АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого -
судді Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський банк розвитку» на
ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 22 листопада 2013р. про відмову у
задоволенні заяви про забезпечення
позову Публічного акціонерного
товариства «Всеукраїнський банк
розвитку» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

встановила:

ухвалою суду від 22 листопада 2013р.
відмовлено у задоволенні заяви ПАТ
«Всеукраїнський банк розвитку» про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на автомобіль «Форд», який
належить відповідачу ОСОБА_1

У поданій апеляційній скарзі
позивач просить ухвалу суду скасувати
та постановити ухвалу про накладення
арешту на автомобіль.

Апелянт посилається на те, що суд
безпідставно не взяв до уваги
неможливість банку оглянути предмет
застави, так як відповідач не виконав
вимог банку про дострокове повернення
кредиту та ігнорує вимоги банку.

Апелянт та відповідач, будучи належним
чином повідомленими про день та час
розгляду апеляційної скарги (с.с.85), у
судове засідання не з'явилися, апелянт
направив заяву про розгляд справи у
відсутність його представника, тому
відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія
суддів розглянула апеляційну скаргу у
їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, вивчивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає, що вона задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви
про забезпечення позову, суддя виходив
із відсутності підстав вважати, що
невжиття забезпечення позову може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, так як
автомобіль є предметом застави
відповідно до договору, укладеного між
сторонами.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду, так як він
відповідає наявним матеріалам справи
та ґрунтується на нормах
процесуального права.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити заходи по забезпеченню
позову. Забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 22 грудня 2006р. "Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/2260/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Ластовка Н.Д.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.про забезпечення позову" роз'яснено,
що розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд має

- 2 -

з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову,
з'ясувати обсяг позовних вимог, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним договором
у сумі 309 534,89грн.

До позовної заяви доданий договір
застави рухового майна, відповідно до
якого для забезпечення виконання
зобов'язань за вищезазначеним
договором, відповідач передав позивачу
у заставу автомобіль марки «Форд»,
державний номер НОМЕР_1.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду про недоцільність
накладення арешту на предмет застави у
порядку забезпечення позову, оскільки
відповідно до договору застави на
даний автомобіль накладено заборону на
його відчуження і повторного
накладення арешту на предмет застави
необхідності не має.

Доводи апелянта про те, що відповідач
не виконує вимоги банку про дострокове
повернення кредиту, а також неможливо
знайти предмет застави, на думку
колегії суддів, не може бути підставою
для забезпечення позову шляхом
накладення арешту на предмет застави,
так як це суперечить положенням ст. 151
ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що суд не
порушив норми процесуального права при
постановленні оскаржуваної ухвали,
тому підстав для її скасування не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Всеукраїнський банк розвитку»
відхилити, ухвалу Дніпровського
районного суду м. Києва від 122 листопада
2013р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, оскарженню у
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: