Кіровський районний суд міста Макіївки
Справа № 268/3908/13-ц
Провадження №
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

07 лютого 2014 року

м. Макіївка

Кіровський районний суд міста
Макіївки Донецької області у складі:

головуюча суддя Шуляк
Л.В.

при
секретарі
Стонога О.В.

за
участю сторін: позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні місцевого суду
в місті Макіївка цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Макіївської міської
ради, третя особа - комунальне
підприємство «Житловик-3», про визнання
права користування житловим
приміщенням,

у с т а н о в и в:

10 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Макіївської міської
ради, третя особа - комунальне
підприємство «Житловик-3», про визнання
права користування житловим
приміщенням, покладення зобов'язання
вчинити певні дії.

Ухвалою суду вимоги ОСОБА_1 про
покладення на комунальне підприємство
«Житловик-3» зобов'язання укласти з ним
договір найму спірної квартири за
заявою позивача залишені без розгляду
відповідно до пункту 5 частини 1 статті
207 ЦПК України.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав заявлені вимоги, в
обґрунтування яких послався на факти і
обставини, викладені у позовній заяві,
та зазначив, що на підставі ордеру № 102
від 10 липня 2012 року він вселився у
АДРЕСА_1 Рішенням виконкому
Макіївської міської ради від 09 січня 2013
року № 4 вказаний будинок як житловий
було передано у комунальну власність
міста та на баланс КП «Житловик-3», з
яким він 01 березня 2013 року уклав
договір найму. У зв'язку з тим, що він
вселився в гуртожиток, а у комунальну
власність міста передано житловий
будинок, вважає за необхідне оформити
правовідносини, пов'язані з наймом
житла у встановленому законом порядку.
Посилаючись на викладені обставини,
просив суд постановити рішення, яким
визнати за ними право користування
спірним житловим приміщенням,
розташованим за вказаною вище адресою.

Представник відповідача - ОСОБА_2,
яка діє на підставі довіреності
юридичної особи, у судовому засіданні
позовні вимоги ОСОБА_1 визнала у
повному обсязі та пояснила, що позивач
вселився у спірне житлове приміщення
на законних підставах. На теперішній
час, відповідно до рішення виконавчого
комітету Макіївської міської ради від
09 січня 2013 року № 4, АДРЕСА_1 передано у
комунальну власність міста в якості
житлового будинку, а позивач
користується спірною квартирою на
підставі укладеного з КП «Житловик-3»
договору найму, тому Макіївська міська
рада не заперечує проти задоволення
заявлених ОСОБА_1 позовних вимог. Крім
того, представник відповідача
зазначила, що в Макіївській міській
раді відсутні будь-які документи на
підтвердження тієї обставини, що
адміністрацією попереднього власника -
ВАТ «Макіївський металургійний
комбінат» приймалось рішення про
використання спірного будинку у якості
гуртожитка.

Представник комунального підприємства
«Житловик-3» - юрисконсульт Хохлова
К.П., яка діє на підставі довіреності
юридичної особи, позовні вимоги ОСОБА_1
визнала повністю, надавши письмову
заяву про розгляд справи за її
відсутності.

Вислухавши пояснення позивача,
представника відповідача і дослідивши
надані докази, суд у межах заявлених
позовних вимог (стаття 11 ЦПК України)
установив наступне.

Статтею 47 Конституції України
закріплено право кожного на житло.
Одним зі способів реалізації вказаного
права є надання житла в користування за
договором найму (оренди).

Жилі приміщення в будинках відомчого
житлового фонду, як визначено статтею 52
ЖК Української РСР, надаються
громадянам за спільним рішенням
адміністрації і профспілкового
комітету підприємства, установи,
організації, затвердженим виконавчим
комітетом районної, міської, районної в
місті, селищної, сільської Ради
народних депутатів, а у випадках,
передбачених Радою Міністрів СРСР, - за
спільним рішенням адміністрації і
профспілкового комітету з наступним
повідомленням виконавчому комітетові
відповідної Ради народних депутатів
про надання жилих приміщень для
заселення.

Однією із форм реалізації права на
житло є надання громадянам жилої площі
у гуртожитках в порядку, передбаченому
Главою 4 ЖК Української РСР.

Відповідно до положень статті 129 ЖК
Української РСР, пункту 10 розділу ІІ
Примірного положення про гуртожитки
єдиною підставою для вселення в
гуртожиток є спеціальний ордер, який
видається адміністрацією
підприємства, установи, організації на
підставі рішення про надання жилої
площі в гуртожитку.

За спільним рішенням адміністрації і
профспілкового комітету відкритого
акціонерного товариства «Макіївський
металургійний комбінат» від 06 червня
2012 року № 3 ОСОБА_1, який працює у
Макіївському філіалі публічного
акціонерного товариства «Єнакіївський
металургійний завод», було видано
ордер № 102 від 10 липня 2012 року на
кімнату АДРЕСА_1

Наявними в матеріалах справи
документами встановлено, що позивач 10
липня 2012 року зареєструвався та
вселився в спірне жиле приміщення, в
якому проживає по теперішній час.

Рішенням виконавчого комітету
Макіївської міської ради № 4 від 09
січня 2013 року житловий будинок
відкритого акціонерного товариства
«Макіївський металургійний комбінат»,
розташований за адресою: 86105, місто
Макіївка, вулиця Кірова, будинок № 82,
передано в комунальну власність
територіальної громади міста Макіївки.

Разом з тим ОСОБА_1 видано ордер на жилу
площу в АДРЕСА_1

Правовий режим надання, користування
жилою площею в гуртожитку регулюється
статтями 127-131 Житлового кодексу
України, Примірним положенням про
гуртожитки, затвердженим постановою
Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986р.
№208, Законом України «Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитків» від 04.09.2008р. № 500-VI.

Гуртожиток - це жила будівля, що
зареєстрована у виконавчому органі
відповідної ради чи державної
адміністрації і відповідає певним
вимогам, де громадянам, у зв*язку з
трудовими відносинами або навчанням у
навчальному закладі освіти, за
спеціальними ставками оплати згідно з
ордером, виданим власником гуртожитку,
надаються у тимчасове користування
жила площа, меблі та інші предмети
домашнього вжитку і
культурно-побутового призначення. У
разі відсутності у будинку статусу
гуртожитку його використання як
гуртожитку є порушенням вимог чинного
законодавства про порядок вселення у
жилі будинки.

Приписами частини 2 статті 137 Житлового
кодексу України та пункту п. 5
Примірного положення про гуртожитки
визначено, що жилі будинки повинні
реєструватися як гуртожитки у
виконавчому комітеті районної,
міської, районної у місті Ради народних
депутатів.

Зі змісту вищенаведених норм витікає,
що без належної реєстрації житловий
будинок не може бути визнаний
гуртожитком.

Відповідно до роз*яснень, викладених у
пункті 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» № 2 від
12.04.1985 р. (із змінами і доповненнями),
вирішуючи спори про виселення з
гуртожитків, судам слід з*ясовувати, чи
є гуртожитком приміщення, яке займає
відповідач. Для цього, зокрема,
необхідно витребувати дані про те, чи
перебуває будинок, в якому розміщено
таке приміщення, у віданні позивача; чи
побудований він як гуртожиток або
спеціально для нього переобладнаний;
чи є дозвіл санепідстанції на його
заселення як гуртожитку; чи
зареєстрований він як гуртожиток у
виконкомі районної, міської, районної в
місті ради; чи видавався відповідно до
Положення про гуртожиток ордер на
зайняття жилої площі в гуртожитку; чи
укомплектований будинок (жиле
приміщення) меблями, спеціальним
устаткуванням, інвентарем,
культурно-побутовими предметами,
необхідними для проживання, занять і
відпочинку громадян, чи є штати для
обслуговування гуртожитку, як
оплачується проживання тощо.

Слід враховувати, що гуртожитками є
також спеціально побудовані
підприємствами, установами,
організаціями жилі будинки для
малосімейних, щодо яких адміністрацією
і профспілковим комітетом до початку
будівництва прийнято рішення про їх
використання як сімейних гуртожитків і
вони зареєстровані у виконкомі як
гуртожитки.

З матеріалів справи убачається, що у 2007
році керуючий санацією ВАТ «ММК»
Астанін Г.В. звертався до Головного
управління містобудівництва та
архітектури Макіївської міської ради з
питання надання статусу гуртожитка
АДРЕСА_1 Листом від 08.02.2007 року за № 01/165
начальник Головного управління
містобудівництва та архітектури
Макіївської міської ради, головний
архітектор О.В. Діденко повідомив, що
вищеназваний будинок відповідає
пунктам 2.43-2.47; 3.5; 4.6; 4.13 ДБН В. 2.2-15-2005
«Жилі будівлі, основні положення» и
може експлуатуватися як гуртожиток.

Разом з тим судом під час розгляду
справи встановлено, що будинок АДРЕСА_1
як гуртожиток у виконкомі Макіївської
міської ради не зареєстрований.

