Справа № 247/237/14-ц (2/247/155/14 )
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2014 р. Торезький міський суд
Донецької області у складі:

головуючої судді
Фролової Л.Д.,

при секретарі
Ковальовій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до державного підприємства
«Торезантрацит» про відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з цивільним
позовом до відповідача, посилаючись на
те, що у зв'язку з ушкодженням здоров'я
йому спричинені моральні страждання.
Мотивуючи позовні вимоги, ОСОБА_1
зазначає, що він перебував у трудових
відносинах з відповідачем. Під час
роботи, 16 квітня 1986 року, отримав
трудове каліцтво. Згідно з висновком
МСЕК від 07 лютого 2008 року йому було
вперше встановлено 25 % втрати
професійної працездатності. Після
переогляду 02 березня 2010 року висновком
МСЕК встановлено 30 % втрати професійної
працездатності та встановлена ІІІ
група інвалідності. Вважає, що
отриманим трудовим каліцтвом йому
спричинена моральна шкода, оскільки
відповідачем не забезпечені безпечні
умови праці. Факт заподіяння моральної
шкоди наявний, тому що позивач втратив
професійну працездатність, не витримує
навіть легких фізичних навантажень.
Він змушений постійно приймати ліки,
часто перебуває на амбулаторному та
стаціонарному лікуванні, не в змозі
займатись звичними справами по
господарству. Травма та її наслідки
порушили і змінили його звичний спосіб
життя. Позивач просить суд стягнути з
відповідача у відшкодування моральної
шкоди 10000 грн.

Позивач до суду не прибув. В письмовій
заяві просив судове засідання провести
без його участі, позовні вимоги
підтримав та просив задовольнити
(а.с.29).

Представник відповідача за
довіреністю Сапетний С.О. (а.с.31) в
судове засідання не з'явився, хоча
повідомлений належним чином про час та
місце розгляду справи. На адресу суду
надав заяву, в якій вказав, що проти
позову заперечує, у його задоволенні
просив відмовити (а.с.30).

Дослідивши подані сторонами документи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив такі фактичні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Позивач ОСОБА_1, згідно даних трудової
книжки, в період з 15 квітня 1985 року по 21
лютого 1987 року працював у
відособленому підрозділі «Шахта
Прогрес» державного підприємства
«Торезантрацит» на різних посадах з
повним робочим днем під землею.
Звільнений з підприємства згідно
наказу № 14-К від 24 лютого 1987 року у
зв'язку переводом на інше підприємство
(а.с.6-8).

16 квітня 1986 року на підприємстві
відповідача «Шахта Прогрес» з ОСОБА_1
стався нещасний випадок, в результаті
якого позивач отримав травму голови та
ока. Про даний випадок 28 квітня 1995 року
на підприємстві був складений акт № 161
по формі Н-1. Причинами нещасного
випадку в акті названі недосконалість
технологічного процесу, неякісна
затяжка виробітки (а.с.89-10). Відповідно
до довідки МСЕК серії ДОН-04 № 071457 від 07
лютого 2008 року, у ОСОБА_1 було первинно
встановлено 25 % втрати професійної
працездатності у зв'язку з трудовим
каліцтвом строком до 07 лютого 2010 року
(а.с.15). Після переоглядів МСЕК у 2010 та 2013
роках ОСОБА_1 встановлена втрата
професійної працездатності у розмірі
30%. (а.с.13-14).

Згідно медичних документів, після
отриманого трудового каліцтва позивач
ОСОБА_1 в період з 13 січня 2010 року по 27
січня 2010 року перебував на
стаціонарному лікуванні в Торезькій
міській лікарні № 5 (а.с.16).

Відповідно до ст.43 Конституції України
держава створює умови для повного
здійснення громадянами права на працю,
гарантує рівні можливості у виборі
професії та роду трудової діяльності,
реалізовує програми
професійно-технічного навчання,
підготовки і перепідготовки кадрів
відповідно до суспільних потреб.
Кожний має право на належні, безпечні і
здорові умови праці, на заробітну
плату, не нижчу від визначеної законом.

Відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням його здоров'я
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання,
провадиться згідно з законодавством
про страхування від нещасного випадку.
Це законодавство складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, Закону України
від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинила втрату
працездатності», Закону України від 14
жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону
праці» (в редакції Закону від 21
листопада 2002 року № 229-ІУ із наступними
змінами), КЗпП та інших законодавчих і
нормативно-правових актів у тій
частині, що не суперечить Закону №
1105-ХІУ.

Переліченими законодавчими актами, і
зокрема Законом України від 23 вересня
1999 року № 1105-ХІУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинила втрату
працездатності», Законом України від 14
жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону
праці»передбачена можливість
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної працівнику
профзахворюванням або нещасним
випадком на виробництві.

За змістом статей 21, 28, 30, 34, 35 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинила втрату працездатності»,
право на отримання потерпілим у разі
настання стійкої втрати
працездатності, у тому числі виплати за
моральну шкоду, виникає в особи з дня
встановлення їй такої стійкої втрати
працездатності вперше висновком МСЕК.

Однак, п.27 ст.77 Закону України від 20
грудня 2005 року № 3235-ІУ «Про Державний
бюджет України на 2006 рік»дію абзацу
четвертого ст. 1, підпункту «е» пункту 1
частини першої ст. 21, частини третьої
ст. 28 та частини третьої ст. 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинила втрату працездатності»в
частині вішко-дування моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей на 2006
рік було зупинено.

Відповідно до положень Закону України
від 23 лютого 2007 року № 717 «Про внесення
змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинила втрату
працездатності» виключена частина 3
статті 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинила втрату
працездатності».

Оскільки Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України на
час виникнення спірних правовідносин,
у зв'язку із зміною спеціального
закону, не відповідає за завдану
моральну шкоду, то у разі отримання
працівником виробничої травми чи
професійного захворювання в цей період
він набуває права на відшкодування
моральної шкоди на загальних
підставах, встановлених законом.

Так, відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Частиною 1 ст.237-1 КЗпП України
передбачено, що відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди»роз'яснено, що відповідно до
ст.237-1 КЗпП України за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових правовідносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої діяльності.

Судом встановлено, що позивачу було
встановлено 25% втрати професійної
працездатності та ІІІ групу
інвалідності, що підтверджується
відповідним висновком МСЕК. Згідно
акту про нещасний на виробництві,
зазначене підприємство, де позивачем
було отримане каліцтво, - державне
підприємство «Торезантрацит», тобто
під час роботи у відповідача через
небезпечні умови праці.

В результаті отриманого каліцтва
позивач несе моральні страждання, які
полягають в тому, що через трудове
каліцтво він змушений докладати
додаткові зусилля для утримання себе
та своєї родини, одержання
повноцінного та своєчасного лікування.
Його втрати носять безстроковий
характер. Втрата працездатності
призвела до порушення звичайного ритму
життя, через відсутність можливості
реалізації своїх потреб і здібностей у
повному обсязі. Він продовжує
відчувати дискомфорт, потребує
лікування. Зазначені обставини
свідчать про те, що моральна шкода
позивачу дійсно заподіяна. Він
визнаний інвалідом. Вказані факти
свідчать про наявність у позивача
моральних страждань.

У відповідності до ст. 23 ЦК України та п.
3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом, залежно від
характеру заподіяних фізичних та
душевних страждань, їх глибини та
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення можливості їх реалізації,
а також інших негативних наслідків, з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення, при визначені
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності та справедливості.

Суд вважає неможливим задовольнити
вимоги позивача про стягнення 10000,00
гривень на відшкодування моральної
шкоди, оскільки на думку суду, така сума
є завищеною та не відповідає глибині
моральних та фізичних страждань
позивача, ступеню втрати ним
професійної працездатності у зв'язку з
трудовим каліцтвом.

Тому суд, враховуючи вимоги розумності,
справедливості та виваженості
завданої моральної шкоди, з огляду на
наслідки профзахворювання, постійний
характер негативних наслідків,
обмеження життєдіяльності, порушення
та зміну звичайного укладу життя і
особистих зв'язків, вважає за можливе
стягнути з відповідача на користь
позивача на відшкодування моральної
шкоди 7000,00 грн., що буде еквівалентом
завданим моральним стражданням,
оскільки саме ця сума відповідає всім
обставинам справи, а також
вищезазначеним принципам.

Згідно положень ч. 2 ст. 88 ЦПК України,
якщо сторону, на користь якої ухвалено
рішення, звільнено від оплати судових
витрат, з другої сторони стягуються
судові витрати на користь осіб, що їх
понесли, пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог. Відповідно
до ст. 4 Закону України «Про судовий
збір», ставка судового збору для даної
категорії справ (позов немайнового
характеру) з 01 січня 2014 року
встановлена у розмірі 243 грн. 60 коп.
Тому, з відповідача необхідно
стягнути саме такий розмір судового
збору на користь Торезького УК.

Керуючись ст.ст. 3,10,15, 60, 79,
197,209,212,214,215,223,233 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до державного
підприємства «Торезантрацит» про
відшкодування моральної шкоди, -
задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства
«Торезантрацит» () на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП
НОМЕР_1) у відшкодування моральної
шкоди суму 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп.

У задоволенні вимог в іншій частині
відмовити.

Стягнути з державного підприємства
«Торезантрацит» () на
користь Торезького УК (м. Торез) судовий
збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн.
60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його оголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Л. Д. Фролова