АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1603/2134/12
Номер провадження 22-ц/786/395/14
Головуючий у 1-й інстанції Заколодяжна
Доповідач Прядкіна О. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді: Прядкіної О.В.

Суддів: Обідіної О.І., Панченка О.О.

При секретарі: Нестеренко А.М.

За участю: відповідача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Гадяцького районного суду
Полтавської області від 02 вересня 2013
року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Гадяцького районного суду
Полтавської області від 02 вересня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 усунути
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1 і
знаходиться в користуванні ОСОБА_2,
зобов'язавши ОСОБА_3 та ОСОБА_1
пересадити саджанці горіха в кількості
36 штук на відстань не менше 5 м. від межі
земельної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_3 сприяти
встановленню твердих меж та
відновленню межових знаків із суміжною
земельною ділянкою ОСОБА_2, що
розташована по АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 500 грн. з
кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 160,95 грн.

В іншій частині позовні вимоги
залишено без задоволення.

Рішення оскаржила ОСОБА_1, яка в
апеляційній скарзі просить скасувати
заочне рішення та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши справу в
межах заявлених вимог і апеляційного
оскарження, приходить до висновку про
задоволення апеляційної скарги з
таких підстав:

Судом першої інстанції вірно
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що позивачу згідно договору
купівлі-продажу від 26 лютого 2002р.
належить будинок по АДРЕСА_1.

Відповідно до витягу з рішення
Великобудищанської сільської ради від
05 лютого 2003 року ОСОБА_2 надано у
приватну власність земельну ділянку
площею 0,50 га в тому числі для
обслуговування житлового будинку
площею 0,25 га та для ведення особистого
підсобного господарства 0,25 га у с.
Великі Будища, Гадяцького району
( а.с.49). Однак державний акт на право
власності на землю нею не отримано.

Відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної
власності згідно Державного акту від
21.07.1998р. належить земельна ділянка
площею 0,85 га на території с. Великі
Будища Великобудищанської сільської
ради для обслуговування житлового
будинку та ведення особистого
підсобного господарства ( а.с. 36).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2,
посилалась на те, що відповідачами не
виконується рішення
Великобудищанської сільської ради від
12 серпня 2011р., яким зобов"язано ОСОБА_1
пересадити саджанці горіхів на
присадибну ділянку, що не межує із
земельною ділянкою позивача, а також
не дотримана встановлена ДБН 79-92
відстань від осі дерев до межі
сусідньої ділянки ( а.с.12).

Частково задовольняючи позовні вимоги,
районний суд виходив з положень ст.ст.
90,91 та 152 ЗК України та, вказавши на
недотримання відповідачами вказаних
ДБН 79-92, прийшов до висновку про
необхідність зобов"язання їх усунути
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою шляхом пересадки 36 горіхів
на відстань не менше 5м від межі
земельної ділянки позивача.

Однак погодитись з таким висновком
суду колегія суду не може.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод
у здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
на сторін покладається обов'язок
доведення обґрунтованості своїх вимог,
що виражається у поданні доказів, які
підтверджують заявлені вимоги.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів (ч. 1 ст. 212 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст. 179 цього ж Кодексу
предметом доказування під час
судового розгляду є факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше значення
для вирішення справи і підлягають
встановленню при ухваленні
судового рішення.

Однак ОСОБА_2 належних та допустимих
доказів наявності реальних перешкод
в користуванні земельною ділянкою,
яка їй виділена, не надано.

Між тим, як вбачається з акту постійної
комісії Великобудищанської сільської
ради з питань сільського господарства,
екології та земельних ресурсів від 2
липня 2013р., приватизована земельна
ділянка для ведення особистого
селянського господарства ОСОБА_3 та
неприватизована земельна ділянка
ОСОБА_2 відокремлені одна від одної
рослинною смугою. Встановити фактичну
межу земельних ділянок неможливо
через відсутність межових знаків.
Саджанці горіхів знаходяться на землях
загального користування сільської
ради та після спилювання у 2011 році
ОСОБА_2 відросли і досягли висоти 110-150
см.(а.с. 117-118).

В додатку до вказаного акту від 29
серпня 2013 року зазначено відстань, на
якій знаходяться саджанці горіхів від
земельної ділянки ОСОБА_2 (а.с.130).

Проте, ні акт від 2 липня 2013р., ні від 29
серпня 2013р. не містять відомостей
щодо наявності перешкод позивача у
користуванні її земельною ділянкою.

Крім того, пославшись на недотримання
відповідачами Державних будівельних
норм ДБН 79-92, районний суд не звернув
увагу на те, що вказані норми втратили
чинність у зв'язку з набуттям чинності
28 вересня 2005 року ДБН В.2.2.-15-2005, якими
не передбачені норми розміщення дерев
відносно сусідніх меж земельних
ділянок.

Посилання ОСОБА_2, що відповідачі
посадили на межі земельних ділянок 36
саджанців грецьких горіхів, які є
досить високими деревами і в
подальшому будуть створювати їй
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою, затіняючи її, - є
припущеннями, які не створюють
будь-яких перешкод позивачу на час
звернення до суду, а тому, виходячи з
приписів ст.3 ЦПК України її вимоги не
можуть бути задоволені через
недоведеність наявності порушених
прав.

Вимоги, задоволені судом першої
інстанції щодо зобов'язання ОСОБА_3
сприяти встановленню твердих меж та
відновленню межових знаків із суміжною
земельною ділянкою ОСОБА_2, не
ґрунтуються на положеннях ст.16 ЦПК
України, так як не містять чітких
даних відносно того, коли такі межові
знаки встановлювались між сторонами.

За відсутності доказів неправомірних
дій відповідача щодо створення
перешкод позивачу не підлягають також
задоволенню також вимоги по
відшкодуванню моральної шкоди, яку
помилково стягнув місцевий суд, не
з"ясувавши в чому конкретно полягає
порушення прав ОСОБА_2

За таких обставин рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню через
неправильне встановлення обставин, які
мають значення для справи та невірне
застосуванням норм матеріального
права з ухваленням нового рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог у
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п.3,4,316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Гадяцького районного суду
Полтавської області від 02 вересня 2013
року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене протягом 20 днів шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
О.В. Прядкіна

Судді:
О.І. Обідіна

О.О. Панченко