Справа № 363/331/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року Вишгородський районний
суд Київської області в складі:

головуючого - судді Підкурганного
В.В.

при секретарі Грищенко К.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Вишгороді
подання державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління
юстиції про примусове проникнення до
житла боржника ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

у січні 2014 року державний виконавець
Відділу державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління
юстиції в Київській області звернувся
до суду з поданням про примусове
проникнення до житла боржника,
посилаючись на те, що на виконанні у
відділі державної виконавчої служби
знаходиться виконавчий лист від 11
січня 2013 року № 801/2012 виданий
Вишгородським районним судом
Київської області про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в
розмірі 80 918 грн. 20 коп.

При виході державного виконавця за
місцем проживання боржника АДРЕСА_1,
ОСОБА_1 був вдома, однак відмовився
відчиняти двері для здійснення опису
при цьому був повідомлений про
направлення до суду заяви про
примусове входження до житла.

Вимоги державного виконавця в наданий
для добровільного виконання строк
боржником не виконані, а тому просить
постановити вмотивоване рішення про
примусове проникнення до житла
боржника ОСОБА_1, а саме: квартири
АДРЕСА_1В судове засідання представник
відділу ДВС не з'явився, повідомлений
належним чином, причини своєї неявки
суду не повідомив.

Дослідивши письмові матеріали справи
та подання, суд дійшов висновку, що
подання задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що на виконанні у ВДВС Вишгородського
РУЮ Київської області знаходиться
виконавчий лист від 11 січня 2013 року №
801/2012 виданий Вишгородським районним
судом Київської області про стягнення
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в
розмірі 80 918 грн. 20 коп.

5 березня 2013 року відкрито виконавче
провадження по примусовому виконанню
зазначеного рішення суду, а боржника
зобов'язано самостійно сплатити борг
до 12 березня 2013 року, про що свідчить
відповідна постанова серії ВП № 36825841,
копія якої знаходиться в матеріалах
справи.

Згідно акту державного виконавця від 7
листопада 2013 року доступ до квартири
боржника є неможливим.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті
11 Закону України "Про виконавче
провадження", державний виконавець має
право безперешкодно входити до
приміщень та сховищ, що належать
боржникам або зайняті ними, проводити
огляд зазначених приміщень і сховищ,
при необхідності примусово відкривати
їх в установленому порядку.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК
України, питання про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння особи при виконання судових
рішень вирішується судом за поданням
державного виконавця.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України у справі № 1-18/2011 за
конституційним зверненням громадянки
ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення
положень частини першої статті 376 у
взаємозв'язку зі статтями 151, 152, 153 ЦПК
України, роз'яснено, що Конституція
України проголосила Україну правовою
державою (стаття 1). Права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави;
утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави (частина друга статті 3
Конституції України). Конституційні
права і свободи людини і громадянина не
можуть бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України
(частина перша статті 64 Основного
Закону України).

Кожному гарантується недоторканність
житла; не допускається проникнення до
житла чи до іншого володіння особи,
проведення в них огляду чи обшуку
інакше як за вмотивованим рішенням
суду (частини перша, друга статті 30
Конституції України).

Гарантування кожному прав на повагу та
недоторканність житла є не тільки
конституційно-правовим обов'язком
держави, а й дотриманням взятих
Україною міжнародно-правових
зобов'язань відповідно до положень
Загальної декларації прав людини 1948
року, Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод 1950 року,
Міжнародного пакту про громадянські та
політичні права 1966 року. Зазначені
міжнародні акти згідно з частиною
першою статті 9 Конституції України є
частиною національного законодавства
України.

Відповідно до статті 12 Загальної
декларації прав людини 1948 року, статті 8
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, пункту 1
статті 17 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права 1966
року ніхто не може зазнавати
безпідставного посягання на
недоторканність свого житла. При
здійсненні своїх прав і свобод кожна
людина може зазнавати тільки таких
обмежень, які встановлені законом
виключно з метою забезпечення
належного визнання і поваги до прав і
свобод інших та забезпечення
справедливих вимог моралі,
громадського порядку і загального
добробуту в демократичному
суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної
декларації прав людини 1948 року, стаття
18 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія
недоторканності житла не поширюється
на випадки, коли суспільні інтереси
вимагають правомірного обмеження прав
людини, зокрема для захисту прав і
законних інтересів інших членів
суспільства. Обмеження права особи на
недоторканність житла, яке визначено в
Конституції України і
міжнародно-правових актах, визнається
легітимним втручанням держави в права
людини з метою забезпечення загального
блага.

В Україні як правовій державі
визнається і діє принцип верховенства
права (стаття 1, частина перша статті 8
Конституції України), який передбачає
панування права в суспільстві і
вимагає від держави його втілення у
правотворчу та правозастосовну
діяльність.

Права і свободи людини і громадянина
захищаються судом, завданням якого є,
здійснюючи правосуддя на засадах
верховенства права, забезпечити
кожному право на справедливий суд та
повагу до інших прав і свобод,
гарантованих Конституцією і законами
України (частина перша статті 55
Основного Закону України, стаття 2
Закону України „Про судоустрій і
статус суддів").

Відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження» Державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених Законом, неупереджено,
своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Однак, судом зазначається про те, що
причини для примусового проникнення до
житла боржників в поданні не
обґрунтовуються. Дані про те, що у
вказаному житловому приміщенні
знаходиться майно чи кошти боржника в
матеріалах подання відсутні.

Крім того, суду на надано доказів того,
що боржнику належить на праві
власності ? частини квартири АДРЕСА_1

Таким чином достатні правові підстави
для примусового проникнення житлове
приміщення згідно вимог статті 376 ЦПК
України суду не доведено.

З цих підстав, мотиви подання не можна
визнати обґрунтованими, а тому подання
задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 376 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

у задоволенні подання державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Вишгородського
районного управління юстиції про
примусове проникнення до житла
боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена у порядку,
передбаченому статтею 294 ЦПК України.

Суддя