Дослідженням у судовому засіданні
інвентарної справи на
багатоквартирний житловий будинок № 82,
розташований по вулиці Кірова в
Кіровському районі міста Макіївки,
встановлено відсутність даних про його
реєстрацію у якості гуртожитка або
прийняття адміністрацією ВАТ
«Макіївський металургійний комбінат»
рішення про використання цього
багатоквартирного житлового будинку в
якості гуртожитка.

З тексту рішення виконавчого комітету
Макіївської міської ради № 4 від 09
січня 2013 року убачається, що в
комунальну власність територіальної
громади міста Макіївки передано
житловий будинок площею 2790, 6 кв.м.,
вартістю 562619 грн., розташований за
адресою: АДРЕСА_1

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що будинок АДРЕСА_1 в
установленому законом порядку не набув
статусу гуртожитку, а тому визнає, що
він є житловим будинком.

Рішенням виконавчого комітету
Макіївської міської ради № 4 від 09
січня 2013 року вищеназваний житловий
будинок на праві господарського
відання закріплений за комунальним
підприємством «Житловик -3». Вказане
комунальне підприємство надає послуги
з управління та утримання будинку та
прибудинкової території.

Користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду у відповідності до
положень частин 1 і 2 статті 61 ЖК
Української РСР здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення. Договір найму жилого
приміщення в будинках державного і
громадського житлового фонду
укладається в письмовій формі на
підставі ордера на жиле приміщення між
наймодавцем - житлово-експлуатаційною
організацією (а в разі її відсутності -
відповідним підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

Предметом договору найму жилого
приміщення в будинках державного і
громадського житлового фонду є окрема
квартира або інше ізольоване жиле
приміщення, що складається з однієї чи
кількох кімнат, а також одноквартирний
жилий будинок (ст. 63 ЖК).

01 березня 2013 року ОСОБА_1 на
підставі ордеру № 102 від 10 липня 2012 року
уклав з комунальним підприємством
«Житловик-3» договір найму житла за
адресою: АДРЕСА_1

Пленум Верховного Суду України в
пункті 5 постанови від 12 квітня 1985 року
№ 2 «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України», роз'яснив,
що суд при розгляді спорів, що не
урегульовані житловим законодавством,
застосовує норми цивільного
законодавства.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначені умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

За приписами статті 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Сторони визнали наявність між ними
договірних правовідносин з найму житла
та не заявляли про недійсність
вказаного правочину.

Відповідно до даних технічної
інвентаризації, проведеної
товариством з обмеженою
відповідальністю «Міське БТІ» спірна
квартира розташована на 3 поверсі 4
поверхового будинку, складається з
однієї кімнати житловою площею 21,20
кв.м., висота приміщень 3.30 м. В будинку є
водопостачання, газ,
електроосвітлення, каналізація,
центральне опалення.

З урахуванням викладеного,
займане ОСОБА_1 житлове приміщення є
ізольованим, за розміром не менш від
встановленого для надання одній особі.

Позивач за час проживання у
вищевказаній квартирі відремонтував
її, систематично і в повному обсязі
сплачує послуги житлово-комунальних
підприємств з її утримання, не має
заборгованості по комунальним
платежам, що підтверджується наданими
копіями квитанцій.

Власники житлового будинку - відкрите
акціонерне товариство «Макіївський
металургійний комбінат» та
територіальна громада міста Макіївки в
особі Макіївської міської ради не
оспорювали факт правомірності
вселення позивача, не ініціювали у
встановленому законом порядку питання
про незаконність його проживання в
спірній квартирі та виселення
останнього.

Відповідно до вимог частини 4 статті 174
ЦПК України, у разі визнання
відповідачем позову, суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову.
Визнання Макіївською міською радою
позову ОСОБА_1 не суперечить закону та
не порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб.

Проаналізувавши встановлені судом
фактичні обставини по справі, оцінивши
надані сторонами відповідно до правил
статті 60 ЦПК України докази в їх
сукупності та взаємозв'язку, суд,
виходячи із встановлених в статтях 8 і 47
Конституції України принципів
верховенства права і непорушності
права на житло, дійшов висновку, що
ОСОБА_1 з 10 липня 2012 року і до
теперішнього часу на законних
підставах, що випливає з ордеру та
договору найму жилого приміщення,
вселився і проживає у спірній квартирі
АДРЕСА_1, недійсність яких прямо
законом не встановлена та не
оспорюється власником житла, а тому
позовні вимоги щодо визнання за ним
права користування вказаним житловим
приміщенням є обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 10, 11, 60, 88, 174, 212, 213, 214, 215,
Цивільного процесуального кодексу
України, статтями 9, 61, 63, 129 Житлового
кодексу Української РСР, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
користування житловим приміщенням -
АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду Донецької
області через Кіровський районний суд
м. Макіївки протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: Л.В.Шуляк