Справа № 635/9165/13-ц
Провадження №2/635/333/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2014 року
смт.
Покотилівка

Харківський районний суд
Харківської області в складі

головуючого судді Назаренко О.В.,

за участі секретаря Житенькової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Управління
Держземагенства у Харківському районі
Харківської області, Реєстраційної
служби Харківського районного
управління юстиції, 3-тя особа
приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання недійсними державного
акту на право власності на землю,
договору купівлі продажу, скасування
запису про державну реєстрацію прав
власності та скасування рішення
нотаріуса про державну реєстрацію
права власності,

УСТАНОВИВ:

01.10.2013 року до Харківського
районного суду Харківської області із
зазначеною позовною заявою звернулась
ОСОБА_1. Вимоги уточнені заявою від
04.02.2014 року. В своїх остаточних позовних
вимогах позивач просить суд визнати
недійсним державний акт на право
власності на земельну ділянку АДРЕСА_1
площею 0,1152 га., кадастровий номер
:01:005:0060 серія ЯМ №932712, виданого на
ім'я ОСОБА_2 від 27.11.2012 року, скасувати
запис про державну реєстрації права
власності ОСОБА_2 на земельну ділянку
АДРЕСА_1 площею 0,1152 га., кадастровий
номер :01:005:0060, визнати недійсним
договір купівлі-продажу земельної
ділянки площею 0,1152 га., кадастровий
номер :01:005:0060 від 13.11.2013 року,
укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 за реєстровим № 1227 та
просить суд скасувати рішення
приватного нотаріуса Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про державну реєстрацію за ОСОБА_3
права власності на земельну ділянку
АДРЕСА_1 площею 0,1152 га., кадастровий
номер :01:005:0060.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача повністю
підтримали позовні вимоги та пояснили
суду, що у 2010 році позивач за договором
купівлі-продажу, посвідченим
нотаріально, купила у ОСОБА_5 земельну
ділянку, розташовану у садівничому
товаристві «Нива», Покотилівської
сільської ради Харківського району
Харківської області площею 0,1152 га. У 2012
році позивач вирішила остаточно
оформити державний акт на право
власності на землю шляхом проставлення
відмітки про перехід права власності
на землю в Харківській регіональній
філії «Центр державного земельного
кадастру», але отримала відмову з тих
причин, що земельна ділянка
знаходилась під забороною відчуження.
В подальшому позивач з'ясувала, ухвалою
Комінтернівсього районного суду м.
Харкова від 23 листопада 2011 року її
земельна ділянка передана у власність
ОСОБА_2, яка на своє ім'я оформила новий
державний акт на право власності на
землю і продала земельну ділянку
ОСОБА_3 Зазначені обставини мали місце
незважаючи на те, що ухвалою суду
апеляційної інстанції від 9 жовтня 2012
року скасована ухвала суду першої
інстанції, на підставі якої відповідач
отримала у власність земельну ділянку
і оформила державний акт на право
власності на землю. Таким чином позивач
вважає, що відповідачі не набули права
власності на спірну земельну ділянку, в
зв'язку з чим державний акт на право
власності на землю виданий
безпідставно, а тому є недійсним,
відповідачі не мали права відчужувати
земельну ділянку і реєстрація прав
власності на спірну земельну ділянку
проведена з порушенням закону, а тому
позивач просила суд позов повністю
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явилась. Її представник
13.02.2014 року подав від імені відповідача
заяву про відкладення розгляду справи
мотивуючи тим, що від госпіталізований,
надавши медичний висновок, який не має
дати складання. Зазначені обставини не
звільняють відповідача від обов'язку
з'явитися до суду, а тому суд вважає
неявку відповідача ОСОБА_2 в судове
засідання неповажною і розглянув
справу за її відсутності.

Інші відповідачі та їх
представники, а також 3-тя особа в
судове засідання не з'явились, причин
неявки суду не повідомили, тому суд
розглянув справу за їх відсутності за
згодою позивача та представника
позивача.

Вислухавши в судовому засіданні
пояснення позивача та представника
позивача і дослідивши надані суду
докази, суд вважає необхідним повністю
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог з наступних підстав.

За договором купівлі-продажу від
31 березня 2010 року ОСОБА_6, яка діяла за
довіреністю від імені і в інтересах
ОСОБА_5 продала, а позивач ОСОБА_1 купила
земельну ділянку площею 0,1152 Га
(кадастровий № :01:005:0060),
розташовану на АДРЕСА_1, надану для
ведення садівництва в межах від літ.
«А» до літ. «Б» - земельна ділянка
НОМЕР_1, від літ. «Б» до літ. «В» - землі
садівничого товариства «Нива», від літ.
«В» до літ. «Г» - земельна ділянка
НОМЕР_2, від літ. «Г» до літ. «Д» -
земельна ділянка НОМЕР_3, від літ. «Д» до
літ. «А» - земельна ділянка НОМЕР_4.
Продавцю ця земельна ділянка належала
на підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серія ЯК
№ 599383.

Порядок набуття права власності
на зазначену земельну ділянку на час
укладення договору регулювався
наступним чином.

Законодавством чітко і
однозначно визначено момент переходу
прав власності на нерухоме майно за
договором, право власності на яке
підлягає державній реєстрації. Такий
порядок є єдиним для всіх випадків
укладення угод з таким нерухомим
майном і не підлягає розширеному, дво-
або багатозначному тлумаченню. Ця
норма закону має імперативний характер
і в даному випадку не має ніяких
виключень. Так відповідно до вимог ст.
334 ЦК України в редакції на час
укладення угоди від 10.02.2010 року
визначено, що право власності у
набувача майна за договором виникає з
моменту передання майна, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Переданням майна вважається вручення
його набувачеві або перевізникові,
організації зв'язку тощо для
відправлення, пересилання набувачеві
майна, відчуженого без зобов'язання
доставки. До передання майна
прирівнюється вручення коносамента
або іншого товарно-розпорядчого
документа на майно.Право власності на
майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення
або з моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.
Якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації. Отже, законодавством
однозначно вирішено, що в даному
випадку моментом переходу права
власності на спірну земельну ділянку
визначено факт державної реєстрації
договору.

Оформлення такого договору
визначалось положенням ст. 126 ЗК
України, в якій визначено, що право
власності на земельну ділянку, набуту у
власність із земель приватної
власності без зміни її меж, цільового
призначення, посвідчується
цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою.
При набутті права власності на
земельну ділянку на підставі
документів, визначених частиною другою
цієї статті, державний акт на право
власності на земельну ділянку, що
відчужується, долучається до
документа, на підставі якого відбувся
перехід права власності на земельну
ділянку, в кожному такому випадку
відчуження земельної ділянки. На
державному акті про право власності на
земельну ділянку нотаріус, який
посвідчує (видає) документ, та орган,
який здійснює державну реєстрацію прав
на нерухоме майно та їх обмежень,
роблять відмітку про відчуження
земельної ділянки із зазначенням
документа, на підставі якого відбулося
відчуження. Орган, який здійснює
реєстрацію прав на нерухоме майно та їх
обмежень, робить відмітку про
реєстрацію прав на земельну ділянку на
підставі документа про її відчуження,
складеного та посвідченого в порядку,
встановленому законом, протягом 14
календарних днів з дня подання до цього
органу зазначеного документа.
Забороняється вимагати для здійснення
відмітки та державної реєстрації прав
на нерухоме майно та їх обмежень
документи, не передбачені цією статтею.
У разі зміни співвласника або набуття
права спільної власності на земельну
ділянку орган, який здійснює державну
реєстрацію прав на нерухоме майно та їх
обмежень, також вносить зміни до
державного акта на право власності на
землю щодо співвласників земельної
ділянки.

Державний акт серія ЯК № 599383 на
право власності на спірну земельну
ділянку на ім'я ОСОБА_5, містить
відмітку нотаріуса про перехід права
власності до позивача на земельну
ділянку за договором купівлі-продажу.
Орган, який здійснює реєстрацію прав на
нерухоме майно та їх обмежень ніяких
відміток не зробив, з чого суд
приходить до висновку що державна
реєстрація договору купівлі-продажу в
даному випадку не проведена. Такі
обставини позивачем не спростовані.

З тих причин, що сторонами
договору купівлі-продажу не доведено
до кінця виконання договору
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки в подальшому відбулись
наступні події, докази про які надані
сторонами, а саме відбулось наступне.

Після набрання чинності заочного
рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 26 квітня 2011 року в
цивільній справі № 2-355/2011 за позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення боргу та
відшкодування збитків, ухвалою того ж
суду від 23 листопада 2011 року змінено
стягувача і змінено порядок виконання
рішення суду. Зазначеною ухвалою
вирішено надати право власності на
спірну земельну ділянку спочатку
ОСОБА_7, а потім ОСОБА_2, яка
безперешкодно отримала державний акт
на право власності на спірну земельну
ділянку серія ЯМ № 932712. Це свідчить про
те, що відповідно до вимог ст. 126 ЗК
України відбувся перехід права
власності на спірну земельну ділянку
до ОСОБА_2

В подальшому укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,1152 га., кадастровий номер
:01:005:0060 від 13.11.2013 року, між ОСОБА_2
і ОСОБА_3, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим № 1227, за яким ОСОБА_3 набув
права власності не спірну земельну
ділянку, оскільки одночасно нотаріусом
здійснена державна реєстрація прав
власності на нерухоме майно за ОСОБА_3,
який в даному випадку є добросовісним
набувачем.

9 жовтня 2012 року судовою колегією
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
винесено ухвалу, якою частково
скасована ухвала Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 23
листопада 2011 року. Апеляційним судом
при цьому чітко зазначено, що
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 23 листопада 2011 року
задовольнити частково, скасувавши
ухвалу в частині здійснення стягнення
з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 58865 гривень у
спосіб через набуття ОСОБА_7 права
власності на нерухоме майно - земельну
ділянку АДРЕСА_1 площею 0,1152 Га, це
питання передано на новий розгляд і як
стверджує позивач та представник
позивача до цього часу по суті рішення
не прийнято.

Між тим ухвала Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 23
листопада 2011 року в частині набуття
права власності на спірну земельну
ділянку на користь ОСОБА_2 - не
скасована і суд апеляційної інстанції
не вирішував питання про поворот
виконання рішення суду.

Ці обставини дають підстави суду
вважати, що неправомірність набуття
ОСОБА_2 права власності на спірну
земельну ділянку до цього часу не
встановлена і в рамках цієї справи таке
питання суд не вправі вирішувати,
оскільки в позовному порядку в
Харківському районному суді
Харківської області неможливо давати
оцінку діям Комінтернівського
районного суду м. Харкова бо це
виходить за рамки компетенції суду
першої інстанції.

До цього слід зазначити, що ухвалою
судової колегії судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області від 22 жовтня 2013
року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні
заяви про роз'яснення ухвали судової
колегії судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Харківської
області від 9 жовтня 2013 року з тих
підстав, що відповідно до закону
роз'яснення ухвал суду є неможливим. З
огляду на такі висновки суду
апеляційної інстанції слід вважати, що
висновки, викладені в цій ухвалі щодо
набуття, або не набуття права власності
на спірну земельну ділянку не є
обов'язковими для суду першої
інстанції і не мають преюдиційного
значення для вирішення такого спору.

Підсумовуючи наведене, суд
приходить до висновку про те, що в
даному випадку відсутні докази
переходу до позивача права власності
на спірну земельну ділянку, а тому
позивач не справі захищати свої права
щодо набуття права власності виходячи
із того, що позивач є власником
земельної ділянки. Такі правовідносини
регулюються не положеннями ЦК України,
яка впорядковує відносини щодо захисту
права власності, а базуються на нормах
ЦК України, які захищають права покупця
на отримання купленого товару. Зокрема,
відповідно до вимог ст. 661 ЦК України у
разі вилучення за рішенням суду товару
у покупця на користь третьої особи на
підставах, що виникли до продажу
товару, продавець має відшкодувати
покупцеві завдані йому збитки, якщо
покупець не знав або не міг знати про
наявність цих підстав. Правочин щодо
звільнення продавця від
відповідальності або щодо її обмеження
у разі витребування товару у покупця
третьою особою є нікчемним. Крім того,
позивач вправі вимагати від ОСОБА_5
передати їй куплену земельну ділянку
відповідно до вимог ст. 662 ЦК України. Є
можливість вирішити спір у спосіб,
передбачений ст. 665 ЦК України, якою
зазначено, що у разі відмови продавця
передати проданий товар покупець має
право відмовитися від договору
купівлі-продажу. Якщо продавець
відмовився передати річ, визначену
індивідуальними ознаками, покупець має
право пред'явити продавцеві вимоги
відповідно до статті 620 цього Кодексу.

Положення ст. 620 ЦК України, на
думку суду найбільш досконало
регулюють стосунки позивача щодо
отримання у власність купленої спірної
земельної ділянки. Цією нормою закону
встановлено, що у разі невиконання
боржником обов'язку передати
кредиторові у власність або у
користування річ, визначену
індивідуальними ознаками, кредитор має
право витребувати цю річ у боржника та
вимагати її передання відповідно до
умов зобов'язання. Кредитор втрачає
право на витребування у боржника речі,
визначеної індивідуальними ознаками, у
разі, якщо ця річ вже передана третій
особі у власність або в користування.
Якщо річ, визначену індивідуальними
ознаками, ще не передано, переважне
право на її одержання має той з
кредиторів, зобов'язання на користь
якого виникло раніше, а коли це
неможливо визначити, - кредитор, який
першим пред'явив позов.

Суд повинен в цьому рішення
зазначити про те, що спосіб захисту,
обраний позивачем ґрунтується на
помилковому твердженні про набуття
права власності. Разом з тим, згідно ст.
3 ЦПК України кожна особа, має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту
суб'єктивних цивільних прав розуміють
закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів передбачений ст. 16 ЦК
України.

Як правило, власник порушеного
права може скористатися не будь-яким, а
конкретним способом захисту свого
права. Спосіб захисту порушеного права
частіше за все визначається
спеціальним законом, який регламентує
конкретні цивільні правовідносини.

Системно аналізуючи наведені
норми закону суд приходить до висновку
про те, що в даному випадку позивач не є
власником спірної земельної ділянки,
не має права звертатися до суду із
позовом про захист права власності на
спірну земельну ділянку, в тому числі
не вправі вимагати визнання недійсними
договорів, якими відчужена спірна
земельна ділянка в силу положень ст. 620
ЦК України. За договором
купівлі-продажу, укладеним між
позивачем та продавцем ОСОБА_5
зобов'язання виникли лише між
зазначеними особами. Відповідачі
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Управління
Держземагенства у Харківському районі
Харківської області, Реєстраційна
служба Харківського районного
управління юстиції не несуть
зобов'язань перед позивачем щодо
спірної земельної ділянки. Тільки
ОСОБА_5 вправі захищати своє право
власності на спірну земельну ділянку з
метою належного виконання зобов'язань
перед позивачем за договором
купівлі-продажу щодо передачі проданої
земельної ділянки, а в разі, якщо ОСОБА_5
цього не зробить, то він несе
відповідальність за невиконання
зобов'язання передати товар.

Таким чином суд вважає позовні
вимоги позивача ОСОБА_1 безпідставними
в повному обсязі, оскільки позивачем
обрано невірний спосіб захисту свого
порушеного права, повністю відмовляє в
задоволенні позовних вимог і на
підставі ст. 88 ЦПК України судові
витрати відносить за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,61,88,212-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних
вимог - повністю відмовити.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 -
віднести за її рахунок.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня проголошення рішення суду, а
особами, без участі яких постановлено
рішення протягом 10 днів з дня отримання
копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляцію не
буде подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Головуючий суддя:
Назаренко
О.В.