивача була порушена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає що судом першої
інстанції порушено порядок,
встановлений процесуальним
законодавством для прийняття позовної
заяви, а тому ухвала судді підлягає
скасуванню на підставі п.3 ч.1 ст.312 ЦПК
України з направленням позовного
матеріалу до суду першої інстанції для
вирішення питання відповідно до вимог
ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 -
задовольнити.

Ухвалу Широківського районного суду
Дніпропетровської області від 17
жовтня 2013 року скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
договором позики направити до
Широківського районного суду
Дніпропетровської області для
подальшого розгляду відповідно до
вимог ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий:

Судді: