інстанції - Костенко В. Г.Номер
провадження 22-ц/788/289/14 Суддя-доповідач -
Маслов В. О. Категорія - 48
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Маслова В. О.,

суддів - Лузан Л. В., Сибільової Л. О.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 23 грудня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа: Відділ Державної
виконавчої служби Сумського міського
управління юстиції про стягнення пені
за несплату аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

15 жовтня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з вказаним позовом. Свої вимоги
обґрунтовувала тим, що рішенням
Зарічного районного суду м. Суми від 18
серпня 2006 року з відповідача стягнуто
аліменти на користь позивачки на
утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В
наслідок того, що відповідач
ухиляється від сплати аліментів, за
період з липня 2006 року до серпня 2013
року, з його вини утворилась
заборгованість по сплаті аліментів.
Посилаючись на вказані обставини
позивачка просила суд стягнути
неустойку за несвоєчасну сплату
аліментів у розмірі 905630 грн. 19 коп.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 23 грудня 2013 року в позов
ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь позивачки пеню у
розмірі 115546 грн. 84 коп. Вирішено питання
судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду,
просить його скасувати і ухвалити нове,
яким відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі. Зазначає, що
заборгованість по сплаті аліментів
виникла не з його вини, а в результаті
неналежного виконання своїх обов'язків
державним виконавцем ВДВС. Вказує, що
місцевий суд в своєму рішенні не надав
обґрунтування розміру нарахування
пені за несплату аліментів, не навів
механізм розрахунків.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, який
підтримав доводи апеляційної скарги,
пояснення ОСОБА_4 та її представника
ОСОБА_6, які вважали рішення місцевого
суду правильним, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення місцевого суду
зміни, виходячи з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 18 серпня 2006 року з відповідача
стягнуто аліменти на користь позивачки
на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
в розмірі 1/4 частини всіх видів його
заробітку (доходу), але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з 03
липня 2006 року до досягнення дитиною
повноліття , що підтверджується копією
рішення на а. с. 6.

Згідно розрахунку заборгованості по
виконавчому листу № 2 - 2531 від 18 серпня
2006 року на а.с. 43, станом на 01 листопада
2013 року ОСОБА_3 має борг зі сплати
аліментів у розмірі 25569 грн. 41 коп.

Частиною 1 ст. 196 СК України встановлено,
що при виникненні заборгованості з
вини особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

У п. 22 Пленуму Верховного Суду України
від 15 травня 2006 року N 3 "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів" роз'яснено, що
передбачена ст. 196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів. Суд може зменшити розмір
неустойки з урахуванням матеріального
та сімейного стану платника аліментів,
а за передбачених ст. 197 СК України умов
- повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості.

Заслуговують на увагу заперечення
відповідача щодо скорочення періоду
нарахування неустойки у зв'язку з
незнанням ним про наявність
виконавчого листа на виконанні. Суд
першої інстанції оглянув виконавче
провадження і не знайшов у ньому
документів, які б свідчили про
отримання ним копії постанови про
відкриття виконавчого провадження, про
виклики до державного виконавця. Щодо
направлення листів виконавчою службою
відповідачу щодо виконавчого
провадження, то останній заявив, що у
зв'язку з роботою подовгу був відсутній
вдома і вказаних листів не отримував.
Ці його доводи не спростовані
письмовими доказами. Тому колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо початкового
строку нарахування неустойки - з 10
липня 2012 року, дня коли державний
виконавець під розписку вперше
повідомив відповідачу про наявність
заборгованості по аліментам і про
розмір цієї заборгованості (виконавче
провадження № 529/11547/13, а.с 27). Вироком
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 21 листопада 2013 року відповідача
засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України за
злісне ухилення від сплати аліментів у
періоді з 01 серпня 2012 року по 01 вересня
2013 року

Колегія суддів знаходить, що частково
задовольняючи позов суд першої
інстанції правильно визначився з
періодом, за який підлягає нарахуванню
неустойка - це з дня повідомлення
державним виконавцем відповідача про
заборгованість зі сплати аліментів, з 10
липня 2012 року і по 31 серпня 2013 року,
останній термін визначений позивачкою
у позовній заяві.

Разом з тим суд першої інстанції обрав
неправильний спосіб її нарахування,
який не ґрунтується на ст. 196 СК України.
Суд першої інстанції не урахував тих
обставин, що аліментні платежі є
щомісячними платежами, а тому
неустойка повинна визначатися і
нараховуватися в залежності від
кількості днів прострочення платежу за
кожен місяць окремо, а не від загальної
суми заборгованості по аліментам, як це
зробив місцевий суд.

Таким чином, для визначення розміру
неустойки слід виходити зі слідуючого:

за період з 10 липня 2012 року по 31 липня 2012
року сума неустойки склала 2168,4 грн. (417
днів*5,2 грн.)

за серпень 2012 року - 2059,2 грн. (396 днів*5,2
грн.)

за вересень 2012 року - 1898 грн. (365 днів*5,2
грн.)

за жовтень 2012 року - 1742 грн. (335*5,2 грн.)

за листопад 2012 року - 1580,8 грн. (304*5,2 грн.)

за грудень 2012 року - 1424,8 грн. (274*5,2 грн.)

за січень 2013 року - 1414,26 грн. (243*5,82 грн.)

за лютий 2013 року - 1233,84 грн. (212*5,82 грн.)

за березень 2013 року - 1070,88 грн. (184*5,82 грн.)

за квітень 2013 року - 890,46 грн. (153*5,82 грн.)

за травень 2013 року - 715,86 грн. (123*5,82 грн.)

за червень 2013 року - 535,44 (92*5,82 грн.)

за липень 2013 року - 360,84 (62*5,82 грн.)

за серпень 2013 року - 180,42 (31*5,82 грн.)

Всього за період з 10 липня 2012 року по 31
серпня 2013 року неустойка склала 17275 грн.
20 коп. Саме в цьому розмірі вона
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивачки. Підстав для
зменшення розміру неустойки у порядку
ч. 2 ст. 196 СК України колегія суддів не
вбачає. Такий розмір неустойки колегія
суддів знаходить посильним для
відповідача, таким що є адекватним
розміру несплачених аліментів. При
цьому колегія суддів зважає на
допоміжний, компенсаторний характер
неустойки, як одного з видів примусу до
виконання основного зобов'язання, -
сплати аліментів. Неустойка не може
бути неадекватною до основного
зобов'язання.

Отже, апеляційна скарга відповідача
підлягає частковому задоволенню в
частині зменшення розміру неустойки.

Пропорційно задоволеному позову
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача судові витрати, що
буде відповідати вимозі ст. 88 ЦПК
України.

З розрахунку заборгованості, наданого
державним виконавцем Снопченко К.І., ,
який є на а.с. 43, вбачається, що
заборгованість відповідача по
аліментам складала на 01 листопада 2013
року 25569 грн. 41 коп. Копії квитанцій, які
є на а.с. 44 про перекази відповідачем
позивачці 8100 грн., не стосуються
періоду нарахування неустойки.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості, ОСОБА_3 сплатив у
листопаді 2013 року 8100 грн., які пішли на
погашення загальної суми
заборгованості, що виникла починаючи з
2006 року. Тому твердження апелянта, що
ним у добровільному порядку були
сплачені кошти в рахунок погашення
заборгованості по аліментам саме за
період з 01 серпня 2012 року по 01 вересня
2013 року, не ґрунтуються на законі,
оскільки ці гроші пішли на погашення
заборгованості по аліментам за минулі
роки, починаючи з 03 липня 2006 року.

Дане рішення апеляційного суду не
позбавляє позивачку права на заявлення
нового позову про стягнення неустойки
за період після серпня 2013 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 88, 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 314, 316,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково, а рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 23 грудня 2013
року в даній справі змінити.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
мешканця АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_4 17275
(сімнадцять тисяч двісті сімдесят
п'ять) грн. 20 коп. неустойки за
прострочення сплати аліментів з 10
липня 2012 року по 31 серпня 2013 року, а
також 243 грн. 60 коп. повернення судових
витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набрало
законної сили, але може бути оскаржене
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -