У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді :
Оніпко О.В., суддів : Малько О.С.,
Хилевича С.В.

Секретар судового
засідання - Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2 на рішення
Рівненського районного суду від 21
листопада 2013 р. у справі за позовом
ОСОБА_1 до Українського центру фізичної
культури і спорту інвалідів
„Інваспорт", Рівненського
регіонального центру з фізичної
культури і спорту Українського центру
фізичної культури і спорту інвалідів
„Інваспорт" про встановлення факту
трудових відносин, встановлення факту
отримання травми під час виконання
трудових обов'язків, стягнення
заробітної плати та відшкодування
моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, що з'явились у судове засідання,
дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів , -

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Рівненського районного
суду від 21 листопада 2013 р. у задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_2 вважають, що воно є незаконним,
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з неповним з"ясуванням обставин, що
мають значення для справи. Судом
безпідставно відмовлено у
витребуванні доказів, які мають
суттєве значення для правильного
вирішення справи, у виклику свідків , що
свідчить про упередженість суду.
Безпідставним є посилання суду на
користування позивачем банківською
карткою „ Промінвестбанк", оскільки
він не є клієнтом цього банку, що
стверджується листом банку, однак
судом не взято це до уваги. „Архівна
відомость", як і довідки від 07.07.2011 р. №
109 та від 16.12.2011 р. № 119 не є належними
доказами, відомость ніким не
затверджена, не відповідає
встановленій законом формі , а довідки
виготовлені особисто відповідачем та є
сфальсифікованими. Надані
відповідачем накази не свідчать про
отримання позивачем вказаних сум, а
лише свідчать про зміну посадових
окладів та премій.

Незаконним є висновок суду про те,
що позивач приступив до роботи у 2006р., а
не у 2005 р. Оформлення наказу про прийом
на роботу та оформлення його у Центрі
зайнятості є обов'язком власника.
Позивач передав свою трудову книжку
через тренера та будь-яких контрактів з
відповідачем не укладав. Підпис на
контракті від 28.12.2005 р. ОСОБА_3 не
належить та з його умовами він не був
ознайомлений. Не надано відповідачем і
його заяв про продовження контракту.
Крім того, якщо жодна із сторін не
вимагає припинення контракту, він
вважається продовженим на
невизначений строк.

Роботу позивача з 2005 р.
підтверджено різними дипломами та
грамотами за участь у змаганнях
.Відповідачем порушено вимоги ст.ст. 1, 37
Закону України „ Про фізичну

________________________________________________________________________
___________________

Справа № 570/1160/13-ц
Головуючий суддя 1 інстанції:
Красовський О.О.

Провадження № 22-ц787/49/2014

Суддя-доповідач : Оніпко О.В.
культуру і спорт". Не надано суду
жодного доказу, у т.ч. планів роботи зі
спортсменом - інвалідом, які мали бути
доведені під розпис. Про звільнення
його не було належним чином
повідомлено. Наказ № 1 видано у грудні
2010 р., а трудова книжка передана
позивачу у січні 2011 р. , тоді він і
дізнався про своє звільнення. Не
враховано, що позивач є інвалідом
дитинства 1-ї групи , що стверджується
чисельними документами і відповідачем
порушено його права та інтереси,
передбачені зокрема ст.ст. 2, 3,
4,12,13,16,17,21,27,28 Конвенції про права
інвалідів, ратифікованої Законом №
1767/У1 від 16.12.2009 р.

Також судом не враховано, що
перебуваючи на посаді спортсмена, він
отримав травму хребта, що призвело до
подальшого погіршення його здоров'я та
лікування. Вказана обставина
стверджується епікризом Київської
клінічної офтальмологічної лікарні „
Центр мікрохірургії ока" за № 13735,
направленням на МСЕК від 08.10.2012 р. від
14.10.2012 р., консультативним висновком
спеціаліста від 14.09.2012 р. та довідкою
МСЕК № 02182118 від 29.10.2012 р. , а також її
мали підтвердити свідки, яких суд не
викликав.

Відповідач також підтвердив у
судовому засіданні, що знав про травму
хребта та декілька разів возив його до
лікаря , що було відомо і тренеру, який
надавав йому першу медичну допомогу. В
порушення вимог постанови КМУ від
25.08.2004 р. за № 1112, роботодавець не склав
акт по нещасний випадок, а він є
юридично необізнаною людиною.

Позивач мав значні заслуги у
спорті, у зв'язку з чим йому повинна
була виплачуватися пенсія у
підвищеному розмірі, однак через
невнесення у його трудову книжку
відповідного запису, він не має на це
права.

У зв'язку з цим позивачу завдано
значну моральну шкоду, яка відповідно
до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП
України повинна бути відшкодована.

За наведених обставин просить
рішення скасувати, ухвалити нове яким
зобов'язати Український центр
фізичної культури і спорту інвалідів
„Інваспорт" внести запис у його
трудову книжку про трудову діяльність
з 01.01.2005 р. по 31.12.2005 р.

Стягнути з Українського центру
фізичної культури і спорту інвалідів
„Інваспорт" на його користь заробітну
плату за весь час перебування у
трудових відносинах з врахуванням
індексу інфляції.

Встановити факт отримання ОСОБА_1
травми хребта під час перебування його
у трудових відносинах з Українським
центром фізичної культури і спорту
інвалідів „Інваспорт", яка виникла під
час тренування у Рівненському
обласному центрі з фізичної культури і
спорту Українського центру фізичної
культури і спорту інвалідів
„Інваспорт"

Стягнути з Українського центру
фізичної культури і спорту інвалідів
„Інваспорт" на користь ОСОБА_1 моральну
шкоду у розмірі 134 160 грн. та судові
витрати.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду 1-ї
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді 1-ї
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку про її відхилення, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
УКраїни кожна сторона зобов"язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні його
позовних вимог, суд 1-ї інстанції
прийшов до висновку про недоведеність
останнім порушення своїх трудових прав
і з таким висновком погоджується
колегія суддів, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідно до п. 3 розділу 1 Положення
про штатну національну збірну команду
України з видів спорту, затвердженого
наказом Держкомітету молодіжної
політики, спорту і туризму України
17.05.2000 р. № 457, до складу штатної команди
входять кращі спортсмени,
спортсмени-інваліди і тренери, які
уклали трудовий договір (контракт) з
центральним органом виконавчої влади з
фізичної культури та спорту.
Спортсмени зараховуються до штатної
команди на посаду
спортсмена-інструктора.

Згідно з п. 1 розділу 3 вказаного
Положення зарахування до складу
штатної команди здійснюється за
поданням спортивного підрозділу
центрального органу виконавчої влади
фізичної культури і спорту та
відповідної національної федерації
або Українського центру інвалідного
спорту „Інваспорт" наказом Голови
центрального органу виконавчої влади
фізичної культури і спорту або його
заступником, який відповідає за роботу
штатних команд.

Згідно з п. 2 Положення члени штатної
команди оформляють свої трудові
відносини з центральним органом
виконавчої влади фізичної культури та
спорту шляхом укладання
(переукладання) строкового трудового
договору - контракту відповідно до ст. 23
Закону України „Про фізичну культуру і
спорт" та Положення про контракти.

Судом встановлено та не
спростовано позивачем та його
представником, що 01.12.2005 р. ОСОБА_1
звернувся із заявою до начальника
Укрцентру „Інваспорт" про прийняття
його на роботу по контракту до штатної
збірної команди України на посаду
спортсмена-інструктора з 01 січня 2006
року по 31 грудня 2006 року (а.с. 90).

28.12.2005 р. між Українським центром
фізичної культури і спорту інвалідів
„Інваспорт" та ОСОБА_1 було укладено
контракт, предметом якого є трудові
відносини спортсмена -інструктора і
Укрцентру, пов'язані із підготовкою
спортсмена -інструктора до успішних
виступів на Паралімпійських і
Дефлімпійських іграх, чемпіонатах
світу та Європи, інших офіційних
змаганнях, передбачених планами
підготовки збірних команд України ( т. 1
а.с. 8).

Згідно з наказом Українського центру
фізичної культури і спорту інвалідів
„Інваспорт" від 10 січня 2006 року № 01/1
про прийняття на роботу спортсменів -
інструкторів позивача було прийнято на
роботу спортсменом-інструктором в
штатну збірну команду України серед
спортсменів - інвалідів , згідно
подання списків Федерацій з нозологій
ОРА, зору та слуху з 01.01.2006 р. по 31.12.2006 р. (
т. 1 а.с. 95-98) та встановлено останньому
посадовий оклад 0,5 - 305,50 грн. та
додаткову виплату за професійну
майстерність 50%.

В подальшому, протягом 2007-2010 р.р. , на
підставі заяв позивача , строк дії
укладеного між сторонами контракту
продовжувався на кожний наступний рік
(т. 1 а.с. 91-94).

Згідно з наказом Українського
центру фізичної культури і спорту
інвалідів „Інваспорт" від 03 грудня 2010
року № 214 про звільнення, ОСОБА_1 було
звільнено з посади
спортсмена-інструктора з 31 грудня 2010
року у зв'язку із закінченням строку
дії контракту (т. 1 а.с. 104).

З додатку до листа № 708 від 19.10.2010 р., де
міститься список тренерів та
спортсменів-інструкторів, з якими
закінчується дія контракту 31 грудня 2010
року, вбачається, що підпис ОСОБА_1 на
ньому відсутній ( т.1 а.с. 105).

18.11.2010 р. комісією було складено акт про
відмову ОСОБА_1 від підпису у списку
тренерів та спортсменів-інструкторів,
з якими закінчується дія контракту 31
грудня 2010 року (т. 1 а.с. 103).

Також з матеріалів справи вбачається
та стверджено сторонами, що ОСОБА_1 до
укладання контакту з відповідачем
28.12.2005 р., у 2005 р. брав участь у змаганнях
з пауерліфтингу, був включений до
складу збірної команди України з
пауерліфтингу серед спортсменів з
вадами зору (т. 1 а.с. 108-111, 113).

Однак позивач не входив до штату
збірної команди України з
пауерліфтингу у 2005 році, що
стверджується і наказом державного
комітету України з питань фізичної
культури і спорту № 310 від 09.02.2005 р. „Про
список збірних команд України серед
спортсменів-інвалідів на 2005 рік", де
ОСОБА_1 зазначено кандидатом у збірну
команду (т. 1 а.с. 86).

Крім того, протягом часу перебування у
трудових відносинах з відповідачем та
після його звільнення з 31.12.2010 р.,
позивач будь-яких претензій до
останнього , у т.ч. і з приводу питання
щодо прийняття його на роботу саме з
01.01.2005 р., не пред»являв та звернувся до
суду з даним позовом лише 19.03.2013 р.

За наведених обставин місцевий суд
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову ОСОБА_1 в цій частині.

Також обгрунтованою є відмова
місцевого суду ОСОБА_1 у позові в
частині вимог про стягнення заробітної
плати з урахуванням індексу інфляції
за період 2006-2010 р.р. у зв"язку із
виплатою її відповідачем у меншому,
ніж належало розмірі.

Колегією суддів встановлено, що
зазначені позовні вимоги ґрунтуються
лише на особистих припущеннях
позивача. Як у суді 1-ї інстанції, так і у
судовому засіданні апеляційної
інстанції ОСОБА_1 їх не конкретизував
та не обґрунтував їх відповідними
нормами законодавства, не вказав, за
який саме період та у якій сумі
відповідач не доплатив йому зарплату,
в той час як матеріали справи та
пояснення представників відповідачів
у судовому засіданні, що не спростовані
позивачем та його представником,
свідчать про відсутність порушень
трудових прав ОСОБА_1 та про
нарахування і виплату належних йому
коштів відповідачем у відповідності до
вимог закону ( т. а.с. 146-150, 207-275, т. 2 а.с.
68-97).

Не підлягають до задоволення і
вимоги позивача про встановлення факту
отримання ним травми під час
тренування у 2009 році, виходячи з
наступного.

Пунктом 13 Порядку розслідування та
ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на
виробництві, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 25
серпня 2004 року № 1112, передбачено, що
встановлення та дослідження обставин,
пов'язаних з нещасним випадком на
виробництві, віднесено до компетенції
утвореної роботодавцем комісії з
розслідування нещасного випадку. У
судовому порядку факт нещасного
випадку встановлюється лише у разі
ліквідації підприємства-роботодавця
(ч. 2 п. 26 Порядку).

Крім того, відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 22
Закону України « Про охорону праці» , у
разі відмови роботодавця скласти акт
про нещасний випадок чи незгоди
потерпілого з його змістом питання
вирішуються посадовою особою органу
державного нагляду за охороною праці,
рішення якої є обов'язковим для
роботодавця. Рішення посадової особи
органу державного нагляду за охороною
праці може бути оскаржене у судовому
порядку.

Як встановлено судом і стверджено
позивачем у судовому засіданні,
останній у визначеному законом порядку
не повідомляв роботодавця про
нещасний випадок, що мав місце у 2009 р.,
також не звертався до нього та із
відповідною заявою до органу
державного нагляду за охороною праці з
повідомленням про нещасний випадок на
виробництві.

За наведених обставин рішення суду 1- ї
інстанції про відмову ОСОБА_1 у позові
про встановлення факту отримання ним
травми під час виконання трудових
обов»язків є обґрунтованим.

У зв»язку з тим, що доводи ОСОБА_1 ,
наведені останнім в обґрунтування
позовних вимог щодо порушення його
трудових прав не знайшли свого
підтвердження під час розгляду спору,
відсутні підстави і для відшкодування
з відповідача на користь останнього
моральної шкоди, про що вірно зазначив
місцевий суд у рішенні.

Оскільки рішення судом першої
інстанції ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і доводи апеляційної скарги висновків,
наведених у ньому, не спростовують,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність підстав для його
скасування .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 -315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Рівненського районного суду
від 21 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий

Судді :