Справа № 140/662/13-ц Провадження №
22-ц/772/313/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Алєксєєнко В. М.Категорія: 30
Доповідач: Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючої:
Копаничук С.Г.

Суддів: Сороки Л.А.,
Стеблюк Л.П.

при секретарі:
Іщук О.В.

за участю ОСОБА_2 ,ОСОБА_3, ОСОБА_4,
представників відповідачів -
ОСОБА_5,ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, виробничого
сільськогосподарського кооперативу
«Надія» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення
Немирівського районного суду від 29
листопада 2013 року, -

В с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_7 звернулись до суду з позовом до
ОСОБА_8, ОСОБА_9, виробничого
сільськогосподарського кооперативу
«Надія» (далі - ВСК «Надія») про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.
Послались на те, що 21.08.2009 року біля 20:00
год. ОСОБА_8 ,з дозволу батька ОСОБА_9,
який працював водієм і за яким був
закріплений вантажний автомобіль
«ЗИЛ-ММЗ-554», д.н.НОМЕР_1, що належить ВСК
«Надія», перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння та не маючи
права на керування вказаним
автомобілем, рухаючись по вул. Садовій
в с. Самчинці, Немирівського району,
здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10,
заподіявши їй тілесні ушкодження, які
спричинили смерть. Смертю останньої,
ОСОБА_2 завдано матеріальну шкоду у
вигляді коштів витрачених ним на
лікування, поховання та поминальні
обіди в розмірі 24915,40 грн, які просив
стягнути на його користь. Крім того, у
зв'язку зі смертю ОСОБА_10 позивачі
зазнали значних душевних хвилювань та
страждань пов'язаних зі смертю рідної
людини , просили стягнути з
відповідачів на їх користь по 100000 грн.
кожному.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13.02.2013 року
рішення Немирівського районного суду
від 05.06.2012 року та ухвалу апеляційного
суду Вінницької області від 17.07.2012 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

В ході розгляду справи, позивач ОСОБА_2
зменшив розмір позовних вимог, просив
стягнути з відповідачів солідарно на
його користь, кошти в сумі 17428,65 грн. в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди та 100000 грн. - моральної шкоди.

Рішенням Немирівського районного суду
від 29.11.2013 року позов задоволено
частково, стягнуто з ОСОБА_8 на користь:
ОСОБА_2 - 10998,16 грн. матеріальної шкоди,
50000 грн. моральної шкоди та 4235,86 грн.
судових витрат; ОСОБА_3 - 50000 грн.
моральної шкоди; ОСОБА_4 - 50000 грн.
моральної шкоди; ОСОБА_7 - 50000 грн.
моральної шкоди. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить
вказане рішення суду скасувати через
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, а в задоволенні
позову відмовити. Зазначив, що суд
дійшов помилкового висновку про
покладення відповідальності за
заподіяну щкоду лише на нього ,
оскільки він мав посвідчення водія, з
дозволу батька ОСОБА_9 був допущений до
керування автомобілем кооперативу
,що не являється неправомірним
заволодінням ним. Крім того вказав, що
суд невірно оцінив докази розміру
заподіяної матеріальної шкоди ,невірно
визначив її розмір, а наявні докази
довідка №01-11-495 від 24.05.2012 року про
перебування ОСОБА_10 на лікуванні,
рахунки з аптеки ПП ОСОБА_11 про
придбання ліків та накладна №72 від
23.08.2009 року про витрати на поховання, не
являються належними та допустимими
доказами розміру шкоди. Крім того, суд
не врахував, що поховання не належить
до витрат, пов'язаних з поминальним
обідом і закупівлею продуктів.

Заслухавши доповідача, осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи, рішення суду та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення є обов'язковими для суду першої
чи апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

Скасовуючи попередні рішення судів
першої та апеляційної інстанції ,які
прийшли до висновку ,що ВСК "Надія", як
володілець джерела підвищеної
небезпеки та роботодавець ОСОБА_9,
повинен нести відповідальність за
заподіяну джерелом підвищеної
небезпеки шкоду , касаційний суд,
посилаючись на ч.ч.3,4 ст.1187 ЦК України ,
зазначив, що суди залишили поза увагою
неправомірність заволодіння ОСОБА_9,
ОСОБА_8 транспортним засобом та не
з'ясували, чи не сприяла неправомірному
заволодінню транспортним засобом
недбалість його власника і дійшли
помилкового висновку про стягнення
матеріальної шкоди лише із власника
транспортного засобу.

Постановляючи рішення при новому
розгляді справи, суд першої інстанції
в порушення ст.338 ч.4 ЦПК ,не взяв до
уваги висновки і мотиви суду
касаційної інстанції повністю,зокрема,
в частині неправомірності заволодіння
автомобілем ОСОБА_9 і виходив з того, що
автомобілем неправомірно заволодів
лише ОСОБА_8

Так суд встановив ,що ОСОБА_9 , хоча і був
з 12.08.2009 року відсторонений від роботи
водія , проте до часу ДТП
використовував автомобіль з дозволу
керівництва кооперативу. Будучи
закріпленим за автомобілем ЗИЛ ММЗ-554
,д/н НОМЕР_1 та перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, він передав
керування ним своєму синові ОСОБА_8,
який також будучи нетверезим, не
перебуваючи в трудових відносинах з
кооперативом та не маючи права на
керування цим транспортним засобом, з
дозволу батька, не у його присутності,
керував ним, що являється
неправомірним заволодінням
автомобілем. При цьому суд виходив з
того, що неправомірному заволодінню
ОСОБА_8 автомобілем не сприяла
недбалість його власника, так як за
ОСОБА_9 автомобіль був закріплений і
вибув з його володіння через
неправомірні дії ОСОБА_8, а тому
останній і повинен нести
відповідальність за причинену шкоду.

Разом з тим ,повністю з таким висновком
погодитись не можна, так як суд невірно
встановив обставини по справі
,допустив невідповідність висновків
суду їм та невірно застосував норми
матеріального права.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
12.08.2009 року власником транспортного
засобу - ВСК "Надія" водія ОСОБА_9 по
причині сп'яніння було відсторонено
від роботи (а.с.46). Відомості щодо
закінчення дії відсторонення та
допуску водія до роботи в матеріалах
справи відсутні.

21.08.2009 року біля 20 год. він, перебуваючи
в стані алкогольного сп'яніння, в своїй
присутності передав керування
закріпленим за ним автомобілем ОСОБА_8,
який не перебуваючи в трудових
відносинах з володільцем і будучи
нетверезим ,вчинив наїзд на потерпілу
ОСОБА_10, що спричинило її травмування і
смерть.

Згідно вироку Немирівського районного
суду від 28.10.2010 року ,що набрав законної
сили, ОСОБА_9 визнаний винним та
засуджений за ст.287 КК України за
допуск до керування транспортним
засобом особи ,яка перебуває в стані
алкогольного сп'яніння, що спричинило
потерпілому тяжке тілесне ушкодження
або смерть. Цим же вироком ОСОБА_8
визнаний винним та засуджений за ст.286
ч.2 КК України за порушення правил
безпеки дорожнього руху особою ,яка
керує транспортним засобом, що
спричинило смерть потерпілого.

З матеріалів справи вбачається, що
смерть потерпілої ОСОБА_10 виникла
внаслідок діяльності джерела
підвищеної небезпеки та знаходиться в
причинному зв'язку з пов'язаними
злочинними діями обох підсудніх -
ОСОБА_9 ,який допустив до керування
нетверезого ОСОБА_8 та діями ОСОБА_8
,який при керуванні порушив правила
безпеки .

Згідно загальних положень ст.ст.1166,1167
ЦК України заподіяна фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
майнова шкода відшкодовується в
повному обсязі особою ,яка її завдала,
якщо вона не доведе ,що шкода заподіяна
не з її вини, а моральна шкода - особою
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених ч.2 ст .1167 ,
зокрема, коли моральна шкода завдана
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Ст. 1187 ЦК України є спеціальною статтею
щодо правовідносин по відшкодуванню
шкоди заподіяної джерелом підвищеної
небезпеки .За загальним правилом ч. 2
ст. 1187 ЦК України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується власником
(володільцем) цього джерела.

Разом з тим, ч.ч.3,4 цієї статті
передбачають випадки іншого порядку
відшкодування ,коли особа, яка
неправомірно заволоділа транспортним
засобом, механізмом, іншим об'єктом,
завдала шкоди діяльністю щодо його
використання, зберігання або
утримання, вона зобов'язана
відшкодувати її на загальних
підставах. Якщо ж неправомірному
заволодінню іншою особою транспортним
засобом, механізмом, іншим об'єктом
сприяла недбалість її власника
(володільця), шкода, завдана діяльністю
щодо його використання, зберігання або
утримання, відшкодовується ними
спільно, у частці, яка визначається за
рішенням суду з урахуванням обставин,
що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом статей 1166,1167
,1168 частин 1,4,5 ст. 1187 ЦК як майнова так і
моральна шкода, завдана смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки, відшкодовується
чоловікові (дружині), батькам
(усиновлювачам), дітям (усиновленим)
такої особи, а також особам, які
проживали з нею однією сім'єю, особами
,що неправомірно заволоділи джерелом
підвищеної небезпеки спільно з його
власником (володільцем), недбалість
якого сприяла такому заволодінню , у
визначеній судом частці.
Відповідачами у таких випадках
виступають винна особа, яка
неправомірно заволоділа транспортним
засобом та власник (володілець)
транспортного засобу, недбалість якого
сприяла неправомірному заволодінню
ним.

За змістом ст.46 КзПП України працівник
може бути відсторонений від роботи
роботодавцем ,зокрема ,в разі появи
його на роботі в нетверезому стані та з
інших підстав ,передбачених
законодавством. Відстороненням слід
вважати тимчасове недопущення
працівника до роботи з підстав,
передбачених законодавством. У разі
відсторонення від роботи трудові
правовідносини тривають, хоча
працівник тимчасово до роботи і не
допускається.

Відповідно до ст.13 ЗУ "Про охорону
праці" роботодавець забезпечує
функціонування системи управління
охороною праці ,зокрема, здійснює
контроль за додержанням працівником
технологічних правил поводження з
машинами, механізмами, устаткуванням
та іншими засобами виробництва,
виконанням робіт відповідно до вимог з
охорони праці.

Таким чином, кооператив повинен був
здійснювати зазначений контроль за
додержанням працівником технологічних
правил поводження з машинами,
механізмами, устаткуванням та іншими
засобами виробництва, виконанням робіт
відповідно до вимог з охорони праці.

Разом з тим, відсторонивши ОСОБА_9 від
роботи водія, власник повинен був
вжити всіх необхідних заходів щоб
унеможливити керування ним
закріпленим автомобілем аж до
закінчення дії такого відсторонення.
Проте , як вбачається з матеріалів
справи, власник(володілець)
транспортного засобу таких заходів не
вжив , в результаті чого ОСОБА_9
неправомірно ним заволодів та
незаконно передав управління
нетверезому ОСОБА_8 З врахуванням
викладеного колегія суддів вважає, що
неправомірному заволодінню
автомобілем ОСОБА_9 сприяла
недбалість самого власника - ВСК
"Надія" ,а тому протилежні висновки
суду не відповідають фактичним
обставинам справи.

Також не відповідає обставинам справи
, вимогам закону висновок суду про те,
що автомобіль вибув з володіння ОСОБА_9
внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 ,а
тому лише останній має відповідати за
шкоду. ОСОБА_9, не маючи на джерело
підвищеної небезпеки будь - якого
речового права ,не являється
володільцем джерела підвищеної
небезпеки, а є особою, протиправному
заволодінню якою автомобілем , в період
відсторонення від роботи, сприяла
недбалість власника ( володільця).Так
само неправомірно заволодів
автомобілем і ОСОБА_8, оскільки був
допущений до керування в стані
алкогольного сп'яніння особою ,яка
була відсторонена і сама не мала права
на керування ним.

Таким чином, наряду з ОСОБА_9, ОСОБА_8
,які неправомірно заволоділи
автомобілем, відповідальність за
завдану діяльністю джерела
підвищеної небезпеки матеріальну та
моральну шкоду на підставі ст.ст.1166, 1167
ч.1,4,5ст 1187 ЦК України має нести також
власник (володілець) - ВСК "Надія" ,
недбалість якого сприяла заволодінню.

Колегія суддів вважає, що у скоєному є
рівна частка вини кожного з
відповідачів ,а тому відповідальність
за причинену шкоду має наступити в
рівних частках.

