АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 538/1302/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/714/14
Головуючий у 1-й інстанції Савинський Г.
Доповідач Обідіна О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року м. Полтава Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого : Обідіної О.І.

Суддів : Панченка О.О., Прядкіної О.В.

При секретарі : Зеленській О.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою приватного
акціонерного товариства
«Райз-Максимко» на рішення Лохвицького
районного суду Полтавської області від
5 грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до приватного товариства з
обмеженою відповідальністю
«Райз-Максимко» про недійсність
правочину та розірвання договору,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Лохвицького районного суду
Полтавської області від 5 грудня 2013
року позовну заяву задоволено. Визнано
недійсним правочин.

Розірвано договір оренди землі від 28
грудня 2009 року, укладений орендодавцем
ОСОБА_1 з одного боку та орендарем
закритим акціонерним товариством
«Райз-Максимко» (згідно зміни
юридичної особи Прат «Райз-Максимко») в
особі директора Лохвицької філії
Щербака Юрія Петровича.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ПрАТ «Райз-Максимко» в
апеляційній скарзі просить скасувати
рішення та ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. Крім того,
вважають, що позивачем пропущено
строки позовної давності, що є окремою
підставою для відмови в позові.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, учасників процесу, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, приходить до
висновку про її задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.2,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
недоведеність обставин,що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 28
грудня 2009 року в с. Пісочки Лохвицького
району, Полтавської області між
орендодавцем ОСОБА_1 та ЗАТ
«Райз-Максимко» в особі директора
Лохвицької філії Щербака Ю.П. укладено
договір оренди земельної ділянки
строком на п'ять років, за умовами якого
в оренду передано земельну ділянку
площею3,49 га. та передбачено орендну
плату в розмірі не менше 3% нормативної
грошової оцінки, що складає не менше
725,75 грн.

Впродовж 2009-2013 років позивачем
регулярно отримувалася орендна плата
як в грошовому вигляді, так і в
натуральній формі , що не заперечується
сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходив з доведеності факту
відсутності підпису в договорі оренди
орендодавця ОСОБА_1, який фактично
підписав її чоловік ОСОБА_3, про що
пояснив в ході судового засідання.
Обґрунтовуючи свої висновки
положеннями ст.ст. 203, 215 ЦК України, суд
визнав позовні вимоги законними та
обґрунтованими.

З вказаними висновками не може
погодитись колегія суддів як з такими,
що не ґрунтуються на законі та не
відповідають матеріалам справи з
наступних підстав.

Стаття 213 ЦК України встановлює
законність та обґрунтованість рішення
суду, а положеннями ст.ст. 214, 215 ЦПК
України передбачено вимоги щодо
змісту останнього та обов'язковість
питань, які підлягають вирішенню під
час його ухвалення.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення
не відповідає.

Так, мотивувальна частина рішення не
містить встановлених судом обставин і
визначення відповідно до них
правовідносин, не дано жодної правової
оцінки доказам по справі, чим порушено
вимоги ст. 212 ЦПК України, не наведено
мотивів, з яких суд визнав
встановленими факти, якими
обґрунтовувались заявлені вимоги.

Фактично зміст судового рішення
зведено лише до цитування положень ч.1
ст.215, ч.3 ст.203 ЦК України. При цьому, суд
не конкретизував з яких саме правових
підстав він визнав договір оренди не
дійсним, а в частині вимог орендодавця
про розірвання вказаного договору -
взагалі не висловив жодного висновку
та не навів своїх мотивів в цій частині
позову, обмежившись лише цитуванням
ст.651 ЦК України.

За вказаних обставин судове рішення
підлягає скасуванню з постановленням
нового рішення про відмову в позові,
оскільки вимога про визнання договору
недійсним позивачем не доведена, а
вимога про його розірвання є
взаємовиключною з вимогою про його
недійсність, оскільки вирішує питання,
пов'язані вже з виконанням сторонами
умов договору.

Зокрема, визначаючи підстави
недійсності договору оренди, позивач
посилалась на те, що вона останній не
підписувала і в договорі стоїть не її
підпис.

Між тим, належність підпису особі чи
заперечення такого факту підлягає
доведенню шляхом надання суду належних
та допустимих доказів, якими в такому
випадку є висновки відповідної
судово-почеркознавчої експертизи.
Проте, така експертиза по справі не
проводилась, а факт не належності
підпису позивачу суд встановив зі слів
свідка ОСОБА_3, який стверджував, що він
особисто підписав договір оренди
замість своєї дружини.

Крім того, поза увагою суду першої
інстанції залишився той факт, що сама
позивач впродовж п'яти років
отримувала оренду плату як грошовими
коштами, так і сільськогосподарською
продукцією, претензій щодо відсутності
свого підпису не висловлювала. А з
вказаними вимогами звернулась до суду
в 2013 році у зв'язку з появою в її сім'ї
можливості самостійно обробляти свій
земельний пай, про що пояснив в
судовому засіданні представник
апелянта Голінка О.В.

Вказані обставини свідчать про
наявність підстав для скасування
рішення суду, з постановленням по
справі нового рішення про відмову в
задоволенні позову, як
необґрунтованого та не доведеного, у
зв'язку з чим необхідності в
застосуванні наслідків пропуску
строку позовної давності як окремої
підстави для відмови в позові не
потрібно.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.2,4
ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства
«Райз-Максимко» задовольнити.

Рішення Лохвицького районного суду
Полтавської області від 5 грудня 2013
року скасувати та постановити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_1 до приватного товариства
з обмеженою відповідальністю
«Райз-Максимко» про недійсність
правочину та розірвання договору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів в
касаційному порядку.

Судді:

З оригіналом згідно.