________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/2051/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2014 року Київський районний суд м.
Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

при секретарі - Камінській О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
встановлення факту родинних відносин,
визнання договору недійсним, визнання
права власності в порядку спадкування
за законом, виселення, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, уточнивши у судовому засіданні
позовні вимоги, просить встановити
факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є рідним
батьком ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3;
визнати за ОСОБА_1, право власності на ?
частини квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
його рідної доньки - ОСОБА_8, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3; визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 від 27 березня 2009 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_11 та зареєстрований у
реєстрі за №1273; виселити з квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7;
стягнути з відповідачів судові
витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив їх задовольнити у повному
обсязі з підстав, зазначених у позові.
При цьому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3
померла донька ОСОБА_1 - ОСОБА_8, якій на
момент смерті на праві приватної
власності належало ? частини квартири
АДРЕСА_1. Інша ? частина вказаної
квартири належала на праві приватної
власності ОСОБА_9 Позивач своєчасно
звернувся до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини після
смерті доньки, однак йому було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом в зв'язку з
відсутністю у ОСОБА_1
правовстановлюючого документу на
спадкове майно та у зв'язку з
розбіжностями в написанні ім'я
померлої та прізвищ заявника та
померлої. В подальшому ОСОБА_1 дізнався
про рішення Київського районного суду
м. Одеси від 01 серпня 2008 року, яким за
ОСОБА_9,ОСОБА_10, ОСОБА_3 було визнано
право власності на квартиру АДРЕСА_1,
яке він оскаржував в апеляційній
інстанції і ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 30 листопада 2009
року зазначене рішення Київського
райсуду м. Одеси скасовано. 09 жовтня 2009
року позивач дізнався про договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який
був укладений 27 березня 2009 року та який
порушує права ОСОБА_1 як спадкоємця
першої черги за законом, а тому він
вимушений звернутись до суду з даним
позовом.

Представник відповідача ОСОБА_4 просив
у задоволенні позову відмовити,
посилаючись на те, що ОСОБА_4 є
добросовісним набувачем квартири
АДРЕСА_1, що дана квартира була придбана
нею замість іншої, яку вона продала у
лютому 2009 року. Зазначила, що на час
укладення договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 продавці - ОСОБА_10,
ОСОБА_3 та ОСОБА_9 мали право
відчужувати квартиру на підставі
чинного у той час рішення Київського
районного суду м. Одеси від 01 серпня 2008
року. Квартира придбана нею для
проживання її доньки - ОСОБА_5 та онука
ОСОБА_7, які проживають у даній квартирі
з 27 березня 2009 року, зареєстровані у ній
з 15 квітня 2009 року. Іншого житла, яке
належало б ОСОБА_4 на праві власності,
вона не має. Крім того, зазначила, що
позивачем ОСОБА_1 був пропущений строк
позовної давності для пред'явлення
позову в частині вимог про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 та про визнання права
власності на вказану квартиру та
просила суд відносно цих вимог
застосувати строк позовної давності
відповідно до ст.257 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2 просила у
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на те, що ОСОБА_1 звертався
до нотаріальної контори щодо отримання
спадщини після смерті ОСОБА_8, а не
ОСОБА_8, які є різними особами. Також
зазначила, що доказів, що ОСОБА_8 є його
дочкою, ОСОБА_1 не надав.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до судового засідання не
з'явилися, повідомлялися належним
чином, про причини неявки суд не
сповістили.

Вислухавши учасників процесу, свідків,
вивчивши матеріали справи, матеріали
справи №2-1559/2011, суд приходить до
наступного.

Як встановлено у судовому засіданні,
ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_16 Під
час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 в ОСОБА_1 та
ОСОБА_16 народилася донька, що
підтверджується свідоцтвом про
народження НОМЕР_4, виданим 21.07.1962 року
міським ЗАГС м. Одеси, актовий запис
№2023, в якому імена та прізвища
новонародженої та батьків зазначені
російською мовою, а саме: «отец -
ОСОБА_1», «мать - ОСОБА_16», «дочь -
ОСОБА_8», дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2,
місце народження - Одеса, тобто
відмінність у написанні імен та
прізвищ новонародженої та її батьків
була відсутня.

В подальшому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_16
було розірвано.

Дочка залишилася проживати з матір'ю -
ОСОБА_16, яка вдруге вийшла заміж за
ОСОБА_9, та прийняла прізвище нового
чоловіка - ОСОБА_16. Зазначене
підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу НОМЕР_1, виданого 22
липня 1977 року Усть-Уганською сільською
радою Сургутського району Тюменської
області.

На підставі свідоцтва про право
власності на житло від 12 березня 1998
року за №117501 (виданого російською
мовою) колишня дружина ОСОБА_16 - ОСОБА_16
та члени її сім'ї: «ОСОБА_8», ОСОБА_9,
ОСОБА_19 (мати ОСОБА_16) в порядку
приватизації отримали по ? частини
квартири АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_16 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
НОМЕР_2, виданим ІНФОРМАЦІЯ_4 відділом
РАГСу адміністрації м. Сургута Росії.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 04 жовтня 2002 року за
№3-3999 та Угоди про розподіл спадкового
майна від 04 жовтня 2002 року за №3-4002 ?
частину квартири АДРЕСА_1 після смерті
своєї матері - ОСОБА_16 прийняла в
спадщину донька - ОСОБА_8, тобто, при
оформленні документів українською
мовою прізвище, ім'я та по-батькові
доньки ОСОБА_16 - «ОСОБА_8» було
перекладено з російської на українську
мову як - «ОСОБА_8», внаслідок чого
з'явилися розбіжності в написанні
імені та прізвища однієї і тої самої
людини.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_20, ОСОБА_1, ОСОБА_21 та ОСОБА_22
підтвердили факт існування між ОСОБА_1
та ОСОБА_8 родинних відносин та
пояснили, що ОСОБА_1 дійсно є рідним
батьком ОСОБА_8 Показання свідків
ОСОБА_21 та ОСОБА_22 відносно того, що
ОСОБА_1 не брав участь у вихованні своєї
доньки ОСОБА_8 до уваги судом не
беруться як такі, що не відносяться до
предмету даного спору.

В судовому засіданні також були
оглянуті оригінали фотокарток, де
позивач ОСОБА_1 та померла ОСОБА_8
зображені в різних життєвих ситуаціях,
у різні періоди життя, в колі родини та
родичів, що сторонами по справі не
заперечувалося.

Відповідно до ст.256 ЦПК України суд
розглядає справи про встановлення
факту родинних відносин між фізичними
особами. У судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення» №5
від 31 березня 1995 року для розгляду в
порядку окремого провадження не може
бути прийнята заява про встановлення
факту родинних відносин, якщо заявник
порушує справу з метою підтвердити в
наступному своє право на жиле
приміщення або на обмін жилого
приміщення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування» №7
від 30 травня 2008 року справи про
спадкування розглядаються судами за
правилами позовного провадження, якщо
особа звертається до суду з вимогою про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення, які можуть вплинути на
спадкові права й обов'язки інших осіб
та (або) за наявності інших спадкоємців
і спору між ними.

Таким чином, сукупність досліджених в
судовому засіданні доказів, які
узгоджуються між собою, дає підставу
суду зробити висновок про те, що ОСОБА_1
(ІНФОРМАЦІЯ_1) є рідним батьком ОСОБА_8,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_23 - мати
ОСОБА_16

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 01 серпня 2007
року ОСОБА_8 прийняла в спадщину після
смерті ОСОБА_23 ? частину квартири
АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_8, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_3, виданим 03.09.2007 року Першим
відділом реєстрації актів цивільного
стану Приморського районного
управління юстиції м. Одеси та після її
смерті відкрилась спадщина у вигляді ?
частини квартири АДРЕСА_1.

10 жовтня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до
Третьої Одеської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_8, яка була прийнята Третьою
Одеською державною нотаріальною
конторою 28 лютого 2008 року та
зареєстрована за №949.

30 жовтня 2008 року на підставі листа
Третьої Одеської державної
нотаріальної контори під №7284 від 30.10.2008
року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом в зв'язку з відсутністю у
ОСОБА_1 правовстановлюючого документу
на спадкове майно та у зв'язку з
розбіжностями в написанні ім'я
померлої та прізвищ заявника та
померлої.

Не зважаючи на те, що ОСОБА_1 як батько
померлої ОСОБА_8 являвся єдиним
спадкоємцем першої черги за законом на
? частин квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_3, яким було відомо про
наявність спадкоємця, звернулися до
Київського районного суду м. Одеси з
позовом про визнання права власності
на квартиру АДРЕСА_1, під час розгляду
якого в порушення п.2 ч.2 ст. 119 ЦПК
України не надали суду інформацію
стосовно наявності спадкоємця першої
черги за законом після смерті ОСОБА_8

Рішенням Київського суду м. Одеси від 01
серпня 2008 року за ОСОБА_9 було визнано
право власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1 у порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_8, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3; за ОСОБА_9 було визнано
право власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1; розподілено спадкоємне майно
та визнано за ОСОБА_10 та ОСОБА_3 у рівних
частках за кожним право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

Отримавши зазначене рішення
Київського суду м. Одеси, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 і ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу від 27 березня 2009 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_11 та зареєстрованого у
реєстрі за №1273, продали спірну
квартиру ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 30 листопада 2009 року,
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 01 серпня 2008 року скасовано,
тобто зазначеною ухвалою були
скасовані підстави виникнення у
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3 права власності
на спірну квартиру, крім того квартира
АДРЕСА_1 вибула з володіння законного
спадкоємця першої черги за законом -
ОСОБА_1 не з його волі.

Згідно п.3.1. Листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування»
№24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року якщо
нотаріусом обґрунтовано відмовлено у
видачі свідоцтва про право власності
на спадщину, виникає цивільно-правовий
спір, що підлягає розглядові у
позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове
майно в судовому порядку є винятковим
способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Таким чином, у зв'язку з обґрунтованою
відмовою Третьої Одеської державної
нотаріальної контори у видачі ОСОБА_1
свідоцтва про право на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_8, суд
приходить до висновку про
правомірність звернення ОСОБА_1 до суду
з даним позовом.

Відповідно до ст.1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

ОСОБА_1 має право на спадкування за
законом у першу чергу спадщини, що
відкрилася після смерті його доньки -
ОСОБА_8, відповідно до вимог ст.1216 ЦК
України.

Відповідно до матеріалів справи, інших
спадкоємців першої черги, які у
встановленому законом порядку
прийняли спадщину, що відкрилася після
смерті ОСОБА_8, немає.

При таких обставинах суд вважає, що
вимоги ОСОБА_1 про визнання договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 27
березня 2009 року, укладеного між ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсним та
визнання за ним право власності на ?
частини спірної квартири АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.330 ЦК України якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

Згідно до ст.387 ЦК України власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Пунктом 3 ч.1 ст.388 ЦК України
передбачено, що якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно вибуло
з володіння власника або особи, якій
він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Враховуючи те, що спірна квартира
АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_4 в осіб,
які не мали права її відчужувати та
вибула з володіння законного
спадкоємця першої черги за законом -
ОСОБА_1 не з його волі, а іншим шляхом,
остання відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК
України підлягає витребуванню на
користь ОСОБА_1 шляхом виселення з неї
усіх проживаючих там осіб.

Відповідно до довідки №2428 з місця
проживання про склад сім'ї та прописку
від 29 серпня 2013 року дільниці №7 КП «ЖКС
«Вузівський», окрім ОСОБА_4 у квартирі
АДРЕСА_1 та проживають: ОСОБА_5 (дата
прописки - 08.04.2009 року), ОСОБА_6 (дата
прописки - 31.08.2012 року), ОСОБА_7 (дата
прописки - 15.04.2009 року).

Судом не приймаються до уваги
посилання представника відповідача
ОСОБА_4 щодо пропущення ОСОБА_1 строку
позовної давності для пред'явлення
позову в частині вимог про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 27 березня 2009 року
та про визнання права власності на
вказану квартиру, оскільки відповідно
до п.28 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009
року, перебіг позовної давності щодо
вимог про визнання правочинів
недійсними обчислюється не з моменту
вчинення правочину, а відповідно до ч.1
ст.261 ЦК України - від дня, коли особа
довідалась або могла довідатись про
порушення свого права про особу, яка
його порушила.

Згідно ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Отже, до позовних вимог ОСОБА_1 в
частині визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 27
березня 2009 року та про визнання права
власності на вказану квартиру
встановлюється позовна давність
тривалістю у три роки.

Стаття 261 ЦК України передбачає, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Судом в судовому засіданні були
оглянуті матеріали справи №2-1559/2011, яка
розглядалася Київським районним судом
м. Одеси за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
договору недійсним, визнання права
власності в порядку спадкування та за
позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_3 про
визнання права власності, за
зустрічним позовом ОСОБА_10, ОСОБА_3 до
ОСОБА_9 про поділ спадкового майна та
визнання права власності (обидва
позови були залишені без розгляду на
підставі ухвали Київського районного
суду м. Одеси від 22.09.2011 року).

Під час розгляду зазначеної справи
судом робився запит до КП МБТІ та РОН м.
Одеси від 28.07.2009 року про надання суду
відомостей відносно квартири АДРЕСА_1
та належним чином завірених копій
правовстановлювальних документів на
вказану квартиру, на який КП МБТІ та РОН
м. Одеси було надано відповідь за №98347.65
від 14.08.2009 року, яка згідно штампу
вхідної кореспонденції надійшла до
суду 18.08.2009 року.

До відповіді КП МБТІ та РОН м. Одеси за
№98347.65 від 14.08.2009 року були додані
ксерокопії документів, зокрема - копія
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 27 березня 2009 року,
укладеного між ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3
та ОСОБА_4, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_11 та
зареєстрованого у реєстрі за №1273., про
існування якого відповідно до
матеріалів справи №2-1559/2011 позивач
ОСОБА_1 дізнався 09 жовтня 2009 року під
час чергового судового засідання по
даній справі, після чого одразу уточнив
свої позовні вимоги, в частині визнання
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 27 березня 2009 року
недійсним.

Тому, початок перебігу строку позовної
давності у даній справі обчислюється з
09 жовтня 2009 року, як з моменту, коли
ОСОБА_1 стало відомо про існування
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 27 березня 2009 року.

Дізнавшись про порушення свого права 09
жовтня 2009 року та звернувшись до суду з
даним позовом 22 серпня 2012 року,
трирічний строк звернення ОСОБА_1 до
суду в частині вимог про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 27 березня 2009 року
та про визнання права власності на
вказану квартиру, не пропущений.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

При таких обставинах суд вважає, вимоги
ОСОБА_1 доведеними, обґрунтованими та
підлягаючими задоволенню в повному
обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, є батьком ОСОБА_8, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 27 березня 2009 року між ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_11,
реєстраційний №1273.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на ?
частини квартири АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8.

Виселити з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Стягнути у рівних частках з ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_1 судові витрати у
розмірі 564,46 гривень.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Суддя
Огренич І. В.