РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року

Київський районний суд м. Харкова у
складі головуючого

судді Чередник В.Є.

при секретарі Кривенко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Управління служб у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради про позбавлення
батьківських прав, зняття дитини з
місця реєстрації, зміну прізвища,
визначення місця проживання дитини та
по зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа Управління служб у справах
дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради про усунення перешкод
щодо участі у вихованні та вільному
спілкуванні з дитиною, -

Встановив:

У червні 2013 року позивач звернулась до
суду з позовом, в якому просила
позбавити батьківських прав ОСОБА_2
відносно його малолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінити його
прізвище на «ОСОБА_1» та зняти дитину з
реєстрації за адресою АДРЕСА_2 для
подальшої реєстрації за адресою
АДРЕСА_1

При цьому, позивач посилалась на те, що
з 02 жовтня 2009 року сторони перебували
у шлюбі, зареєстрованому відділом
реєстрації актів цивільного стану по м.
Харкову, про що у книзі реєстрації
шлюбів був зроблений актовий запис №
2006. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
Свідоцтвом про народження НОМЕР_2,
виданим відділом реєстрації актів
цивільного стану по м. Харкову 30
березня 2010 року. Рішенням
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 20 жовтня 2011 року шлюб між
сторонами було розірвано.

Фактично шлюбні стосунки було
припинено з серпня 2010 року, сторони
проживають окремо, дитина проживає з
позивачкою за адресою АДРЕСА_1, у
квартирі яка належить її матері ОСОБА_4
на праві приватної власності. Спорів
стосовно міста проживання дитини не
було, відповідач не заперечував, що
дитина буде проживати з позивачем. Весь
цей час відповідач життям сина не
цікавився, не телефонував, не виявляв
бажання спілкуватись з дитиною та
приймати участь у її вихованні. На
сьогоднішній день дитині вже три роки,
вона не пам'ятає батька та немає до
нього ніяких почуттів. Також в
спілкуванні з позивачем ніколи про
нього не питала та не цікавилась.
Дитині забезпечені гідні умови
проживання та гармонійна атмосфера
оточення. Між позивачем, дитиною і її
матір'ю склалися усталені доброзичливі
стосунки, які сприяють належному
вихованню дитини, її повноцінному
світосприйманню життя та оточуючих
людей. Власник квартири ОСОБА_4 не
заперечує проти реєстрації та
подальшого проживання дитини в
належній їй квартирі. Однак, до цього
часу дитина зареєстрована за місцем
реєстрації відповідача, хоча ніколи
там не проживала.

Враховуючи те, що відповідач по справі
жодним чином не був позбавлений
інформації стосовно міста перебування
позивачки та дитини, а з її боку ніколи
не створювалися перешкоди у
спілкуванні дитини з ним та прийманні
участі батька в вихованні, вище
викладенні обставини свідчать про
фактичну можливість, але вольове
небажання виконувати відносно дитини
батьківські обов'язки, покладені на
нього законом.

Позивач вважає, що відповідач не
виконує свої батьківські обов'язки
щодо дитини, що підтверджує той факт, що
з 20 лютого 2012 року Фрунзенським ВДВС м.
Харкова відкрито виконавче
провадження щодо стягнення з
відповідача аліментів на утримання
сина, але до цього часу позивач не
отримувала жодних виплат.

В ході розгляду справи, 16.09.2013 р.
позивачем подано заяву про збільшення
позовних вимог шляхом уточнень та
доповнень, в якій позивач, крім
зазначених вище вимог просила
зобов'язати ОСОБА_2 брати участь у
додаткових витратах на дитину
(лікування, навчання і т.і.) у
відповідності до закону та визначити
місце проживання сина ОСОБА_3 разом з
позивачем за адресою АДРЕСА_1.

При цьому, позивач також зазначила, що
за її заявою до ВДВС від 11.09.2011 р.
державним виконавцем Ашихіним М.С. за
період з 12.09.2011 року по 11.09.2013 року
позивачу надано розрахунок
заборгованості ОСОБА_2 аліментів на
утримання сина.

Місцезнаходження відповідача уже
тривалий час встановити ні позивачем,
ні державними виконавцями Київського
ВДВС Харківського міського управління
юстиції не надалося можливим. Також
відсутня інформація про доходи,
банківські рахунки та майнові права
відповідача.

10 вересня 2013 року позивачем подано
заяву до Київського ВДВС Харківського
міського управління юстиції, в якій
вона повідомила ВДВС про те, що за
ОСОБА_2 зареєстроване приватне
підприємство та маються рахунки в
банках, а саме «Дельта-Банк» та
«Приватбанк» . Також своєю заявою вона
просила зазначений ВДВС вчинити певні
дії, а саме: витребувати з органів
Державної податкової інспекції дані
про ідентифікаційний номер
відповідача, а з органів пенсійного
фонду України - довідку про доходи
відповідача. Також у своїй заяві вона
просила Київський ВДВС Харківського
міського управління юстиції надати до
суду подання про винесення ухвали про
розшук боржника ОСОБА_2, який народився
ІНФОРМАЦІЯ_4 року у м. Харкові.

Позивач вважає, що відповідач не
виконує свої батьківські обов'язки
щодо сина, ОСОБА_3, абсолютно не
піклується про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток. Ухилення від виконання
батьківських обов'язків припускає
систематичне, тобто неодноразове
невиконання батьківського боргу,
відсутність турботи про своїх дітей, у
чому б воно не виражалося, тому просить
позбавити відповідача батьківських
прав відносно малолітнього сина
ОСОБА_3.

17.10.2013 р. відповідачем ОСОБА_2 подано
зустрічну позовну заяву, яка прийнята
судом до спільного розгляду, в якій
ОСОБА_2 просить зобов'язати ОСОБА_1
усунути перешкоди у спілкуванні з їх
сином ОСОБА_3, визначити спосіб його
участі у вихованні сина наступним
чином:

-систематичні побачення щотижня в
неділю, вівторок та п'ятницю з 8.00 по 21.00;

-необмежене спілкування з сином
особисто засобами телефонного,
поштового, електронного та іншого
засобу зв'язку, що не передбачають
безпосереднього фізичного спілкування
між батьком та сином;

-в день побачення з сином, батько має
право забирати сина з дому/дитячого
садку особисто.

При цьому, ОСОБА_2 посилався на те, що
сімейне життя з дружиною не склалося,
так як вона не хотіла проживати в його
будинку та постійно забирала їх сина та
проживала у своїй матері що живе в
АДРЕСА_1, в зв'язку з чим виникали спірні
ситуації про місце проживання їх сім'ї.

Незважаючи на те що ОСОБА_3
зареєстрований за адресою реєстрації
батька (АДРЕСА_2), ОСОБА_2 не утворював
перешкод, що син буде перебувати за
місцем проживання його матері до тих
пір поки він стане самостійно мислити
та цікавитися своїми батьками.
Незважаючи на те, що син проживав
окремо від нього,він постійно привозив
продукти харчування, потрібні ліки,
одяг, проводив багато часу зі своїм
сином, відразу після розлучення
відповідачка не чинила перешкод у його
спілкуванні з сином.

Але, через деякий час після розлучення
ОСОБА_1 стала створювати перешкоди у
його спілкуванні з дитиною, перестала
відповідати на телефонні дзвінки, коли
він приїжджав, вона усяко перешкоджала
в побаченні з сином, така ситуація його
категорично не влаштовувала, однак
вважав, що з часом ситуація
налагодиться та його спілкування з
сином відновиться, та нажаль цього не
сталося і через деякий час вона
взагалі не давала їм побачитися.

Всі його намагання, з моменту
розлучення, нормальним, мирним шляхом
врегулювати даний спір призводять лише
до конфліктів, оскільки відповідачка
перешкоджає йому, не бажає його
присутності та штучно створює такі
обставини через які він не може
нормально зустрічатися зі своїм сином.

Після чисельних марних спроб вирішити
дане питання мирним шляхом, спроб
переговорів, взаємних поступок з метою
недопущення страждань та негативного
впливу на дитину, він вимушений
звернутися до суду із даною позовною
заявою.

ОСОБА_2 вважає, що питання виховання
дитини батьки вирішують спільно, тому
він зобов'язаний брати участь у
вихованні своєї дитини і має право на
особисте спілкування з сином, а
відповідачка - ОСОБА_1, та інші особи не
мають права перешкоджати йому
спілкуватися з дитиною та брати участь
у її вихованні.

В судовому засіданні позивач та її
представники позовні вимоги
підтримали, проти зустрічного позову
заперечували.

В судовому засіданні відповідач та
його представник проти основного
позову заперечували, зустрічний позов
підтримали.

Представник третьої особи - Управління
служб у справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради Бєлікова Н.М.
з'явилась, підтримала висновок щодо
доцільності позбавлення батьківських
прав ОСОБА_2 відносно малолітнього
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 р., пояснивши,
що питання про позбавлення
батьківських прав вирішувалось у
присутності ОСОБА_2, який був
запрошений на засідання, однак
будь-яких доказів на підтвердження
своєї участі у вихованні дитини він не
надав, заяв щодо відкладення цього
питання для надання таких доказів - не
заявляв.

Суд, вислухавши доводи сторін та їх
представників, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,
дослідивши докази в їх сукупності,
вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає
задоволенню частково, а зустрічний
позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

З 02 жовтня 2009 року сторони перебували у
шлюбі, зареєстрованому відділом
реєстрації актів цивільного стану по м.
Харкову, про що у книзі реєстрації
шлюбів був зроблений актовий запис №
2006. / а.с. 17/

Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
Свідоцтвом про народження НОМЕР_2,
виданим відділом реєстрації актів
цивільного стану по м. Харкову 30
березня 2010 року / а.с. 16/.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 20 жовтня 2011 року шлюб між
сторонами було розірвано/ а.с. 14/.

ОСОБА_3 зареєстрований за місцем
реєстрації відповідача,, що
підтверджується довідкою від 14.06.2013 р.
КППОЧД і ЗН/ а.с.12/

Сторони проживають окремо, дитина
проживає з позивачем за адресою
АДРЕСА_1, у квартирі яка належить її
матері ОСОБА_4 на праві приватної
власності/ а.с. 9, 13/.

Власник квартири ОСОБА_4 не заперечує
проти реєстрації та подальшого
проживання дитини в належній їй
квартирі./ а.с. 4/

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України
батьки зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток.

З 20 лютого 2012 року Фрунзенським ВДВС м.
Харкова відкрито виконавче
провадження щодо стягнення з
відповідача аліментів на утримання
сина.

Згідно ч.2 ст.141 СК України, розірвання
шлюбу між батьками, окреме проживання
їх від дитини не впливає на обсяг їхніх
прав та не звільняє від обов'язків щодо
дитини. У відповідності з ч.2 ст.157 СК
України той із батьків, хто проживає
окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні.

У відповідності з ч.4 ст.155 СК України
ухилення кого-небудь із батьків від
виконання батьківських обов'язків є
підставою для покладення на них
відповідальності, встановленої
законом.

За заявою ОСОБА_1 до зазначеного ВДВС
від 11.09.2011 державним виконавцем
Ашихіним М.С. за період з 12.09 2011 року по
11.09.2013 року їй надано розрахунок
заборгованості ОСОБА_2 аліментів на
утримання сина.

Місцезнаходження відповідача уже
тривалий час встановити ні мною, ні
державними виконавцями Київського
ВДВС Харківського міського управління
юстиції не надалося можливим. Також
відсутня інформація про доходи,
банківські рахунки та майнові права
відповідача.

10 вересня 2013 року позивачем подано
заяву до Київського ВДВС Харківського
міського управління юстиції, в якій
вона повідомила ВДВС про те, що за
ОСОБА_2 зареєстроване приватне
підприємство та маються рахунки в
банках, а саме: «Дельта-Банк» та
«Приватбанк».