Визначаючи розмір заподіяної
матеріальної шкоди ,суд вірно
виходив з того, що він складається з
витрат на лікування ОСОБА_10, її
поховання, проведення ритуальних
поминок і складає суму 10998,16 грн., що
підтверджується доказами в
матеріалах справи (а.с.4-6,37,47) Відповідно
у відшкодування матеріальної шкоди на
користь ОСОБА_2 підлягає стягненню з
кожного з відповідачів по 3666 грн.

Що стосується відповідності цих
доказів вимогам належності і
допустимості , то суд в силу ст. 212 ЦПК
України має право оцінювати їх на
відповідність цим критеріям.

Як вбачається з матеріалів справи та
не заперечується сторонами ОСОБА_10
померла після отриманих травм і
нетривалого лікування у лікарні
.Перелік та кількість ліків, що були
використані за період лікування
містяться в довідці центральної
районної лікарні від 24.05.2012 року ,що
посвідчена підписом і печаткою лікаря
та на звороті підписом завідуючого
відділенням та печаткою лікувального
закладу. Колегія суддів вважає ,що
розмір витрат на ліки та поховання
підтверджено наданими рахунками та
накладними, які можна розцінювати як
належні і допустимі докази ,оскільки
вони містять дати ,що відповідають
датам лікування та поховання, коли
реально здійснювались такі витрати,
містять прізвища осіб підприємців ,що
надавали товари та послуги ,а також
посвідчені печатками. Крім того,
розміри шкоди, заявлені до
відшкодування, не виходять за рамки
розумності , є реальними, відповідають
засадам справедливості, а тому
доводи скарги, які ставлять докази їх
під сумнів, не заслуговують на увагу
як такі ,що мають на меті повне
звільнення відповідачів від
відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна
шкода полягає ,в тому числі у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи підстави та розмір
відшкодування моральної шкоди
кожному з позивачів суд безумовно
вірно виходив з того,що позивачам по
справі - чоловіку та дітям загиблої
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки була спричинена моральна
шкода,що полягала в душевних
стражданнях від втрати рідної,
близької людини-дружини та матері , що
потягло незворотні зміни в їх житті.
Враховуючи глибину та час тривалість
душевних страждань позивачів , суд
вірно визначив розмір відшкодування
моральної шкоди в сумі по 50 000 грн.
кожному з позивачів. Тому доводи
апеляційної скарги щодо відсутності
підстав для стягнення та не
недоведеності розміру шкоди не
заслуговують на увагу. Колегія суддів,
враховуючи викладене ,розцінює
доводи скарги щодо недоведеності
моральної шкоди та відсутності
підстав для її стягнення
безпідставними, цинічними намаганнями
взагалі уникнути цивільної
відповідальності за безумовно
понесені позивачами душевні
страждання,а тому вони підлягають
відхиленню .

Разом з тим, враховуючи встановлену
необхідність спільного відшкодування
заподіяної шкоди на підставі ч.1,4,5
ст.1187 ЦПК України та визначені рівні
частки такого відшкодування,колегія
суддів вважає,що з кожного з
відповідачів у відшкодування
моральної шкоди кожному з позивачів
підлягає стягненню сума 16 667 грн.

На підставі викладеного , рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову з врахуванням
спільного відшкодування шкоди
відповідачами у визначених судом
частках.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України ,-

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити
частково.

Рішення Немирівського районного
суду від 29.11.2013 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з виробничого
сільськогосподарського кооперативу
«Надія» с.Коржівка, Немирівського
району, ОСОБА_8, ОСОБА_9 :

- по 3 666 грн. у відшкодування
матеріальної , по 16 667 грн. у
відшкодування моральної шкоди, а також
по 745 грн. у відшкодування витрат на
правову допомогу на користь ОСОБА_2;

- по 16 667 грн. у відшкодування моральної
шкоди на користь ОСОБА_3;

- по 16 667 грн. у відшкодування моральної
шкоди на користь ОСОБА_4;

- по 16 667 грн. у відшкодування моральної
шкоди на користь ОСОБА_7.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8, ОСОБА_9, виробничого
сільськогосподарського кооперативу
«Надія» с. Коржівка, Немирівського
району по 701,73 коп. судового збору на
користь держави.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: