________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 1512/2-1476/11
Провадження № 2/520/362/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2014 року Київський районний суд м.
Одеси у складі:

головуючого - судді Васильків О.В.

при секретарі - Площинській Т.В.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визначення порядку
користування земельною ділянкою, суд, -

в с т а н о в и в :

04.11.2010 року позивач ОСОБА_1 звернулась
до суду з позовом, в якому просить
визначити порядок користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між її
співвласниками ОСОБА_1, ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 пропорційно часток у спільній
частковій власності у жилому будинку.
При цьому позивач посилається на те, що
сторонам по справі на праві спільної
часткової власності належить жилий
будинок, господарські будівлі та
споруди за адресою: АДРЕСА_1,
розташований на ізольованій земельній
ділянці, площею 598 кв. м., яка
знаходиться в користуванні
співвласників, однак ними не досягнуто
угоди про порядок користування нею, у
зв'язку з чим позивач змушена
звернутись до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_4 підтримали
позовні вимоги та просять їх
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_5 позовні вимоги не визнали,
просять в їх задоволенні відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 до судового
засідання повторно не з'явилась,
повідомлялась належним чином у
відповідності до ст. 74 ЦПК України,
причини неявки суду не повідомила.

Вислухавши позивача ОСОБА_1 та її
представника, відповідача ОСОБА_2 та
його представника, свідка ОСОБА_6,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні,
рішенням Виконкому Одеської Міської
Ради від 04.12.1952 року №1582 вирішено
відвести ОСОБА_8 земельну ділянку під
індивідуальне житлове будівництво
площею 600 кв. м., АДРЕСА_2, запланований
масив /а.с.70/. У відповідності з
зазначеним рішенням 12.02.1953 року був
складений акт визначення меж земельної
ділянки площею 600 кв. м., яку було
передано в користування ОСОБА_8 /а.с.75/.

Відповідно до Договору на право
будування будинку та безстрокового
користування земельною ділянкою від
30.12.1953 року, укладеного між Житловим
Управлінням Виконавчого Комітету
Одеської Міської Ради депутатів
трудящих та ОСОБА_8, Жилуправління
відводить забудовнику ділянку
комунальної землі площею 600 кв. м. під
індивідуальне будівництво житлового
будинку: АДРЕСА_2, запланований масив
/а.с.71-73/.

Згідно з договором дарування частини
житлового будинку від 30.04.2002 року,
посвідченим державним нотаріусом
Третьої Одеської державної
нотаріальної контори Сегенюк С.Б.,
ОСОБА_10 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в
дар 8/25 частин житлового будинку з
надвірними спорудами, що знаходиться в
АДРЕСА_1, та складається в цілому з
однієї кам'яної житлової будівлі,
загальна житлова площа якої становить -
112,6 кв. м., та надвірних споруд: «Б»
сарай, «Е» сарай, «З» гараж, «Ж» гараж,
«И» сарай, «К» вбиральня, №7-16 - огорожа,
І-ІV - мостіння, розташованого на
земельній дільниці розміром 598 кв. м.
/а.с.31/.

Згідно з договором дарування від 17.08.2004
року, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_11, ОСОБА_6
подарувала, а ОСОБА_3 прийняла в дарунок
36/100 частин житлового будинку з
надвірними спорудами під АДРЕСА_1 та
складається в цілому з одного
житлового будинку з черепашнику під
літ. «А», загальна житлова площа якого
становить 112,6 кв. м. та надвірних споруд:
«Б, Е, И» - сараї; «З, Ж» - гаражі; «К» -
вбиральня; №7-16 - огорожі; І-ІV - мостіння,
розташованих на земельній ділянці
площею 598 кв. м. /а.с.32/.

Згідно з договором дарування від 26.05.2006
року, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_12, ОСОБА_13
безоплатно передає у власність (дарує),
а ОСОБА_2 приймає в дар 4/20 частин
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних споруд під АДРЕСА_1,
що в цілому складається з одного
житлового будинку, позначеного в
схематичному плані під літ. «А»,
житловою площею 112,6 кв. м., та надвірних
споруд: сараїв під літ. «Е», «И»; гаражів
під літ. «З», «Ж»; вбиральні під літ. «К»,
огорожі 7-16, мостіння І-ІV, розташованих
на земельній ділянці площею 598 кв. м., що
знаходиться у фактичному користуванні
/а.с.34/.

Згідно з договором дарування від 27.04.2006
року, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_12, ОСОБА_6
безоплатно передає у власність (дарує),
а ОСОБА_2 приймає в дар 12/100 частин
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних споруд під АДРЕСА_1,
що в цілому складається з одного
житлового будинку, позначеного в
схематичному плані під літ. «А»,
житловою площею 112,6 кв. м., та надвірних
споруд: сараїв під літ. «Е», «И»; гаражів
під літ. «З», «Ж»; вбиральні під літ. «К»,
огорожі 7-16, мостіння І-ІV, розташованих
на земельній ділянці площею 598 кв. м., що
знаходиться у фактичному користуванні
/а.с.36/.

Допитана в судовому засіданні 17.02.2014
року свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що
вона раніше була власником
домоволодіння АДРЕСА_1. Спочатку вона
продала частину домоволодіння, що
отримала в спадок від тітки ОСОБА_10, яка
в свою чергу подарувала свою частину
ОСОБА_1, а потім свідок ОСОБА_6
подарувала свої частки у спільній
власності відповідачам ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, який є її племінником. Свідок
вказала, що її мати не погоджувалась
продавати земельну ділянку чи
віддавати в користування іншим
співвласникам будинку і була згодна
лише на відчуження частин
домоволодіння. Також свідок
повідомила, що вона спочатку отримала
від своєї матері частку земельної
ділянки, на якій побудувала будинок,
який потім продала. Вся інша частина
земельної ділянки була в користуванні
матері, яка сама обробляла землю та
більше нікому не передавала будь-якої
частки в користування. Окрім будівлі
ОСОБА_6 користувалась двором. Потім
такий порядок користування прийняла
ОСОБА_10, таким же чином користується і
ОСОБА_1 Свідок не підтвердила пояснення
позивача ОСОБА_1 про те, що вона разом з
матір'ю свідка засаджувала земельну
ділянку. Категорично вказала, що землю
обробляла тільки її мати.

В ході розгляду справи судом
призначалася по справі судова
земельно-технічна експертиза. З
висновку №7792 судової
земельно-технічної експертизи від
22.11.2013 року /а.с.141-147/ вбачається, що
судовим експертом ОНДІСЕ
Степанкевичем С.С. враховуючи
щільність забудови земельної ділянки,
а також існуючий порядок користування,
на розгляд суду запропоновано два
варіанта порядку користування
земельною ділянкою. При цьому варіант
№1 передбачає збереження існуючого
порядку користування, а варіант №2
передбачає розподіл площі земельної
ділянки пропорційно часткам в праві
власності на домоволодіння. При цьому
варіант №1 забезпечує збереження
ізольованих земельних ділянок, окремих
ізольованих входів, без ділянок
загального користування, а варіант №2
передбачає організацію ділянки
загального користування та виділ
ділянок, що складаються з кількох
частин. З урахуванням щільної забудови,
а також за умови, що більша частина
фасадної межі земельної ділянки
забудована, варіант №2 є менш зручним
для користувачів та обумовлює
нераціональне її використання по
цільовому призначенню. Згідно з
договором на право забудови будинку та
безстрокового користування земельною
ділянкою від 30.12.1953 року земельна
ділянка була виділена під
індивідуальне будівництво жилого
будинку /а.с.71-73/.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
заперечувала, що між співвласниками
домоволодіння АДРЕСА_1 є встановлений
порядок користування земельною
ділянкою, та просила суд не враховувати
варіант №1 порядку користування,
запропонований судовим експертом,
оскільки він не вирішує спорів між
співвласниками та не враховує
нормативно-технічні норми з
обслуговування будинку. Однак, позивач
ОСОБА_1 не заперечувала проти того, що
ОСОБА_10 їй повідомила, що іншою
земельною ділянкою, окрім двору, вона
не користується. Стосовно другого
варіанту позивач та її представник
наголошували на тому, що до нього є
зауваження, а саме необхідно
відступити 1 м. від стіни будівлі, так як
там є вікно, та додати цю площу до площі
загального користування, а також
відступити 1 м. від глухої стіни для
організації території сервітуту
площею 5,51 кв. м. Однак, позовних вимог
стосовно встановлення сервітуту
позивачем ОСОБА_1 не заявлено, в зв'язку
з чим вказані пояснення позивача суд
вважає не доведеними. Окрім того,
клопотання про проведення додаткової
експертизи суду не заявляла.

На час набуття ОСОБА_1 права власності
на частину домоволодіння АДРЕСА_1 діяли
положення ст. 120 ЗК України в такій
редакції:

Згідно з ч. 1 ст. 120 ЗК України при
переході права власності на будівлю і
споруду право власності на земельну
ділянку або її частину може переходити
на підставі цивільно-правових угод, а
право користування - на підставі
договору оренди.

З матеріалів справи та з пояснень
сторін вбачається, що договір оренди
земельної ділянки, на якій розташоване
домоволодіння АДРЕСА_1, не укладався.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України при
переході права власності на будівлю та
споруду до кількох осіб право на
земельну ділянку визначається
пропорційно часткам осіб у вартості
будівлі та споруди, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження
будівлі і споруди.

Пунктом 21 (абз. 3) постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16.04.2004 року
№7 (із змінами, внесеними згідно з
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 19.03.2010 року №2) «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» якщо до вирішення
судом спору між співвласниками жилого
будинку розмір часток у спільній
власності на земельну ділянку, на якій
розташовані будинок, господарські
будівлі та споруди, не визначався або
вона перебувала у користуванні
співвласників і ними не було досягнуто
угоди про порядок користування нею,
суду при визначенні частини спільної
ділянки, право на користування якою має
позивач (позивачі), слід виходити з
розміру його (їх) частки у вартості
будинку, господарських будівель та
споруд на час перетворення спільної
сумісної власності на спільну часткову
чи на час виникнення останньої.

Стороною позивача в ході судового
розгляду не було заявлене клопотання
щодо визначення частки ОСОБА_1 у
вартості будівель та споруд, які
перейшли їй у власність на підставі
договору дарування, висновку судового
експерта з цього приводу немає, отже
неможливо встановити частку земельної
ділянки пропорційну частці ОСОБА_1 у
вартості спільного майна.

Таким чином судом встановлено, що
сторони по справі є співвласниками
домоволодіння АДРЕСА_1, а також що між
ними не було укладено угоду про порядок
користування земельною ділянкою, на
якій розташоване вказане
домоволодіння, тобто сторони по справі
не надали суду правовстановлюючі
документи відносно розміру площ
земельних ділянок, якими вони
користуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

За таких обставин, проаналізувавши
надані докази в їх сукупності, суд
вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 в
обраному нею варіанті способу захисту
прав не підлягають задоволенню, так як
необґрунтовані та недоведені.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст. ст. 355, 356, 358 ЦК України, ст. 120
ЗК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку
користування земельною ділянкою, -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення або протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення особами, які не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення рішення.

Суддя
Васильків О.В.