Справа № 466/4929/13
Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/783/475/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Бакуса
В.Я., Гірник Т.А.,

секретаря - Гацій
І.І., ,

з участю:
скаржника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського
районного суду м. Львова від 11 липня 2013
року у справі за скаргою ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 про визнання
незаконними дій та скасування
постанови державного виконавця
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції Тагієва
С.В. про накладення штрафу, зобов"язання
до вчинення дій, -

в с т а н о в
и л а:

01 липня 2013 року ОСОБА_2 звернувся в
інтересах ОСОБА_3 із скаргою, в якій
просив визнати незаконними дії
державного виконавця Шевченківського
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції Тагієва С.В. щодо накладення
штрафу у розмірі 680 гривень на ОСОБА_3,
скасувати постанову ВП №38062565 від 20
червня 2013 року про накладення штрафу,
зобов"язати державного виконавця
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції Тагієва
С.В. скасувати вказану постанову і
зупинити виконавче провадження до
отримання пояснень апеляційного суду
Львівської області як виконати рішення
Шевченківського районного суду
м.Львова від 25 червня 2012 року.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Львова від 11 липня 2013 року
провадження у даній справі закрито з
тих підстав, що справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2, просить її
скасувати з підстав порушення норм
процесуального права і направити
справу до суду першої інстанції для
продовження розгляду. Свої доводи
апелянт обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції, закриваючи провадження у
справі, безпідставно відмовив йому в
доступі до правосуддя, чим порушив ст.54
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів", допустив порушення ст. 6
"Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод", ст.8 "Загальної
декларації прав людини". Вважає, що
оскаржувана ухвала постановлена з
порушенням вимог ст.383 ЦПК України, яка
на його думку, визначає підвідомчість
даної категорії справ.

В судове засідання інші учасники
судового розгляду не з"явились, про час
та місце розгляду справи були
повідомлені у встановленому законом
порядку (а.с.108, 109), клопотань про
відкладення розгляду справи від них не
надходило, що дає апеляційному суду
право, у відповідності до вимог ч.2 ст.305
ЦПК України, розглянути справу у їхній
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта в підтримання апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваної ухвали, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Закриваючи провадження у справі,
районний суд виходив з того, що справа
не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства, оскільки
предметом оскарження є дії та рішення
державного виконавця по накладенню
штрафу на боржника, скарги на які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з наступних підстав.

За правилами ст.15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Законом може бути передбачено розгляд
інших справ за правилами цивільного
судочинства.

Статтею 383 ЦПК України визначено, що
сторони виконавчого провадження мають
право звернутись до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

У відповідності до ч.1 ст.181 КАС України,
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, суди при визначенні
підвідомчості повинні виходити з того,
що до юрисдикції адміністративних
судів належать спори щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби при виконанні всіх
виконавчих документів, передбачених ч.2
ст.17 Закону України "Про виконавче
провадження", крім тих, відносно яких
законом установлений інший, виключний
порядок їх оскарження.

Як роз"яснено у п.6 постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
№3 від 13 грудня 2010 року (із змінами та
доповненнями) "Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби", постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору та накладення штрафу належать до
видів відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов"язує боржника вчинити певні дії.

За змістом пункту 7 частини другої
статті 17 Закону України "Про виконавче
провадження", постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу є виконавчими
документами.

У зв"язку з цим, юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
справи з приводу оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов"язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
щодо примусового виконання усіх
виконавчих документів незалежно від
того, яким органом, у тому числі, судом
якої юрисдикції вони видані. Також до
юрисдикції адміністративних судів
належать справи про оскарження рішень,
дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби, прийнятих (вчинених,
допущених) під час примусового
виконання постанов державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат, пов"язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу, як
виконавчих документів в окремому
виконавчому провадженні.

Такого ж висновку дійшов Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у постанові від 07 лютого 2014 року
"Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах" (п.7
Постанови).

Таким чином, в силу того, що постанова
про накладення штрафу є самостійним
виконавчим документом, який підлягає
виконанню в загальному порядку, окремо
від виконавчого листа, виданого на
підставі рішення суду, - справи даної
категорії підвідомчі адміністративним
судам і повинні розглядатись в порядку
адміністративного, а не цивільного
судочинства.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313,
315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в
а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Шевченківського
районного суду м. Львова від 11 липня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду.

Головуючий:
________________ Бойко С.М.

Судді:
________________ Бакус В.Я.

________________ Гірник Т.А.