Справа №104/103/14-ц
Провадження №2/104/74/14
28 січня 2014 року Білогірський районний
суд Автономної Республіки Крим у
- судді Гребенніковій
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до виконавчого комітету
Василівської сільської ради
Білогірського району АР Крим,
Реєстраційної служби Білогірського
районного управління юстиції АР Крим
про визнання договору купівлі-продажу
позивач звернулась до суду з
позовом до виконавчого комітету
Василівської сільської ради
Білогірського району АР Крим,
Реєстраційної служби Білогірського
районного управління юстиції АР Крим
про визнання договору про
купівлю-продажу квартири, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
укладеної між ОСОБА_2 та КСП
«Співдружність» дійсним.
Свої вимоги мотивує тим, що вона
10.04.1996 року уклала договір
купівлі-продажу з КСП «Співдружність».
Відповідно до цього договору КСП
«Співдружність» передало їй у
власність квартиру, за адресою:
АДРЕСА_2, загальною площею 53,5 кв.м.
Відповідно до умов договору вона
сплатила 750 грн. У 2013 році у ОСОБА_2
виникла необхідність у продажі
вищезазначеної квартири у зв'язку з
переїздом на нове місце проживання,
однак при зверненні до Реєстраційної
служби дізналась, що договір
купівлі-продажу від 10.04.1996 року не може
бути визнаний дійсним, оскільки
відсутнє його нотаріальне посвідчення.
Квартира на балансі ТОВ
«Співдружність» не знаходиться. ТОВ
«Співдружність» заснована не на майні
КСП «Співдружність», відтак не є його
правонаступником. Враховуючи те, що
фактичне укладання договору
купівлі-продажу відбулось, угода
виконана в повному обсязі, однак
нотаріально посвідчити договір не має
можливості у зв'язку з ліквідацією КСП
«Співдружність», просить визнати
договір купівлі-продажу між нею та КСП
«Співдружність» від 10.04.1996 року
В судовому засіданні представник
позивача на позові наполягав, просив
його задовольнити з підстав,
викладених в позовній заяві. Проти
винесення заочного рішення не
Представник відповідача -
виконавчого комітету Василівської
сільської ради Білогірського району АР
Крим в судове засідання не з'явився,
надав телефонограму з проханням
розглянути справу за його відсутністю
на розгляду суду.
Представник відповідача -
Реєстраційної служби Білогірського
районного управління юстиції АР Крим в
судове засідання не з'явився, надав
телефонограму з проханням розглянути
справу за його відсутністю на розгляду
суду.
Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд
вважає за можливе розглянути справу за
відсутністю представників
відповідачів, оскільки наявних у
справі матеріалів достатньо для
з'ясування прав і взаємовідносин
Зі згоди позивачки, дотримуючись
вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає за
можливе провести заочний розгляд по
даній справі та ухвалити заочне
рішення.

Суд, заслухавши представника
позивача, дослідивши матеріали справи
та оцінивши докази в їх сукупності,
дійшов до висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог,
зазначених та доведених ним обставин.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Статтею 1 Цивільного процесуального
кодексу України передбачено, що
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оскаржених
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Приписами ч.1 ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом
своїх порушених, невизнаних або
оскаржених прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 Цивільного
процесуального кодексу України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Судовим розглядом встановлено і
підтверджується матеріалами справи, що
10.04.1996 року між КСП «Співдружність» та
ОСОБА_2 укладено договір
купівлі-продажу квартири, за адресою:
АДРЕСА_2.

Згідно з довідкою виконавчого
комітету Василівської сільської ради
Білогірського району АР Крим
вбачається, що житловий будинок по
АДРЕСА_2 на балансі Василівської
сільської ради не рахується (а.с.7).

У квартирі АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_2
та квартира числиться за нею, що
підтверджується записами в
погосподарській книзі №02 стор. 82,
рахунок НОМЕР_1 та підтверджується
довідкою Василівської сільської ради
від 19.12.2013 року (а.с.8).

Місце знаходження квартири АДРЕСА_2,
підтверджується копією технічного
паспорту (а.с.9-12).

Дійсна вартість квартири АДРЕСА_2
становить 76522 грн., що підтверджується
копією висновку про вартість майна
(а.с.1).

Відповідно до довідки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
28.11.2011 року, запису про проведення
реєстраційних дій КСП «Співдружність»
не знайдено.

Між сторонами була досягнута
взаємозгода по всім істотним умовам
договору, ОСОБА_2 сплатила КСП
«Співдружність» обумовлену суму,
останній передав покупцю документи на
квартиру. Позивачка фактично вступила
у володіння і розпорядження майном,
після укладення правочину провела
поточний ремонт, доглядала за майном,
тобто правочин між сторонами фактично
відбувся.

Відповідно до п. 4. Прикінцевих та
перехідних положень цього Кодексу,
Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Крім того, в пункті 9 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
Кодексу України від 16 січня 2003 року
зазначено, що до договорів, які були
укладені до 1 січня 2004 року і
продовжують діяти після набрання
чинності Цивільним кодексом України,
застосовуються правила цього Кодексу
щодо підстав, порядку і наслідків зміни
або розірвання договорів окремих видів
незалежно від дати їх укладення.

Зі змісту договору купівлі-продажу
від 10.04.1996 року та матеріалів справи
вбачається, що вказаний договір
укладено до 01 січня 2004 року і що
зобов'язання за ним повністю виконані,
а тому до спірних правовідносин
необхідно застосовувати норми
Цивільного кодексу УРСР.

Згідно до ст. 227 ЦК України, в
редакції 1963 року, що діяв на момент
вчинення даного правочину, договір
купівлі-продажу жилого будинку
повинен бути нотаріально посвідчений,
якщо хоча б однією з сторін є
громадянин. Недодержання цієї вимоги
тягне недійсність договору (стаття
47 цього Кодексу). Договір
купівлі-продажу жилого будинку
підлягає реєстрації у виконавчому
комітеті місцевої Ради народних
депутатів.

В силу ст. 47 ЦК України, в
редакції 1963 року, нотаріальне
посвідчення угод обов'язкове
лише у випадках, зазначених у
законі. Недодержання в цих випадках
нотаріальної форми тягне за собою
недійсність угоди з наслідками,
передбаченими частиною другою статті
48 цього Кодексу.

Разом з тим ч. 2 ст. 47 ЦК
України передбачено, якщо одна з
сторін повністю або частково виконала
угоду, що потребує нотаріального
посвідчення, а друга сторона
ухиляється від нотаріального
оформлення угоди, суд вправі за вимогою
сторони, яка виконала угоду, визнати
угоду дійсною. В цьому
разі наступне нотаріальне
оформлення угоди не вимагається.

Згідно роз'яснення п. 4
Постанови Пленуму Верховного суду
України, N 3 від 28.04.78 року «Про судову
практику в справах про визнання угод
недійсними», яка була дійсна на час
виникнення спірних правовідносин, з
підстав недодержання нотаріальної
форми визнаються недійсними тільки
угоди, які відповідно до чинного
законодавства підлягають
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, зокрема, договори
довічного утримання; застави,
купівлі-продажу, в тому числі при
придбанні на біржових торгах) міни або
дарування жилого будинку (квартири)
чи його (її) частини; дарування
іншого майна на суму понад 500 крб. і
валютних цінностей на суму понад 50 крб.
Якщо така угода виконана
повністю або частково однією
з сторін, а друга сторона
ухиляється від її
нотаріального оформлення, суд на
підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою
сторони, яка виконала угоду,
її правонаступників або прокурора
вправі визнати угоду дійсною».

Статтею 657 ЦК України, в редакції
2003 року, передбачено що, договір
купівлі - продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна полягає в письменний
формі і підлягає нотаріальному
посвідченню і державній реєстрації.

Відповідно до ст. 203 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом, і має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 321 ЦК України
передбачено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений
у його здійсненні. Особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України,
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або
незаконність набуття права
власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК
України, власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у випадку втрати ним документа,
що засвідчує його право власності.

Таким чином, оскільки судом
встановлено, що умови договору купівлі
- продажу квартири від 10.04.1996 року
виконані між сторонами за договором
належними чином, позивачем вартість
проданої квартири сплачена повністю,
квартира перейшла у власність покупця,
але у зв'язку з тим, що договір належним
чином не був оформлений та ліквідацією
КСП "Співдружність" і відсутності його
правонаступника, позивач позбавлений
можливості оформити право власності на
квартиру, а тому суд вважає за
необхідне позов задовольнити.

Керуючись ст.ст. 15, 657 ЦК України,
ст.ст. 1,4,1011,60 ЦПК України, ст. 47, 153, 227 ЦК
України 1963 року, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу
квартири, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_2 та КСП
"Співдружність" 10.04.1996 року, дійсним.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено
позивачем в апеляційному порядку до
Апеляційного суду АР

Крим через Білогірський районний суд
шляхом подання апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення
рішення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий: /підпис/ З оригіналом
згідно. Н.О. Гребеннікова
секретар:

Рішення не набрало законної сили.

Суддя Білогірського районного суду АР
Крим Н.О. Гребеннікова секретар: