Справа № 101/119/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року Алуштинський
міський суд Автономної Республіки Крим

у складі:
головуючого судді
Шустової І.П.,

при секретарі Безнос А.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Алушта цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа, що не заявляє самостійних
вимог, Державний нотаріус Алуштинської
державної нотаріальної контори
Неведомський Василь Олександрович, про
розірвання договору довічного
утримання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з
зазначеною позовною заявою, мотивуючи
свої вимоги тим, що 12.11.2013 року між нею
та відповідачкою був укладений договір
довічного утримання, посвідчений
нотаріально. Відповідачка взяла на
себе зобов`язання її утримувати,
забезпечувати трьохразовим
харчуванням, одягом, взуттям, ліками,
надавати побутові послуги. Договором
встановлена вартість матеріального
забезпечення у сумі 1200 грн.. Взамін вона
передала у власність відповідачці
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Після
підписання договору відповідачка
наполягла, щоб вона переїхала до неї, а
у квартиру вселила свого сина з сім`єю.
Через декілька днів вона повернулася
додому, оскільки з боку відповідача
відчувала психологічний тиск. Та її
погано годувала, за нею не доглядала,
ліки не купувала. Їжу готовила з
прострочених продуктів, вона була
завжди голодною. Комунальні послуги за
відчужену квартиру сплачує самостійно.
Оскільки відповідачка самоусунулася
від виконання договірних зобов`язань,
просить договір довічного утримання
від 12.11.2013 року розірвати, сторони
повернути у первісний стан.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2
позов підтримала, просила його
задовольнити, пояснила при цьому, що
відповідачка є її сусідкою. Знала, що в
неї нікого з близьких немає. Стала її
умовляти укласти договір довічного
утримання, жити разом. Оскільки ОСОБА_3
працює двірником в продуктовому
магазині, приносила додому прострочені
продукти, якими її годувала, від цього
була діарея та рвота. Вона переїхала до
відповідачки, а у її квартиру перейшов
той син. Коли вона повернулася додому,
там все було розбито, стіни обдерті.
Комунальні послуги вона сплачувала
самостійно, ніяких ліків їй ніхто не
купував.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні
заперечувала проти позову, пояснила
при цьому, що за півроку до укладення
договору вона надавала позивачці
будь-яку необхідну допомогу. Коли
позивачка їй дзвонила, вона за її гроші
купувала все необхідне. Мила в неї
підлогу, робила їй масажі, ін`єкції.
Купила халат за 150 грн., купувала ліки за
70 грн., підтримувала у квартирі чистоту.
Позивачка сама попросилася пожити в
неї.

Представник відповідача ОСОБА_5
заперечував проти позову, пояснив, що
його довірительниця виконувала свої
зобов`язання за угодою в повному обсязі
та належним чином.

Вислухавши сторони, дослідивши надані
сторонами суду докази, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позову,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
в межах заявлених вимог та на підставі
доданих доказів. Частиною 2 ст. 11 ЦПК
України передбачено, що особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами на власний розсуд.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд лише
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи, для чого роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджає про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Обов'язок доказування відповідно зі ст.
10 ЦПК України покладений на сторони у
справі. Крім того, відповідно зі ст. 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно зі ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому їх дослідженні.

У судовому засіданні встановлено, що
12.11.2013 року між сторонами був укладений
договір довічного утримання,
відповідно до якого у набувача
(відповідачки) виникає право власності
на квартиру АДРЕСА_2, за що вона
зобов`язана надавати відчужувану
(позивачцы) право довічного
безоплатного користування квартирою,
забезпечувати її трьохразовим
щоденним калорійним харчуванням,
придатним для носіння одягом та
взуттям, за власний рахунок
забезпечувати послугами сиділки (у
разі необхідності) та надавати
необхідну допомогу: прибирання у
квартирі, побутові послуги, належне
лікування, у разі смерті забезпечити
поховання. Грошова оцінка зазначеного
матеріального забезпечення
встановлена сторонами у 1200 грн..

Відповідно до ст. 744 ЦК України за
договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

Згідно зі ст. 755 ЦК України договір
довічного утримання може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
відчужувача у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх
обов'язків за договором незалежно від
його вини.

Позивач стверджує та це не спростовує
відповідач, що остання нерегулярно
годувала позивачку, лише двічі робила
їй ін`єкції, за комунальні послуги
позивачка сплачувала сама, купила
ліків на 70 грн., одяг на 150 грн., взуття не
купувала, належною медичною допомогою
не забезпечувала.

Допитана у суді свідок ОСОБА_6 пояснила,
що коли вона стояла на зупинці, до неї
звернулася незнайома раніше жінка
похилого віку, попросила провести її до
прокуратури, щоб віддати скаргу.
Дорогою розповіла, що уклала договір
довічного утримання, зараз ніякої
допомоги від набувача не отримує,
відчуває почуття голоду. З тих пір вона
іноді купує позивачці за її проханням
продукти та ліки.

Проаналізувавши пояснення сторін,
умови укладеного договору, відсутність
доказів на підтвердження позиції
відповідачки, суд дійшов висновку про
недоведеність належного виконання
відповідачкою умов договору. Свідчення
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які пояснювали, що є
сусідками сторін та чули від позивачки,
що ОСОБА_3 робила їй масажі, носила
продукти, суд не розцінює як доказ
регулярності та необхідного обсягу
надання відповідачкою послуг,
обумовлених договором.

У разі розірвання договору довічного
утримання (догляду) у зв'язку з
невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обов'язків за
договором, відчужувач набуває право
власності на майно, яке було ним
передане, і має право вимагати його
повернення. У цьому разі витрати,
зроблені набувачем на утримання та
(або) догляд відчужувача, не підлягають
поверненню.

За таких обставин суд задовольняє
позов.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 744, 755 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 60, 61,
212-215, 218, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш
И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що
не заявляє самостійних вимог,
Державний нотаріус Алуштинської
державної нотаріальної контори
Неведомський Василь Олександрович, про
розірвання договору довічного
утримання, задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання
(догляду) від 12.11.2013 року, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, завірений
нотаріально, повернувши сторони у
первісний стан.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави
судовий збір у сумі 243 (двісті сорок
три) грн. 60 коп..

Рішення може бути оскаржене в порядку,
передбаченому ч. 1 ст. 294 ЦПК України,
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя Алуштинського міського
суду АР Крим І.П.Шустова