Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/592/14
Головуючий у 1-й інстанції: Урупа І.В.
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

Краснокутської
О.М.

Сапун О.А.,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Державного навчального закладу
«Мелітопольський професійний ліцей
залізничного транспорту» на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 10 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Державного навчального закладу
«Мелітопольський професійний ліцей
залізничного транспорту» про
поновлення на роботі та стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до Державного
навчального закладу «Мелітопольський
професійний ліцей залізничного
транспорту» про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що наказом № 540 - II від 24
серпня 1974 року вона була прийнята до
відповідача на посаду викладача хімії.
Наказом № 26 К від 16 вересня 2013 року її
звільнили з роботи у зв'язку зі
скороченням штату.

Вважає звільнення незаконним, оскільки
вона має переважне право на залишення
на роботі. До того ж її звільнили під
час тимчасової непрацездатності. З
03.09.2013 року по 16 вересня 2013 року включно
вона перебувала на лікарняному. До
роботи повинна була стати лише 17
вересня 2013 року, але адміністрація
ліцею в супереч вимогам частини 2
статті 40 КЗпП України звільнила її з
роботи з 16 вересня 2013 року.

Посилаючись на вказані обставини,
просила позов задовольнити, поновити
її на посаді викладача хімії
Державного навчального закладу
«Мелітопольський професійний ліцей
залізничного транспорту». Стягнути з
відповідача на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 10 грудня 2013 року позовну
заяву задоволено.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді викладача
хімії Державного навчального закладу
«Мелітопольський професійний ліцей
залізничного транспорту» з 16 вересня
2013 року.

Стягнуто з Державного навчального
закладу «Мелітопольський професійний
ліцей залізничного транспорту» на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
час вимушеного прогулу у сумі 3 434 грн. 35
коп. Вирішено питання про стягнення
судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
Державний навчальний заклад
«Мелітопольський професійний ліцей
залізничного транспорту» подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на незаконність та необґрунтованість
рішення, невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення
судом норм матеріального права,
просить рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 10 грудня 2013 року скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову
ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

У судове засідання апеляційного суду
Запорізької області представник
апелянта не з'явився, звернувся з
заявою про розгляд справи у його
відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, вислухавши пояснення
ОСОБА_3, її представника, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції у відповідності
до статті 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 307, статтею 308
ЦПК України передбачено, що за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін, якщо визнає, що рішення
постановлено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з того, що при її
звільнені відповідач допустив
порушення норм матеріального права,
які призвели до безпідставного
розірвання з позивачкою трудового
договору.

Вказаний висновок відповідає
фактичним матеріалам справа,
підтверджується наданими доказами.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 40
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, може бути
розірвано власником або уповноваженим
ним органом у випадках зміни в
організації виробництва і праці, я в
тому числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Частинами 1,2 статті 42 КЗпП України
передбачено, що при скороченні
чисельності чи штату працівників у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці переважне право на
залишення на роботі надається
працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності
праці і кваліфікації перевага в
залишення на роботі надається сімейним
- при наявності двох і більше
утриманців; особам, у сім'ях яких немає
інших працівників з самостійним
заробітком; працівникам з тривалим
безперервним стажем роботи на данному
підприємстві, в установі, організації
тощо.

З матеріалів справи вбачається, що
наказом № 540 - II від 24 серпня 1974 року
ОСОБА_3 була переведена на роботу до
відповідача на посаду викладача хімії,
пропрацювала у ліцеї безперервно майже
сорок років, являється спеціалістом
вищої категорії ( а. с. 3,4,6-8,12,67,74,169-172 ).

По причині відсутності договору з
підготовки кадрів від Придніпровської
залізниці за рядом професій, зменшення
плану прийому студентів на 2013 рік,
наказом № 12/К від 21 травня 2013 року «Про
зміни в організації праці та про
майбутнє звільнення працівників за
скороченням чисельності» прийнято
рішення про скорочення чисельності
працівників ліцею ( а. с.
25-26,137-140,156-163,182-185 ).

На підставі наказу № 26 К від 16 вересня
2013 року ОСОБА_3 була звільнена з посади
викладача у зв'язку зі скороченням
штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП
України ( а. с. 4 ).

Між тим, в ході вирішення спору
з'ясовано, що ОСОБА_3 має переважне
право на залишення її на роботі як
працівника з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.
Позивач безперервно пропрацювала у
відповідача майже сорок років, з 2001
року їй як викладачу присвоєна вища
кваліфікаційна категорія.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3
повністю відповідає кваліфікаційним
вимогам та має переважне право на
залишення на роботі перед іншими
працівниками.

Також з'ясовано, що при розірванні
трудового договору з позивачкою не
додержано положень частини 3 статті 40
КЗпП України щодо недопущення
звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
в період його тимчасової
непрацездатності.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 звільнена у період її
тимчасової непрацездатності, оскільки
відповідно до листка непрацездатності,
їй слід було стати до роботи 17 вересня
2013 року, маж тим звільнена позивачка з 16
вересня 2013 року на підставі наказу №
26/к від ( а. с. 4-5 ).

За змістом статті 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктом 1 статті
40 КЗпП України, може бути проведено
лише за попередньою згодою виборного
органу первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.
Власник або уповноважений ним орган
має право розірвати трудовий договір
не пізніш як через місяць з дня
одержання згоди профспілкової
організації.

З наданих документів вбачається, що
профспілковий комітет ПТУ-12 (ДНЗ
«МПЛЗТ») дав згоду на звільнення ОСОБА_3
на засіданні 10 червня 2013 року, між тим
наказ про звільнення позивачки видано
тільки 16 вересня 2013 року, тобто за
межами передбаченого законом строку (
а. с. 4-30 ).

Враховуючи фактичні обставини справи,
надані докази, суд першої інстанції
законно задовольнив позов ОСОБА_3 про
поновлення її на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. При цьому навів в рішенні
відповідні доводи, розрахунок розміру
середнього заробітку, що підлягає
стягненню, послався на норми
матеріального права. При розрахунку
середнього заробітку суд виходив з
того, що середньомісячна заробітна
плата позивачки дорівнює 1222 грн.39 коп.,
середньоденна заробітна плата
дорівнює 58 грн. 21 коп.

З часу звільнення ОСОБА_3 та до дня
винесення рішення пройшло 2 місяці та 17
робочих днів, тому стягненню підлягає
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 3 434 грн.35 коп.

В цій частині судове рішення є
обґрунтованим, підстав для його
скасування або зміни колегія суддів не
вбачає. Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати, що спір вирішено
неправильно.

Між тим, колегія вважає за необхідне
виключити з тексту судового рішення
обговорення питання щодо доцільності
залишення на роботі викладача ОСОБА_5,
оскільки висновок щодо цього виходить
за межі предмета позову.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Державного
навчального закладу «Мелітопольський
професійний ліцей залізничного
транспорту» задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 10 грудня 2013 року змінити.

Виключити з тексту судового рішення
обговорення питання щодо доцільності
залишення на роботі викладача ОСОБА_5

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: