АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 940 /2014
Головуючий у 1-ій інстанції
Доповідач - Поливач Л.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Головачова Я.В., Пікуль А.А.

при секретарі Охневській Т.В.

за участю осіб:
позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5 про застосування наслідків
недійсності правочину та повернення
коштів;

за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Подільського районного суду
м.Києва від 14 листопада2013 року

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Подільського районного
суду м.Києва від 14.11.2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5
про застосування наслідків
недійсності правочину та повернення
коштів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2
та його представник ОСОБА_3 подали
апеляційну скаргу, в якій просять
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог.
Посилаються на незаконність та
необґрунтованість ухваленого рішення,
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Апелянти зазначають, що предметом
даного спору були кошти, які
позивачемпередавалися ОСОБА_5 30.12.2006
року, 22.12.2007 року, 20.07.2008 року та 20.01.2009
року, що підтверджується додатковими
угодами, не беручи до уваги
заборгованість по договору позики,
який був нотаріально завірений. Факт
отримання грошових коштів 30.12.2006 року,
22.12.2007 року, 20.07.2008 року та 20.01.2009
підтверджується власноручним
написанням та особистим підписом
відповідачки у даних правочинах і
даний факт нею не оспорюється.
Підтвердження окремості правочинів
(додатків до договору) укладених 30.12.2006
року, 22.12.2007 року, 20.07.2008 року та 20.01.2009
року міститься у їх тексті. Єдиним
способом для позивача захистити свої
майнові права та повернути своє майно,
а саме грошові кошти, які були передані
відповідачці за додатками до договору
позики, є застосування реституції.
Тому, суд неправомірно відмовив у
задоволенні позову.

В суді апеляційної інстанції позивач
ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3
підтримали апеляційну скаргу в повному
обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Представник
відповідача ОСОБА_4 заперечував проти
задоволення апеляційної скарги,
посилаючись на законність та
обґрунтованість ухваленого судом
рішення. Відповідачка ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явилась, про час та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином. Неявка відповідачки в
судове засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за її відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
22.08.2006 року між позивачем ОСОБА_2 та
відповідачкою ОСОБА_5 було укладено
договір позики, який був посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6

Відповідно до умов даного договору
сума позики становила 80 800 грн., що є
еквівалентом 16 000 дол. США, а строк
позики зазначений - до 22.08.2007 року.

На забезпечення виконання даного
договору між сторонами 22.08.2008 року було
укладено договір іпотеки, який був
посвідчений нотаріально.

У додатках від 30.12.2006 року, 01.06.2007
року, 22.12.2007 року, 20.07.2008 року, 20.01.2009 року
зазначено інші суми позик та інші
строки їх повернення, однак вказується,
що вони є Додатками до договору позики
від 22.08.2006 року і що на ці позики
поширюються умови договору від 22.08.2006
року та забезпечується виконання
договором іпотеки.

У зв'язку з неповерненням ОСОБА_5
грошових коштів за договором позики та
за додатками до договору позики, у
червні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду
з позовом про стягнення з відповідачки
на його користь суми боргу (як за
договором позики так і за зазначеними
вище додатками до нього), з урахуванням
індексу інфляції, відсотків та пені.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 23.04.2012 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва
від 27.09.2012 року, у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргу
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19.02.2013 року
рішення Подільського районного суду
м.Києва від 23.04.2012 року та ухвалу
Апеляційного суду м.Києва від 27.09.2012
року залишено без змін.

Рішенням Подільського районного суду
м.Києва від 23.04.2012 року встановлено, що
додатки до договору позики, про які
зазначав ОСОБА_2, не були самостійними
договорами, а є додатками до договору
позики, укладеному 22.08.2006 року.

Позивач посилається на договір позики
та додатки до договору у підтвердження
факту передачі ним коштів
відповідачці на загальну суму 1 366 929, 20
грн. та просить суд стягнути з
відповідачки зазначену суми в порядку
застосування реституції, посилаючись
на те, що зазначені додатки до договору
позики визнані рішенням апеляційного
суду нікчемними.

Колегія суддів вважає вірним висновок
суду першої інстанції про те, що не
існує передбачених законом підстав для
стягнення зазначених сум з
відповідачки.

Так, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна
сторона із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину.

Реституція як спосіб захисту
цивільного права (ч.1 ст. 216 ЦК України)
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним.

Стягнення заборгованості за
договором позики, додатками до нього,
визначення розмір загальної суми
заборгованості ОСОБА_5. перед позивачем
вже були предметом дослідження суду
першої та апеляційної інстанції та
отримали належну правову оцінку.
Відмовляючи ОСОБА_2 у стягненні
заборгованості за додатками до
договору позики суд дійшов висновку, що
вказані в них грошові суми ОСОБА_2
ОСОБА_5 не передавались, вказані
додатки стосувались правовідносин
сторін за договором позики від 22.08.2006
року.

Представник відповідача - ОСОБА_4
заперечував в судовому засіданні факт
отримання відповідачкою від позивача
зазначених в додатках грошових сум.

09.10.2009 року приватним нотаріусом КМНО
ОСОБА_6 було видано виконавчий напис, за
яким було звернено стягнення на
квартиру АДРЕСА_1 та за рахунок коштів,
отриманих від реалізації даної
квартири, пропонувалося задовольнити
вимоги ОСОБА_2 про стягнення коштів за
договором позиви від 22.08.2006 року.

Згідно постанови про закриття
виконавчого провадження державного
виконавця Подільського РУЮ від 18.11.2011
року стягнуто з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2 борг у розмірі 251 404 грн. 96 коп. та
закрито виконавче провадження у
зв'язку з повним виконанням (а.с.94).

Отже, відповідачем було виконано
зобов'язання по сплаті заборгованості
за Договором позики від 22.08.2006 (і по
доповненнях в тому числі) у повному
обсязі, що в свою чергу, неодноразово
було встановлено судами першої,
апеляційної та касаційної інстанцій.

Таким чином, даючи оцінку доводам
позивача щодо нікчемності розписок,
суд дійшов вірного висновку, що
розписки від 30.12.2006 року, 01.06.2007 року,
22.12.2007 року, 20.07.2008 року, 20.01.2009 року є
додатками до договору позики від 22
серпня 2006 року, а тому на них не можуть
поширюватись наслідки нікчемного
правочину.

Оскільки додатки до договору позики,
є саме доповненням до договору позики
від 22.08.2006 року, а зобов'язання за
договором позиви від 22.08.2006 року
виконані, тому відсутні підстави для
задоволення позову.

Отже, твердження апелянтів про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
вони посилаються - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів, поданих
позивачем.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Подільського районного суду
м.Києва від 14 листопада2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: