Справа № 390/196/14-ц
Провадження №2-к/390/1/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2014 р. Кіровоградський
районний суд Кіровоградської області в
складі:

головуючого - судді Гершкул І.М.,

при секретарі Чирва В.О.,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді
клопотання ОСОБА_1, яка діє на підставі
довіреності в інтересах ОСОБА_2, про
надання дозволу на примусове виконання
на території України рішення мирового
судді судової дільниці №1 Савинського
району Іванівської області Російської
Федерації від 02.09.2003 року про стягнення
з ОСОБА_3 аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності
в інтересах ОСОБА_2, звернулась до суду
із клопотанням про надання дозволу на
примусове виконання на території
України рішення мирового судді судової
дільниці №1 Савинського району
Іванівської області Російської
Федерації від 02.09.2003 року, яким стягнуто
з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь
ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1000 рублів
щомісячно на утримання доньки - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи стягнення з
11.08.2003 року і до повноліття доньки. В
якості обґрунтування клопотання
зазначено, що боржник у добровільному
порядку відмовляється виконувати
рішення суду, а тому його необхідно
звернути на примусове виконання.

Представник стягувача ОСОБА_2 за
довіреністю ОСОБА_1 підтримала
клопотання та просила його
задовольнити.

Представник боржника ОСОБА_3 за
довіреністю ОСОБА_6 заперечив проти
задоволення клопотання, оскільки
боржника не повідомлено належним чином
про винесення рішення іноземним судом.
Боржник дізнався про існування рішення
суду лише отримавши матеріали даного
клопотання.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали
клопотання, суд вважає, що клопотання
не підлягає задоволенню, виходячи з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст.390 ч.1 ЦПК України
рішення іноземного суду (суду
іноземної держави; інших компетентних
органів іноземних держав, до
компетенції яких належить розгляд
цивільних чи господарських справ;
іноземних чи міжнародних арбітражів)
визнаються та виконуються в Україні,
якщо їх визнання та виконання
передбачено міжнародним договором,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або за
принципом взаємності.

Згідно вимог ст.396 ч.2 п.2 ЦПК України
якщо міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, такі випадки не
передбачено, у задоволенні клопотання
може бути відмовлено, якщо сторона,
стосовно якої постановлено рішення
іноземного суду, була позбавлена
можливості взяти участь у судовому
процесі через те, що їй не було належним
чином повідомлено про розгляд справи.

Україна та Російська Федерація є
учасниками Конвенції про правову
допомогу і правові відносини у
цивільних, сімейних і кримінальних
справах від 22.01.1993 року, яка набрала
чинності для України 14.04.1995 року, а для
Російської Федерації 10.12.1994 року.

Статтею 53 частиною 2 пунктом «Б»
Конвенції передбачено, що клопотання
про визнання та примусове виконання
рішення суду іноземної держави повинно
містити документ, з якого випливає, що
сторона, проти якої було винесене
рішення, що не прийняла участі в
процесі, була в належному порядку і
вчасно викликана в суд, а у випадку її
процесуальної недієздатності була
належним чином представлена.

Статтею 55 пунктом «Б» Конвенції
передбачено, що у визнанні рішень і у
видачі дозволу на примусове виконання
може бути відмовлено у випадку, якщо
відповідач не прийняв участі в процесі
внаслідок того, що йому або його
уповноваженому не був вчасно і належно
вручений виклик до суду.

Судом встановлено, що рішенням
мирового судді судової дільниці №1
Савинського району Іванівської
області Російської Федерації від 02.09.2003
року стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1000
рублів щомісячно на утримання доньки -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи
стягнення з 11.08.2003 року і до повноліття
доньки (а.с.3-4). Вказане рішення набрало
законної сили 13.09.2003 року, а тому 15.09.2003
року було видано виконавчий лист (а.с.5).
Довідка №13925/13/19/37 від 21.10.2013 року, яку
видано начальником РОСП, свідчить, що
вказаний вище виконавчий лист не
приймався на виконання, оскільки
боржник проживає на Україні. Згідно
довідки №72 від 19.02.2013 року вбачається,
що відповідач по справі ОСОБА_3
повідомлявся про місце і час розгляду
справи, проте не з'явився в судове
засідання, причини неявки не повідомив
(а.с.6), однак вказана довідка не містить
інформації, яка дає змогу з'ясувати чи
повідомлено особу, проти якої було
винесене рішення, а саме відповідача по
справі - ОСОБА_3, належним чином у
встановлений Конвенцією спосіб про
розгляд справи. Будь-які інші
матеріали, які дають змогу з'ясувати
вказані обставини клопотання не
містить та представник стягувача не
змогла пояснити в судовому засіданні.

Таким чином, судом встановлено, що
ОСОБА_3 викликався в судове засідання,
яке проведено мировим суддею судової
дільниці №1 Савинського району
Іванівської області Російської
Федерації, проте суду не надано
належних доказів, які свідчать, що
відповідачем отримано виклик до суду
відповідно порядку повідомлення про
місце та час розгляду справи, який
визначено Конвенцією.

За таких обставин, суд вважає, що не
підлягає задоволенню клопотання про
надання дозволу на примусове виконання
на території України рішення мирового
судді судової дільниці №1 Савинського
району Іванівської області Російської
Федерації від 02.09.2003 року про стягнення
з ОСОБА_3 аліментів.

Керуючись ст.ст.390-397 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1, яка діє на
підставі довіреності в інтересах
ОСОБА_2, про надання дозволу на
примусове виконання на території
України рішення мирового судді судової
дільниці №1 Савинського району
Іванівської області Російської
Федерації від 02.09.2003 року про стягнення
з ОСОБА_3 аліментів - залишити без
задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області
І.М. Гершкул