АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №683/2369/13-ц
Провадження №22-ц/792/143/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді
Талалай О.І.

суддів: П'єнти І.В., Корніюк А.П.

з участю секретаря: Сацюк Г.О.

представника апелянта: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2 і її
представника: ОСОБА_2

представника органу опіки та
піклування: ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Старокостянтинівського
районного суду від 25 листопада 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про визначення місця проживання дітей.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши матеріали справи,
ознайомившись з доводами апеляційної
скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4, звертаючись до суду з вказаним
позовом, зазначив, що від спільного
проживання з ОСОБА_2 мають двох дітей
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2011 році
припинили спільне проживання,
відповідач проживала з дітьми окремо. З
березня 2013 року вихованням та
утриманням дітей займається він разом
із своїми батьками, забезпечивши
належні умови для проживання та
виховання. Дійти згоди з ОСОБА_2
щодо визначення місця проживання дітей
не можуть.

Рішенням Старокостянтинівського
районного суду від 25 листопада 2013 року
у позові відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції, в апеляційній скарзі
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.
Посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального і процесуального права.
Судом не враховано те, що мати належним
чином не здійснювала догляд за дітьми,
не займалась їх вихованням і розвитком.
ОСОБА_2 у 2013 році притягалася до
відповідальності за ч. 1 ст. 178 КпАП
України. Він створив кращі умови для
утримання і вихованням синів. У
порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України
суд відмовив у задоволенні його
клопотання про допит свідків. Насильне
повернення дітей до матері завдасть їм
моральної шкоди.

У засіданні апеляційного суду
представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу
підтримав. ОСОБА_2 і її представник
визнали апеляційну скаргу не
обґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що ОСОБА_4 і
ОСОБА_2 від спільного проживання мають
двох малолітніх дітей ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. У квітні 2011 року
сторони припинили спільне проживання,
відповідач з дітьми проживали окремо. З
березня 2013 року малолітні діти
проживали з батьками позивача, а з
листопада 2013 року проживають з ОСОБА_4 у
смт. Піщанка Вінницької області. ОСОБА_2
зверталася з письмовою заявою до
Старокостянтинівського РВ УМВСУ в
Хмельницькій області про вчинення їй
перешкод бачитись із синами. Позивачем
створено належні умови для проживання
малолітніх дітей. Згідно акту
обстеження матеріально-побутових умов
від 13 листопада 2013 року ОСОБА_2 винаймає
однокімнатну квартиру з усіма
зручностями, санітарний стан житла
задовільний. Матеріально їй допомагає
матір, яка перебуває на заробітках у
Російській Федерації.

Вказані обставини підтверджуються
матеріалами справи.

Судом також встановлено, що відповідно
до висновків органу опіки та
піклування Старокостянтинівської
міської ради від 13 листопада 2013 року і
Піщанської селищної ради Вінницької
області від 12 листопада 2013 року в обох
батьків створені належні умови для
проживання і виховання дітей, проте
зазначені органи не змогли визначитись
з ким із них мають проживати діти.

Наведене підтверджується також
висновком представника органу опіки та
піклування Старокостянтинівської
міської ради у засіданні апеляційного
суду.

Відмовляючи у позові, суд виходив з
того, що малолітня дитина не повинна
бути розлучена зі своєю матір'ю.
Позивачем не доведено обставин, які б
давали підстави для розлучення дітей
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з матір'ю ОСОБА_2

Висновки суду узгоджуються з
матеріалами справи і відповідають
вимогам закону, на які посилався суд
при ухваленні рішення.

Згідно ч. 1 ст. 141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.

На підставі ч. 1 і ч. 2 ст. 161 СК України
якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення. Орган опіки та
піклування або суд не можуть передати
дитину для проживання з тим із батьків,
хто не має самостійного доходу,
зловживає спиртними напоями або
наркотичними засобами, своєю
аморальною поведінкою може зашкодити
розвиткові дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації
прав дитини, проголошеної Генеральною
Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року
малолітня дитина не повинна, крім
випадків, коли є виняткові обставини,
бути розлучена зі своєю матір'ю.

Частинами 1 і 3 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доводи апеляційної скарги про те, що
саме батько має більше можливостей
створити належні умови для проживання
і виховання дітей не є підставою для
скасування рішення і визначення місця
проживання малолітніх дітей з ним,
оскільки такі умови ОСОБА_4 може
створити для синів і за умови їх
проживання з матір'ю.

Посилання апелянта на притягнення
ОСОБА_2 до адміністративної
відповідальності за ч. 1 ст. 178 КпАП
України як доказ її аморальної
поведінки не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки такий доказ не
подавався у суді першої інстанції і
відповідно не досліджувався судом.

Інші доводи апеляційної скарги на
законність рішення суду не впливають і
його висновки не спростовують.

Процесуальних порушень, які були би
підставою для скасування судового
рішення не встановлено.

Рішення суду першої інстанції
ґрунтується на повно, всебічно
досліджених матеріалах справи,
ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав у межах доводів апеляційної
скарги для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Старокостянтинівського
районного суду від 25 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: (підпис)
Судді: (підписи)

Вірно:

Головуючий:

____________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції:
Цішковський В.А.
Провадження: № 22-ц/792/143/14

Доповідач: Талалай О.І.
Категорія: 46