АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/774/1829/14
Головуючий в I інстанції -
Справа № 2-162/11
Доповідач - Городнича
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.,

суддів -
Лаченкової О.В., Григорченка Е.І.,

при секретарі - Косенко
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Вільногірського міського суду
Дніпропетровської області від 12 грудня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ майна придбаного під
час шлюбу та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна
подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з вищезазначеним позовом, який
згодом уточнила. В обґрунтування
позовних вимог посилалася на те, що
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем з 04.07.1992 року по липень 2010
року, від якого вони мають двох дітей.
28.12.2007 року сторонами за спільні кошти
придбано автомобіль «Шевроле Авео».
Крім того, на спільні кошти були
придбані будівельні матеріали та
виконувалися роботи з будівництва
будинку, будівництво якого до
теперішнього часу не завершено, в
експлуатацію будинок не введений.

Уточнивши під час розгляду справи свої
позовні вимоги, позивач просила
врахувати інтереси неповнолітньої
дитини сторін, визнати автомобіль
спільною сумісною власністю її та
відповідача в рівних долях. Визнати
незакінчений будівництвом будинок
спільною сумісною власністю позивача
та відповідача в рівних долях.
Здійснити поділ майна згідно
запропонованого позивачем варіанту, а
саме: залишити їй у власність
автомобіль «Шевроле Авео», залишити у
власності відповідача будинок,
стягнути з неї на користь відповідача
грошову компенсацію в різниці вартості
спільного майна, згідно із
запропонованим нею варіантом (т. 2 а.с. 50,
51).

У квітні 2011 року ОСОБА_2 подав
зустрічну позовну заяву, уточнивши
позовні вимоги, просив визнати за ним
та ОСОБА_1 право часткової власності на
майно (в тому числі на автомобіль) по 1/2
частці за кожним, визнати за ним право
власності на автомобіль «Шевроле
Авео», припинити його право власності
на 1/4 частину спірної квартири; визнати
за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку
вказаної квартири, стягнути з неї
компенсацію (т. 1 а.с. 51, 99)

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1
в своєму позові зазначила не все майно,
яке ними набуто за час шлюбу, а тому
підлягає поділу. Зокрема, йому та
ОСОБА_1 на праві спільної часткової
власності належить кожному по 1/4 частці
квартири.

Рішенням Вільногірського міського
суду Дніпропетровської області від 12
грудня 2013 року позовні вимоги позивача
задоволені частково. Зустрічний позов
- задоволено частково. Визнано
автомобіль «Шевроле Авео» об'єктом
спільної сумісної власності ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 в рівних долях по 1/2 частці за
кожним. Визнано незакінчений
будівництвом будинок, який
розташований на земельній ділянці
АДРЕСА_2 об'єктом спільної сумісної
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних
долях. В задоволенні решти позовних
вимог за первісним та зустрічним
позовами сторін відмовлено. Вирішено
питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просить змінити рішення суду в частині
відмови в визнанні за нею права
власності на автомобіль та стягнення
компенсації на користь відповідача та
постановити нове рішення, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню
в частині визнання спірного автомобіля
«Шевроле Авео» об'єктом спільної
сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
рівних долях по 1/2 частці за кожним з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції керувався положеннями ч. 2, 3
ст. 325 ЦК України, ч. 2 ст. 331 ЦК України, ч.
3 ст. 368 ЦК України, ст. 372 ЦК України, ст.
60, 69, 70, 71, СК України, постановою
Пленуму ВС України від 21.11.2007 року № 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі з
04.07.1992 року по липень 2010 року (т. 1 а.с. 5).

Від шлюбу мають двох дітей - син ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 6,7).

Сторонами під час шлюбу придбано
автомобіль «Шевроле Авео», що
підтверджується копією договору
купівлі-продажу автомобіля № 2485 від 28
грудня 2007 року та право власності на
вказаний автомобіль зареєстровано за
ОСОБА_2, який має водійське посвідчення
(т. 1 а.с. 8-14, 109).

Рішенням Зарічанської сільської ради
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області від 30.11.1999
року, № 14, виділено для будівництва та
обслуговування будинку земельну
ділянку АДРЕСА_2 ОСОБА_2 площею 0,13 Га., з
яких 0, 10 га. для будівництва та
обслуговування житлового будинку, що
підтверджується витягом з
відповідного рішення та довідкою від
22.02.2011 року за вих. № 246 (т. 1 а.с. 103, 104).

На зазначеній земельній ділянці
розміщений недобудований будинок
дачного типу, який знаходиться у стані
незавершеного будівництва. В
господарських книгах виконкому даний
будинок не зареєстрований так, як він
не введений в експлуатацію (т. 1 а.с. 105).

В матеріалах справи містяться копії
квитанцій на будматеріали, придбані
ОСОБА_5 (батьком відповідача), а саме:
вимога № 397, квитанція № 780 від 13.12.1991
року, квитанція № 201 від 28.05.1993 року, від
23.12.1991 року, дублікатами чеків № 89, 3076, 107
від 1992 та 1994 років, квитанція № 3809 від
05.11.1991 року, товарний чек № 76,87 від 19.01.2005
року та від 21.01.2003 року відповідно (т. 1
а.с. 87-92).

Згідно висновку експерта
автотоварознавця по визначенню
ринкової вартості КТЗ № 2792-12 від 13.08.2012
року дійсна вартість легкового
автомобіля «Шевроле Авео» складає 67545
грн. 10 коп. (т. 1 а.с. 170-181).

Згідно копії витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
квартира за адресою: АДРЕСА_1, є
власністю сторін та їх дітей. Вказана
квартира приватизована у 2005 році (т. 1
а.с. 210). В матеріалах справи міститься
також технічний паспорт на вказану
квартиру (т. 1 а.с. 211-212, 236-238).

Згідно висновку № 1778/1779-13 судової
будівельно-технічної експертизи по
цивільній справі № 2-162/11, який складено
24.09.2013 року, середньо ринкова вартість
зазначеної квартири станом на вересень
2013 року складає: 102 607 грн. Вартість 1/4
частки квартири від її середньо
ринкової вартості станом на вересень
2013 року складає: 25651 грн. 75 коп. (т. 2 а.с.
5-18)

Згідно висновку експертного
будівельно-технічного дослідження №
392/06-13, складеного 18.06.2013 року, ринкова
вартість дачного будинку АДРЕСА_2 (з
округленням і без урахування ПДВ): 18824
грн. (т. 2 а.с. 32).

З урахуванням викладеного суд першої
інстанції дійшов до висновку, що
спірний автомобіль «Шевроле Авео»
придбано під час знаходження сторін у
шлюбі, для забезпечення потреб сім'ї та
визнав його об'єктом спільної сумісної
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних
долях по 1/2 частці за кожним, а спірний
недобудований будинок є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
оскільки був побудований сторонами у
період перебування в зареєстрованому
шлюбі в інтересах сім'ї спільною
працею та за допомогою їх батьків.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині визначення порядку розподілу
майна, який запропоновано сторонами,
суд керувався положеннями п. 25 Пленуму
Верховного Суду України від 21.11.2007 року
№ 11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» та ст. 71 СК
України. Також посилався на те, що
присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно допускається лише за його
згодою, яку в процесі судового розгляду
обидві сторони не висловили. Тому суд
не має можливості присудити спірний
автомобіль будь-кому з колишнього
подружжя. Окрім цього сторони до суду з
позовами з підстав передбачених ст. 365
ЦК України не зверталися, ОСОБА_1 внесла
гроші на депозит суду в меншому
розмірі, ніж половина вартості
спірного автомобіля, яка встановлена
експертним висновком, а тому
неподільні речі набуті подружжям за
час шлюбу визнано об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Однак з висновками суду в частині
визнання спірного автомобіля «Шевроле
Авео» об'єктом спільної сумісної
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних
долях по 1/2 частці за кожним повністю
погодитися не можна.

Згідно положень ч. 1 ст. 71 СК
України, майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Згідно до ч.
4 ст. 71 СК України, згода одного з
подружжя на компенсацію вартості його
частки в спірному майні, обов'язкової є
лише щодо нерухомого майна, про що
також роз'яснено в постанові Пленуму ВС
України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя». В разі ж внесення на депозит
суду вартості частки спірного майна
іншого подружжя, грошова компенсація
чинним законодавством допускається,
тим більше, що спір стосується рухомого
майна. Згідно ч. 2 ст. 71 СК України
неподільні речі присуджується одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

ОСОБА_1 було внесено на депозит
суду вартість 1/2 частки спірного
автомобіля (т.2 а.с. 56). До суду
апеляційної інстанції апелянтом
надано документ про те, що нею
здійснено доплату вартості спірного
автомобіля в розмірі 9 412 грн., яка
внесена на депозит суду першої
інстанції (т. 2 а.с.94-95).

За таких обставин колегія суддів
вважає за можливе частково
задовольнити апеляційну скаргу та
визнати за визнати за ОСОБА_1 право
власності на спірний автомобіль
«Шевроле Авео» та передати ОСОБА_2
грошові кошти у розмірі 33 772 грн. 55 коп.,
внесені на депозитний рахунок № НОМЕР_3
у ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області
МФО 805012, як компенсація за 1/2 частки
автомобіля «Шевроле Авео».

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Вільногірського міського суду
Дніпропетровської області від 12 грудня
2013 року в частині визнання автомобіля
«Шевроле Авео», виробник ЗАТ «ЗАЗ»,
двигун № НОМЕР_1, кузов НОМЕР_4,
реєстраційний номер НОМЕР_2 об'єктом
спільної сумісної власності ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 в рівних долях по 1/2 частці за
кожним скасувати.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
автомобіль «Шевроле Авео», виробник
ЗАТ «ЗАЗ», двигун № НОМЕР_1, кузов
НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Грошові кошти в розмірі 33 772 грн. 55 коп.
покладені ОСОБА_1 на депозитний рахунок
№ НОМЕР_3 у ГУ ДКСУ у Дніпропетровській
області МФО 805012, як компенсація за 1/2
частки автомобіля «Шевроле Авео»,
виробник ЗАТ «ЗАЗ», двигун № НОМЕР_1,
кузов НОМЕР_4, реєстраційний номер
НОМЕР_2, дійсна (ринкова) вартість якого
складає 67 545 грн. 10 коп., передати
відповідачу ОСОБА_2.

В іншій частині рішення суду - залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: