АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/193/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/191/К/14
Доповідач - Братіщева Л.А.
У Х В А Л А

Іменем України

20 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Турік
В.П.

при секретарі: Кузьміній Н.В.

за участю: відповідача ОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу від 23 серпня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу, за
розписками,-

В С Т А Н О
В И Л А:

Позивач ОСОБА_3 14 січня 2013 року
звернувся з позовом до ОСОБА_2 про
повернення боргу, в обґрунтування
позовних вимог посилався на те, що
25.03.2009 року ОСОБА_2 попросила у позивача
в борг гроші в сумі 24400 грн., говорила, що
вони їй потрібні для роботи, тобто для
відправки осіб за кордон на роботу.

Позивач передав 24400 грн., а відповідач
написала йому розписку, зобов'язавшись
повернути гроші до 25.03.2010 року.

Через три місяці відповідач знову
попросила у позивачки 10000 грн.,
пояснивши , що для цієї ж роботи.
Позивач дав відповідачу гроші в сумі
10000 грн.,а відповідачка знову написала
розписку, в якій зобов'язалась
повернути гроші до 01.03.2010 року.

До теперішнього часу відповідачка
позивачу не повернула гроші, поясняючи,
що вона їх не має. Тому він просив
стягнути з ОСОБА_2 борг за борговим
розсипками в сумі 10 000 грн., 24 400 грн., та 3%
річних -24 768 грн.,а всього 59168 грн.

Заочним рішенням Дзержинського
районного суду м. Кривого Рогу від 23
серпня 2013 року позовні вимоги позивача
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
позивача ОСОБА_3 суму боргу в розмірі
59168 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в сумі 590 грн.

Ухвалою суду від 23 вересня 2013 року
ОСОБА_2 відмовлено перегляді заочного
рішення.

В апеляційній скарзі відповідач
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового рішення про
відмову у задоволенні позову, оскільки
суд першої інстанції дійшов невірного
висновку стосовно того, що вона є
боржником, оскільки боргові розписки
знаходяться у неї та позивач отримував
від неї грошові кошти, що
підтверджується поштовими переводами.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Суд вірно встановив обставини справи,
дав їм належну оцінку і обґрунтовано,
відповідно до норм матеріального та
процесуального закону, задовольнив
позовні вимоги.

Так судом першої інстанції
встановлено, що 25.03.2009 року відповідач
ОСОБА_2 попросила у позивача в борг
гроші в сумі 24400 грн. , говорила, що вони
їй потрібні для роботи, тобто для
відправки осіб за кордон на роботу.

Позивач передав 24400 грн., а відповідач
написала йому розписку, зобов'язавшись
повернути гроші до 25.03.2010 року(а.с. 105 ).

Через три місяці відповідач знову
попросила у позивача 10000 грн.,
пояснивши, що для цієї ж роботи. Позивач
дав відповідачу гроші в сумі 10000 грн., а
відповідачка знову написала розписку
24.06.2009 року, в якій зобов'язалась
повернути гроші до 01.03.2010 року(а.с.106 ).

Однак відповідачем позика не була
повернута, таким чином взяте на себе
зобов'язання повернути грошові кошти
вона не виконала.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог позивача суд першої
інстанції виходив з того, що між
позивачем і відповідачем був укладений
договір позики, який не виконаний
відповідачем належним чином.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно із ст. ст.1047 ЦК України Договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять
разів перевищує встановлений законом
розмір неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути
борговий документ або видати розписку
боржник має право затримати виконання
зобов'язання. У цьому разі настає
прострочення кредитора.

Частина 1 ст. 1049 ЦК України покладає на
позичальника обов'язок повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Як передбачено ч.3 ст. 1049 ЦК України,
позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок. Тобто зобов'язання
позичальника припиняються належним
виконанням і з цього часу боржник є
особою, яка повністю виконала свої
боргові зобов'язання, про що також
зазначено й в ст. 599 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції щодо
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором позики
відповідають встановленим обставинам
справи та підтверджується борговими
розписками ОСОБА_2,які знаходились у
позивача і оригінали яких надані
апеляційному суду (а.с.105-106), також і
поясненнями ОСОБА_2, яка при розгляді
справи в апеляційному суді визнала
наявність боргу в сумі 24 400 грн. згідно
розписки від 25.03.2009 року та в сумі 10 000
грн. за розпискою від 24.06.2009 року, але не
визнає стягнення з неї 24768 грн., тобто 3%
річних від простроченої суми.

Але судом першої інстанції, як вважає
колегія, обґрунтовано відповідно до
вимог ч.2 ст.625 , ч.1 ст.1050 ЦК України
стягнуто 3% річних від простроченої
суми в розмірі 24 768 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те,що
відповідач поштовими переводами
частково повернула борг безпідставні,
а долучені до апеляційної скарги
квитанції не свідчать про перечислення
грошей саме по борговим розпискам від
25.03.2009 року та 24.06.2009 року враховуючи і
те, що ОСОБА_2 мала борг перед позивачем
і по іншим борговим розпискам: від
16.01.2008 року,21.12.2008 року, 05.09.2008 року(а.с.
107-109), що не заперечує і сама ОСОБА_2

Інші доводи, викладені в апеляційній
скарзі, не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів, оскільки вони
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгодою з висновками суду
по їх оцінці.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд
першої інстанції в достатньо повному
обсязі встановив права і обов'язки
сторін, обставини по справі, перевірив
доводи і дав їм належну правову оцінку,
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
висновки суду відповідають обставинам
справи, в той час як доводи апеляційних
скарг є необґрунтованими, тому
апеляційні скарги слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції -
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Дзержинського
районного суду м. Кривого Рогу від 23
серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: