Апеляційний суд міста Севастополя
Справа №22ц/797/383/2014
інстанції Гапонов Д.Ю.
Доповідач в апеляційній
інстанції Козуб О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Севастополя у
складі:

Головуючого, судді - Козуб О.В.,

суддів - Клочка
В.П., Моцного М.В.,

при секретарі - Григорчук
І.О.,

за участю представника

відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Севастополі апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на повторне заочне
рішення Балаклавського районного суду
м.Севастополя від 11 грудня 2013 року по
цивільній справі за позовом прокурора
Балаклавського району м.Севастополя в
інтересах держави в особі
Севастопольської міської Ради до
ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
Обслуговуючий кооператив
«Дачно-будівельне кооператив
«Горний-2» про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку та витребування
земельної ділянки з незаконного
володіння,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2010 року прокурор
Балаклавського району м.Севастополя
звернувся до суду з позовом в інтересах
держави в особі Севастопольської
міської ради до відповідача ОСОБА_3 про
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку
площею 0,1000 га, що розташована в
Севастопольській зоні ПБК №44/56, серії
ЯИ №067152, виданий ОСОБА_3 Головним
управлінням Держкомзему у м.
Севастополі, та зареєстрований у книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №20 на
підставі розпорядження
Севастопольської міської державної
адміністрації №825-р від 29.03.2010 року, та
про витребування вказаної земельної
ділянки з незаконного володіння ОСОБА_3
на користь держави в особі
Севастопольської міської ради,
мотивуючи позовні вимоги тим, що при
виданні розпорядження СМДА, на
підставі якого відповідач отримав
державний акт на право власності на
земельну ділянку, Севастопольська
міська державна адміністрація вийшла
за межі своїх повноважень, оскільки
розпорядником земель в межах міста
Севастополя є Севастопольська міська
рада. Відповідач до СМР з клопотаннями
про надання згоди на розроблення
проекту землеустрою та про передачу
земельної ділянки у власність не
звертався, проектно-технічної
документації не розробляв, на розгляд
СМР не надавав, СМР не приймала рішень
щодо передачі земельної ділянки у
власність відповідача. Крім того, у
порушення вимог ст.ст.51, 118 ч.8 ЗК
України, ст.9 Закону України «Про
державну експертизу землевпорядної
документації», спірна земельна
ділянка, яка відноситься до земель
рекреаційного призначення, надана без
висновку державної експертизи. У
порушення вимог ст. ст. 118, 186-1 ЗК
України, висновок комісії з питань
погодження документації із
землеустрою відсутній. Прокурор також
зазначив, що оскільки спірна земельна
ділянка вибула з державної власності
незаконно, всупереч волі держави в
особі уповноваженого органу -
Севастопольської міської Ради,
відповідно до ст.387 ЦК України є
підстави для її витребування з
незаконного володіння відповідача.

Повторним заочним рішенням
Балаклавського районного суду
м.Севастополя від 11 грудня 2013 року
позов задоволений частково, визнаний
недійсним виданий ОСОБА_3 державний акт
серії ЯИ №067152 на право власності на
земельну ділянку площею 0,1000 га, що
розташована в Севастопольській зоні
ПБК №44/56, виданий 27.04.2010 року ГУ
Держкомзему у м.Севастополі та
зареєстрований у книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №20. З
відповідача ОСОБА_3 в дохід держави
стягнуто судовий збір у розмірі 229
гривень 40 копійок. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати заочне рішення
суду першої інстанції. Яке ухвалено
повторно в заочному порядку, ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог прокурора. Апеляційна
скарга мотивована порушенням судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права. Вважає, що
державний акт на право власності на
земельну ділянку є правовстановлюючим
документом, який виданий йому на
підставі розпорядження
Севастопольської міської державної
адміністрації №825-р від 29.03.2010 року, а
тому вимога про скасування останнього
є похідною і залежить від доведеності
незаконності розпорядження органу, на
підставі якого він виданий. Вказане
розпорядження СМДА відповідає вимогам
ч.1 т.41 та ч.1 ст.116 ЗК України, та до цього
часу не скасовано, земельна ділянка на
день видання розпорядження була
зареєстрована як державна власність,
тобто рішення про відвід останньої
прийняте СМДА в межах її повноважень;
прокурором не надано суду жодного
доказу на підтвердження тих обставин,
що земельна ділянка перебувала у
постійному користування Державного
підприємства «Севастопольське
досвідне лісомисливське
господарство».

В судове засідання прокурор,
представник позивача СМР та
представник третьої особи ОК «ДБК
«Горний-2» не з'явились, повідомлені
належним чином про час та місце
розгляду справи, про причини неявки
суду не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України,
неявка вказаних осіб, повідомлених
належним чином про час і місце розгляду
справи не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника відповідача, яка
підтримала апеляційну скаргу з підстав
в ній викладених, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги та перевіривши рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а оскаржуване
заочне рішення суду І інстанції
підлягає залишенню без змін з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
частково та визнаючи недійсним
державний акт на право власності на
земельну ділянку, суд першої інстанції
виходив з того, що спірна земельна
ділянка отримана відповідачем з
порушенням вимог чинного земельного
законодавства, що передбачають порядок
отримання громадянами земельних
ділянок, рішення про її надання
прийнято не уповноваженим органом.
Відмовляючи у задоволенні позову в
частині витребування земельної
ділянки з незаконного її володіння
відповідача, суд виходив з того, що
спірна земельна ділянка знаходиться у
постійному користуванні ДП
«Севастопольське досвідне
лісомисливське господарство».

З такими висновками суду І інстанції
погоджується колегія суддів
апеляційного суду.

Порядок набуття громадянином права
власності на земельну ділянку
визначений ч.2 ст.118 Земельного кодексу
України, згідно з якою громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибної ділянки)
у межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідної
районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри.

До клопотання додаються графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки.
Уповноважена установа розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
особами, які мають відповідні дозволи
(ліцензії) на виконання цих видів робіт,
у строки, що обумовлюються угодою
сторін. Розроблений проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
подається Комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою.

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
двотижневий строк з дня отримання
погодженого проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки приймає
рішення про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та надання її у власність.

Судом першої інстанції встановлено, що
підтверджується матеріалами справи,
відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯИ
№067152, виданого 27.04.2010 року ГУ
Держкомзему в м.Севастополя, ОСОБА_3 є
власником земельної ділянки,
кадастровий №0:58:002:0634 з цільовим
призначенням для індивідуального
дачного будівництва, площею 0,1000 га, яка
розташована в АДРЕСА_1. Державний акт
зареєстровано в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №20, з
зазначенням підстави видачі -
розпорядження Севастопольської
міської державної адміністрації №825-р
від 29.03.2010 року (а.с.3).

Розпорядженням Севастопольської
міської державної адміністрації від
29.03.2010 року №825-р затверджено ОК «ДБК
«Горний-2» проект землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
загальною площею 17 га для
індивідуального дачного будівництва,
розташованих за адресами: АДРЕСА_2, з
віднесенням цих земель до категорії
земель рекреаційного призначення.
Також у розпорядження міститься
вказівка про оформлення та видачу
державних актів громадянам України -
членам ОК «ДБК «Горний-2» (згідно з
додатком) на право власності на
земельні ділянки відповідно до
технічної документації (а.с.4).

Відповідно до п.12 Перехідних положень
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин), до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність та земель,
зазначених в абзаці другому цього
пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Землі комунальної та державної
власності на території
адміністративно-територіальної
одиниці міста Севастополя на даний час
не розмежовано.

Згідно ст.ст.173, 174 ЗК України, межа
району, села, селища, міста, району у
місті - це умовна замкнена лінія на
поверхні землі, що відокремлює
територію району, села, селища, міста,
району у місті від інших територій.
Рішення про встановлення і зміну меж
районів і міст приймається Верховною
Радою України за поданням Верховної
Ради АРК, обласних, Київської чи
Севастопольської міських рад. Рішення
про встановлення і зміну меж районів у
містах приймається міською радою за
поданням відповідних районних у містах
рад.

Указом Президії Верховної Ради
Української РСР від 13.11.1975 року №361 "Про
встановлення нових районів у деяких
містах Української РСР" в м.Севастополі
створено Гагарінський район. Рішенням
виконавчого комітету Севастопольської
міської ради депутатів трудящих від
08.02.1977 року №3/93 «Про межі районів
м.Севастополя» затверджено межі
Балаклавського, Гагарінського та
Нахімовського районів.

Зі змісту рішення Севастопольської
міської Ради №4114 від 13.12.2005 року «Про
затвердження Генерального плану міста
Севастополя до 2025 року», спірна
земельна ділянка знаходиться в
Балаклавському районі м.Севастополя.

Таким чином, оскільки земельна ділянка
знаходиться в межах населеного пункту -
Балаклавського району м.Севастополя,
тому повноваження щодо розпорядження
цими землями до розмежування земель
державної та комунальної власності
здійснюються Севастопольською міською
Радою в силу п.12 Перехідних положень
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин), про що судом першої
інстанції зроблені правильні висновки.

Відсутність у Севастопольської
міської ради державного акту на право
комунальної власності на земельну
ділянку, а також рішення про
встановлення меж м.Севастополя, в
даному випадку не свідчить про
наявність у Севастопольської міської
державної адміністрації повноважень
щодо розпорядження вказаною земельною
ділянкою, оскільки відповідно до п.34 ч.1
ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування»
виключно до компетенції міських рад
належить вирішення відповідно до
закону питань регулювання земельних
відносин.

Судовим розглядом встановлено, що
відповідач не звертався до
Севастопольської міської Ради із
заявою про надання йому спірної
земельної ділянки у власність.
Севастопольська міська Рада, як
компетентний орган, розпоряджень про
затвердження проекту землеустрою
спірної земельної ділянки та надання
її у власність відповідачу не приймала.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що розпорядження
Севастопольської міської державної
адміністрації від 29.03.2010 року №825-р було
прийнято до розроблення проекту
землеустрою спірної земельної ділянки
та без її затвердження уповноваженим
органом.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що набуття ОСОБА_3 права
власності на земельну ділянку не
відповідає приписам ст.ст.116, 118
Земельного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що
документи по вибору місця розташування
земельної ділянки розглядалися СМДА
стосовно ОК «ДБК «Горний-2», а не на
земельну ділянку отриману
відповідачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з вимогами абз.1 п.12 р.Х
„Перехідні положення" ЗК України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) до розмежування
земель державної та комунальної
власності повноваження щодо
розпорядження землями (крім земель,
переданих у приватну власність та
земель, зазначених в абзаці другому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

У разі видання органом виконавчої
влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним (ст.155 ЗК
України).

Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку про те, що державний акт на
право власності на земельну ділянку,
виданий органом, який не мав на це
законних повноважень, визнається
недійсним.

Аналогічна правова позиція міститься в
постанові Верховного Суду України від
06.02.2013 року у справі № 6-169цс12, постанові
Верховного Суду України від 22.05.2013 року
у справі № 6-33цс13.

Судом першої інстанції також
встановлено, що відповідно до
повідомлення Державного підприємства
«Севастопольське досвідне
лісомисливське господарство» від
05.07.2013 року вих.№462, а також наданого
планшету №3 лісовпорядкування 1999 року,
земельна ділянка, яка була надана у
власність членам ОК «ДБК «Горний-2»,
входить до складу земель лісового
фонду та знаходиться в користуванні ДП
«Севастопольське досвідне
лісомисливське господарство»
(Орлинівське лісництво, квартал 15) на
підставі планово-картографічних
матеріалів лісовпорядкування (а.с.90,91).

Відповідно до п.5 Перехідних положень
Лісового кодексу України до одержання
у встановленому порядку державними
лісогосподарськими підприємствами
державних актів на право постійного
користування земельними лісовими
ділянками, документами, що
підтверджують це право на раніше
надані землі, є планово-картографічні
матеріали лісовпорядкування.

Відповідно до ст.116 ЗК України, надання
громадянам земельних ділянок, що
перебувають у приватній власності або
у користуванні, провадиться лише після
їх вилучення в порядку, визначеному цим
Кодексом.

Тобто, судом встановлено, що передаючи
у власність ОСОБА_3 спірну земельну
ділянку, не було враховано, що вона
відноситься до земель вказаного
державного підприємства.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, щодо
необхідності відмови у задоволенні
вимог прокурора про витребування
спірної земельної ділянки на користь
Севастопольської міської Ради з
незаконного володіння, оскільки спірна
земельні ділянка перебуває у
постійному користуванні Державного
підприємства «Севастопольське
досвідне лісомисливське
господарство», та прокурором заявлено
позовні вимоги про витребування
земельної ділянки в інтересах позивача
СМР і на користь СМР, але позовних вимог
в інтересах Державного підприємства
«Севастопольське досвідне
лісомисливське господарство», як
позивача, про витребування спірної
земельної ділянки на користь
останнього прокурором не заявлялось.

На підставі наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
всебічно і об'єктивно дослідив всі
обставини справи, зібраним доказам дав
правильну правову оцінку й постановив
рішення, що відповідає вимогам закону,
тому підстав для його скасування чи
зміні колегія суддів не вбачає.

Висновки суду відповідають
обставинам справи, які встановлені
відповідно до поданих сторонами
доказів і ґрунтуються на нормах
матеріального права.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді відповідач
також не надав будь-яких переконливих
доказів на спростування висновків
суду першої інстанції.

Порушень норм процесуального
законодавства при проведенні оцінки
доказів не встановлено.

Відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України,
оскільки апеляційну скаргу
відповідача відхилено, понесені ним
судові витрати відшкодуванню не
підлягають на його користь.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, ч.1 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне
рішення Балаклавського районного суду
м.Севастополя від 11 грудня 2013 року
відхилити.

Заочне рішення Балаклавського
районного суду м.Севастополя від 11
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою апеляційного суду
законної сили.

Головуючий, суддя:
О.В.Козуб

Судді:
В.П.Клочко

М.В.Моцний