Справа № 473/61/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"04" лютого 2014 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області в складі: головуючої - судді
Ротар М.М., при секретарі -Фінько О.П.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті
Вознесенську цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Вознесенської
міської ради Миколаївської області,
ОСОБА_3 про визнання права власності на
земельну ділянку в порядку
спадкування,

В С Т А Н О В И В:

03.01.2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до відповідачів
Вознесенської міської ради
Миколаївської області, ОСОБА_3 про
визначення часток в майні, що належить
на праві спільної власності, визнання
права власності на земельну ділянку.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
її батько ОСОБА_4. Після його смерті
відкрилася спадщина яка складається з
житлового будинку АДРЕСА_1, 4/5 частки
якого належали спадкодавцю на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, а 1/5 частка житлового будинку
на підставі договору дарування від
17.09.1996 року.

Заповіт на випадок смерті ОСОБА_4 не
робив. Спадкоємицею після смерті
ОСОБА_4 за законом є його дочка ОСОБА_2,
яка звернулася до нотаріальної контори
з заявою про прийняття спадщини.

24.10.2013 року позивач отримала свідоцтво
про право на спадщину за законом
стосовно житлового будинку АДРЕСА_1.
Стосовно оформлення спадщини на
земельну ділянку, розташовану за
адресою АДРЕСА_1, призначену для
обслуговування житлового будинку
площею 0,1000 га, нотаріусом було
відмовлено, оскільки в державному акті
від 18.12.1992 року прізвище особи якій він
видавався, вказане «ОСОБА_4», а в
свідоцтві про смерть «ОСОБА_4». Крім
того, державний акт було видано на двох
співвласників, проте частки в
земельній ділянці не визначені та з
приводу цих питань рекомендовано
звернутися до суду.

В зв'язку з цим позивач змушена
звернутися до суду з позовною заявою
про визначення часток в майні, що
належить на праві спільної власності,
визнання права власності на земельну
ділянку.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не
з'явилась, від неї на адресу суду
надійшла заява в якій вона просить
розглядати справу у її відсутності,
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі.

Представник відповідача -
Вознесенської міської ради - в судове
засідання не з'явився, надіслав суду
заяву про розгляд справи у його
відсутності та визнання позовних вимог
у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явився, надіслав суду
заяву про розгляд справи у його
відсутності та визнання позовних вимог
у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню,
при цьому суд виходить з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача
ОСОБА_4. Позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем
першої черги за законом. На підставі її
заяви в Другій Вознесенській державній
нотаріальній конторі заведена
спадкова справа № 337/2012 від 26.07.2012 року,
та 24.10.2013 року видані свідоцтва про
право на спадщину на житловий будинок
АДРЕСА_1. (а.с.10, 16).

Однак при зверненні позивача з метою
оформлення спадкових прав на земельну
ділянку, що надана для обслуговування
житлового будинку, позивачу було
відмовлено та рекомендовано з цього
питання звернутися до суду. (а.с.10).
Підставою для відмови стали
розбіжності в написанні прізвища
спадкодавця в Державному акту на право
приватної власності на землю та
свідоцтві про смерть, а також
належність земельної ділянки на праві
спільної сумісної власності
спадкодавцю ОСОБА_4 та іншому
співвласнику ОСОБА_3

В судовому засіданні було встановлено,
що відповідно до Державного акту на
право приватної власності на землю,
виданому 18.12.1992 року земельна ділянка
площею 0,100 га належала на праві
власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3, була
надана для обслуговування житлового
будинку, що розташований за адресою
АДРЕСА_1

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 28.11.2013 року був
встановлений факт належності
Державного акту на право приватної
власності на землю ОСОБА_4. (а.с.11).

В судовому засіданні було також
встановлено, що за життя спадкодавцю
ОСОБА_4 належав житловий будинок
АДРЕСА_1 на підставі: 4/5 частки будинку
на підставі свідоцтва про право на
спадщину № 1433 від 24.06.1989 року та 1/5
частки на підставі договору дарування
від 17.09.1996 року № 2-2680. Також було
встановлено, що договір дарування був
укладений між попереднім власником
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 12,13,14,15). Однак
перехід належної ОСОБА_3 частки
земельної ділянки до ОСОБА_4 належним
чином оформлений не був.

Згідно положень п.21 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» за № 7 від 16.04.2004 року зазначено,
якщо до вирішення судом спору між
співвласниками житлового будинку,
розмір часток в спільній власності на
земельну ділянку, на якій розташований
будинок не визначався, при визначенні
частини спільної земельної ділянки,
право на користування якою мають
позивачі, слід виходити з розміру їх
часток у вартості будинку на час
перетворення спільної сумісної
власності на спільну часткову чи на час
виникнення останньої.

Оскільки на час видачі Державного акта
на право приватної власності на землю
(18.12.1992 р.), співвласниками житлового
будинку були ОСОБА_4 (4/5 часток) та
ОСОБА_3 (1/5 частка), то відповідно до
належних їм часток в житловому будинку
кожному з них належали відповідно
ідеальні частки в земельній ділянці
площею 0,1000 га для обслуговування
будинку, а саме ОСОБА_4 належало 4/5
частки, ОСОБА_3 належало 1/5 частки.

В момент переходу до ОСОБА_4 від ОСОБА_3
права власності на 1/5 частку житлового
будинку на підставі договору
дарування, до нього відповідно до
діючої на той час ст..30 Земельного
Кодексу України, перейшло право
власності на 1/5 частку земельної
ділянки без зміни цільового
призначення.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що за життя до ОСОБА_4
перейшло право власності на всю
земельну ділянку, що була надана для
обслуговування житлового будинку.

Згідно ст.. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема з
правочинів, одним з яких є спадкування.
Таке ж саме положення передбачено ч.1
ст.131 Земельного Кодексу України.

Згідно положень ст..1216 ЦК України
спадкування є перехід прав та
обов'язків спадщини від фізичної особи,
яка померла, до інших осіб.

Відповідно до ст.. 1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення. До спадкоємців житлового
будинку, інших будівель та споруд
переходить право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені. До спадкоємців
житлового будинку переходить право
власності або право користування
земельною ділянкою, яка необхідна для
їх обслуговування, якщо інший її розмір
не визначений заповітом.

Оскільки позивач є спадкоємицею після
смерті свого батька ОСОБА_4 та до неї
перейшло право власності на житловий
будинок, враховуючи положення ст.16 ЦК
України, яка передбачає, що кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу і
обраний позивачем спосіб захисту
відповідає вимогам закону, суд вважає
за можливе задовольнити позовні
вимоги.

На підставі викладених обставин,
керуючись ст. ст. 130, 209, 212, 213, 214, 215 218, 221,
223, 291-294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги позовом ОСОБА_2 до
Вознесенської міської ради
Миколаївської області, ОСОБА_3 про
визначення часток в майні, що належить
на праві спільної власності, визнання
права власності на земельну ділянку,
задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, право власності на
земельну ділянку площею 0,100 га., що
передана для обслуговування житлового
будинку АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за законом після смерті батька ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя
М.М. Ротар