Також, своєю заявою вона просила
зазначений ВДВС вчинити певні дії, а
саме: витребувати з органів Державної
податкової інспекції дані про
ідентифікаційний номер відповідача, а
з органів пенсійного фонду України -
довідку про доходи відповідача. Також у
своїй заяві вона просила Київський
ВДВС Харківського міського управління
юстиції надати до суду подання про
винесення ухвали про розшук боржника
ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_4
року у м. Харкові

Відповідно до розрахунку
заборгованості по сплаті аліментів від
11.09.2013 р. за ОСОБА_2 обраховується
заборгованість за період з вересня 2012
р. по вересень 2013 р. / а.с. 38/. Будь-яких
виплат за цей період ОСОБА_2 не
проведено.

Надані відповідачем квитанції про
переказ грошових коштів ОСОБА_1
стосуються тільки жовтня та листопада
2013 р., з них не вбачається, що цей
переказ є сплатою аліментів по
виконанню рішення суду та сплачені
через державного виконавця./ а.с. 77/

Відповідач не виконує свої батьківські
обов'язки щодо сина, ОСОБА_3, абсолютно
не піклується про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток. Ухилення від виконання
батьківських обов'язків припускає
систематичне, тобто неодноразове
невиконання батьківського боргу,
відсутність турботи про своїх дітей, у
чому б воно не виражалося.

Судом встановлено та відповідачем не
заперечено, що він не був позбавлений
інформації стосовно місця перебування
позивачки та дитини, однак за їх місцем
проживання він не з'являвся.

Цей факт підтвердили в судовому
засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які
є сусідками ОСОБА_1 та систематично
бачать її на вулиці з дитиною, коли вони
гуляють, ніколи батька дитини не
бачили.

Крім того, суд приймає до уваги, що
згідно листа Управління праці та
соціального захисту населення
адміністрації Київського району
Харківської міської ради повідомлено,
що ОСОБА_2 було призначено допомогу при
народженні дитини на сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.03.2010 р. по 31.03.2011 р. у
розмірі 12240 грн., а саме: одноразово при
народженні першої дитини у сумі 4800 грн,
а решта суми виплачувалась протягом 12
місяців по 620 грн. щомісяця. Допомога
виплачувалась на його особистий
банківський рахунок, відкритий у ТВБВ
ХОУ ПАТ ДОБУ./ а.с. 127/

Будь-яких доказів передачі даних
коштів відповідачем - позивачу, суду не
надано.

Таким чином, викладені обставини
безперечно підтверджують факт
невиконання відповідачем батьківських
обов'язків щодо сина, ОСОБА_3.

Відповідно до висновку щодо
доцільності позбавлення батьківських
прав ОСОБА_2 відносно малолітнього
сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
було розглянуто на засіданні Комісії з
питань захисту прав дитини виконавчого
комітету Харківської міської ради.(
а.с.73-74)

Під час розгляду та вивчення наданих
документів встановлено.

Мати дитини - ОСОБА_1.

Батько дитини - ОСОБА_2.

Шлюб між батьками розірваний 20.10.2011
року.

Малолітній ОСОБА_3 мешкає разом з
матір'ю, ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1, яка
створює для дитини необхідні умови для
всебічного розвитку, що
підтверджується актом обстеження
житлово-побутових умов від 07.11.2013.

ОСОБА_2 мешкає окремо від дитини не бере
участі у вихованні сина, не цікавиться
станом його здоров'я, матеріально не
утримує.

Згідно з рішенням Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 29.11.2011р. з
ОСОБА_2 стягненні аліменти на користь
ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4
частини від усіх видів його заробітку
(доходу), але не менш ніж 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісяця,
починаючи з 12.09.2011 року та до
досягнення дитиною повноліття.

Згідно з інформацією державного
виконавця Київського ВДВС ХМУЮ
заборгованість по сплаті аліментів
станом на 11.09.2013р. складає 16431 грн.

Згідно з інформацією адміністрації
Харківської міської поліклініки № 15
малолітній ОСОБА_3 з народження
спостерігається дільничним лікарем. У
разі хвороби за дитиною доглядає мати.
На прийом до поліклініки з приводу
профілактичних оглядів та проведення
профілактичних щеплень з дитиною
приходить мати. ОСОБА_3 забезпечений в
повному обсязі одягом та предметами
догляду. ОСОБА_2 до лікувального
закладу за інформацією про стан
здоров'я дитини не звертався.

Згідно з інформацією адміністрації
Клуба усвідомленого батьківства
«Лелея жизнь», який малолітній ОСОБА_3
відвідує з 1 жовтня 2012 року, дитину
приводить та забирає мати, ОСОБА_1, яка
вносить оплату щомісяця у вартості 450
грн, а також своєчасно вносить плату за
канцтовари у вартості 100 грн чотири
рази на рік. Батько дитини, ОСОБА_2,
жодного разу у клубі не з'являвся, з
дитиною та інструкторами не
спілкувався, плату за навчання не
здійснював. Керівництво Клубу батька
жодного разу не бачили.

Враховуючи вищезазначене та
рекомендації Комісії, керуючись ст.ст.
19, 164 Сімейного кодексу України, в
інтересах дитини, Управління служб у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради, як представник органу
опіки та піклування, вважає за доцільне
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
відносно малолітнього сина, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд погоджується з даним висновком
органа опіки та піклування, оскільки
він відповідає зібраним по справі
доказам та відповідає інтересам
ОСОБА_3.

Суд не опитує в судовому засіданні
ОСОБА_3, оскільки він не досяг 10 річного
віку.

Суд вважає доведеним факт того, що
відповідач тривалий час життям сина не
цікавиться, не утримує його, не
піклується про фізичний, духовний та
моральний розвиток, чим порушує вимоги
ст. 12 Закону України „Про охорону
дитинства" та ч.2 ст. 150 СК України.

Відповідно до ст.164 ЦПК України, батько
може бути позбавлений судом
батьківських прав, якщо він ухиляється
від виконання свої обов'язків.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_2 ухиляється від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини, у зв'язку з чим
позовні вимоги про позбавлення його
батьківських прав підлягають
задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зміну
прізвище ОСОБА_3 на «ОСОБА_3» та зняття
дитини з реєстрації за адресою АДРЕСА_2,
та визначити місце проживання сина
ОСОБА_3 разом з позивачем за адресою
АДРЕСА_1 - задоволенню не підлягають у
зв'язку з задоволенням її вимог щодо
позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав,
оскільки фактично стосуються питань по
виконанню рішення суду при позбавленні
особи батьківських прав.

Вимоги позивача про зобов'язання
ОСОБА_2 брати участь у додаткових
витратах на дитину (лікування, навчання
і т.і.) у відповідності до закону суд
вважає недоведеними, оскільки
позивачем не надано доказів на
підтвердження як наявності самих
додаткових витрат, так і
обґрунтованості сум даних виплат, у
зв'язку з чим у задоволенні вказаних
позовних вимог відмовляє.

У зв'язку з задоволенням вимог позивача
ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2
батьківських прав відносно
малолітнього сина ОСОБА_3, з підстав,
викладених вище, суд не знаходить
підстав для задоволення зустрічних
позовних вимог ОСОБА_2

При цьому, суд виходить з того,що
ОСОБА_2 не виконані вимоги ст..10, 60 ЦПК
України, відповідно до яких кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень, оскільки ані
в позовній заяві, ані в судовому
засіданні позивач по зустрічному
позову не надав суду достовірних
доказів на підтвердження своїх
позовних вимог, у зв'язку з чим
зустрічні позовні вимоги задоволенню
не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача підлягають стягненню
судові витрати.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 10,11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
ст..ст. 121, 141, 150, 155, 164 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,
уродженця м. Харкова батьківських
прав відносно його неповнолітнього
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,
податковий номер НОМЕР_1 , який мешкає
АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір
в розмірі 114.70 грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя -