Провадження : 22ц/790/1439/14
Головуючий 1-ї інстанції - Омельченко
Справа № 2-638/1984/13
Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : земельне.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Бобровського
В.В., Кокоші В.В.

при секретарі - Ткаченко Г.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 02 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою,-

В С Т А Н
О В И Л А :

У квітні 2011 року ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1
про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, посилаючись на те,
що відповідно договору купівлі-продажу
у вересні 2005 року вона придбала у
ОСОБА_4 37/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1 з відповідними надвірними
будівлями.

Рішенням виконавчого комітету
Дзержинської районної в м. Харкові ради
від 24.03.06р. частина житлового будинку
літ. «А-1» з обслуговуючими будівлями і
спорудами, які знаходяться у володінні
позивача, була виділена в окреме
домоволодіння, за яким була закріплена
земельна ділянка, площею 1 092 кв.м., площа
будинку - 101,5 кв.м.

Незважаючи на законодавче
закріплення права на приватизацію
земельної ділянки вона позбавлена
цього права, оскільки частина
закріпленої за нею земельної ділянки
захоплена відповідачкою, яка
розмістила на ній свою огорожу. Мирним
шляхом цю проблему врегулювати не
вдалося, тому позивачка просила
зобов'язати ОСОБА_1 звільнити земельну
ділянку, площею 65,1 кв.м. та визнати за
нею першочергове право на земельну
ділянку, площею 1 092 кв.м. за вказаною
адресою.

Представник відповідачки ОСОБА_1
ОСОБА_2 проти позову заперечував,
оскільки житловий будинок АДРЕСА_2
належить відповідачці на підставі
договору купівлі-продажу від грудня 2012
року. При цьому огорожа, що відмежовує
земельні ділянки сторін, вже
знаходилась на тому місці, що і зараз,
тобто до придбання житлового будинку
відповідачем. Огляд вищевказаної
огорожі свідчить про те, що вона була
споруджена власниками земельної
ділянки по АДРЕСА_1

Рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова від 02 грудня
2013 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_1 усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою, яка знаходиться по АДРЕСА_1,
закріпленою за ОСОБА_3 рішенням
виконавчого комітету Дзержинської
районної в м. Харкові ради від 24 березня
2006 року, загальною площею 1 092 кв.м.

Зобов'язано ОСОБА_1 звільнити
земельну ділянку, площею 65,1 кв.м.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги апелянт
посилається на порушення судом норм
процесуального і матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, що були
заявлені у суді першої інстанції,
дослідивши матеріали справи, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
рішення суду першої інстанції в
частині зобов'язання ОСОБА_1 звільнити
земельну ділянку , площею 65,1 кв.м. слід
скасувати і ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову з підстав,
передбачених п. 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж у
натурі, одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

За змістом ст. 158 ЗК України виключно
судом вирішуються земельні спори з
приводу володіння, користування і
розпорядження земельними ділянками, що
перебувають у власності громадян і
юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь - яких порушень його
права на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою.

Ухвалюючи рішення про зобов'язання
ОСОБА_1 усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою
шляхом звільнення земельної ділянки
площею 65,1 кв.м, районний суд виходив із
того, що саме ОСОБА_1 самовільно зайняла
частину земельної ділянки, у зв'язку з
чим ОСОБА_3 позбавлена можливості
користуватися своєю часткою земельної
ділянки.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна за таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу від
27.09.2005 року є власником житлового
будинку по АДРЕСА_1 і за нею рішенням
виконавчого комітету Дзержинської
районної в м.Харкові ради закріплена
земельна ділянка площею 1092 кв.м. (а.с.4-9).

Земельна ділянка, якою користується
ОСОБА_3 межує з земельною ділянкою
ОСОБА_1, яка мешкає у будинку АДРЕСА_2.

Згідно до ст.55 Закону України «Про
землеустрій» встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) проводиться відповідно до
топографо-геодезичних і
картографічних матеріалів.
Встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) здійснюється на
основі технічної документації із
землеустрою, якою визначається
місцеположення поворотних точок меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості). Межі земельної ділянки в
натурі (на місцевості) закріплюються
межовими знаками встановленого зразка.
Власники землі та землекористувачі,
зобов'язані дотримуватися меж
земельної ділянки, закріпленої в
натурі (на місцевості) межовими знаками
встановленого зразка. Межові знаки
здаються за актом під нагляд на
збереження власникам землі та
землекористувачам.

Відповідно до Інструкції про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, затвердженої наказом
Державного комітету України з
земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376
та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 16 червня 2010 р. за N 391/17686
, визначено, що межові знаки, які
встановлені з метою закріплення меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) до набрання чинності цим
наказом, є дійсними і підлягають заміні
лише при добровільному зверненні
власника (користувача) земельної
ділянки. Межі земельної ділянки в
натурі (на місцевості) закріплюються
межовими знаками, про що складається
відповідний акт. Власник земельної
ділянки має право вимагати від
власника сусідньої земельної ділянки
сприяння встановленню твердих меж, а
також відновленню межових знаків у
випадках, коли вони зникли,
перемістились або стали невиразними.

Позивачкою ОСОБА_3 ні до суду першої,
ні апеляційної інстанції не надано Акт
про встановлення межі та межових
знаків, які є складовою технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж переданої їй у
користування земельної ділянки в
натурі (на місцевості) після прийнятого
рішення виконавчим комітетом
Дзержинської районної в м.Харкові ради
по АДРЕСА_1.

Відповідно 213, 214 ЦПК України суд
повинен встановити та зазначити в
рішенні факти та відповідні їм
правовідносини, наявність порушення
прав і свобод, за захистом яких
спрямоване звернення.

У порушення наведених вимог закону суд
першої інстанції наявності порушення у
ОСОБА_3 права користування земельною
ділянкою зі сторони домоволодіння по
АДРЕСА_2 належним чином не перевірив,
також не звернув уваги на доводи
відповідача про те, що нею не допущені
будь-які порушення земельної ділянки
з боку АДРЕСА_1.

Посилання в рішенні суду першої
інстанції на висновки судової
будівельно-технічної експертизи № 1918
від 11 березня 2009 року є безпідставним,
оскільки будь-яких висновків щодо
порушення відповідачкою меж земельних
ділянок експертиза не містить.

Зазначеним висновком судової
будівельно - технічної експертизи
встановлено, що при проведенні
експертизи проводились заміри
земельних ділянок кварталу і виявлено,
що лінійні розміри земельних ділянок
кварталу змінились у зв'язку з чим
експерт вказав, що надати однозначний
висновок, що зменшення земельної
ділянки позивачки відбулось за рахунок
збільшення земельної ділянки
відповідачки ОСОБА_1 не уявляється
можливим.

Суд першої інстанції вказані і
суперечності не усунув, не вияснив чи
встановлювались межові знаки між
спірними земельними ділянками, не
звернув уваги, що на час звернення
позивачки до суду вона не послалась на
докази, які б свідчили про порушення
відповідачкою її прав щодо
користування земельною ділянкою.

Враховуючи, що позивачкою не доведено,
яким чином змінилася площа спірних
земельних ділянок, за рахунок чого і в
якому розмірі відбулося, на думку
позивачки, зміщення межі між
земельними ділянками по АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1 та захоплення земельної
ділянки ОСОБА_1 рішення суду про
задоволення позову ОСОБА_3 не можна
визнати законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За таких підстав рішення суду першої
інстанції в частині зобов'язання
ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку,
площею 65,1 кв.м. слід скасувати і
відмовити ОСОБА_3 у задоволенні її
позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови ОСОБА_3 у задоволенні
позову про першочергове визнання за
нею права на земельну ділянку площею
1092 кв.м. залишити без змін, оскільки
воно фактично сторонами не
оскаржується.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 02 грудня 2013 року в
частині зобов'язання ОСОБА_1 звільнити
земельну ділянку, площею 65,1 кв.м.
скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді