Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/198/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді
Приколоти Т.І.

суддів
Богонюка М.Я., Федоришина А.В.

з участю секретаря Цар
М.М.

з участю
ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Залізничного районного суду
м.Львова від 29 липня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, з участю
третіх осіб: органів опіки та
піклування Залізничної і Сихівської
районної адміністрації Львівської
міської ради, про визначення місця
проживання дитини -,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Залізничного районного суду
м.Львова від 29 липня 2013 року відмовлено
у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6
про визначення місця проживання з
позивачем малолітнього сина сторін -
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення оскаржив ОСОБА_5, посилаючись
на його незаконність та
необґрунтованість. Зазначає, що син
ОСОБА_7 зареєстрований за місцем
проживання відповідача, однак за цією
адресою дитина не проживає, фактично
проживає у батьків відповідача у смт.
Мар'янівка Горохівського району
Волинської області. Вказує, що батьки
мають рівні права щодо виховання дітей.
Однак відповідач чинить йому перешкоди
у зустрічах із сином. Суд першої
інстанції в порушення норм
процесуального права, неповно з'ясував
обставини справи та надав невірну
оцінку наявним у справі доказам, що
призвело до неправильного
застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, перевіривши матеріали справи
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. На
підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Встановлено, що сторони перебували в
шлюбі, який розірвано 21 липня 2005 року
(а.с.4,11-12). Вони є батьками двох
малолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2,
та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, які народилися
після розірвання шлюбу сторін, чого
останні не заперечують. У свідоцтві про
народження ОСОБА_7 батьками зазначені
сторони. При реєстрації народження
ОСОБА_8 прізвище батька зазначено
«ОСОБА_7» зі слів матері. (а.с.25,26,55,136).
Сторони проживають окремо. Діти сторін,
які є рідними братами, зареєстровані у
квартирі АДРЕСА_1, власником якої є
відповідач; фактично діти проживають у
будинку батьків відповідача за
адресою: АДРЕСА_2 - діда і баби дітей
(а.с.28-34,129-131).

Сторони забезпечені житлом, мають
добрі житлові умови, працевлаштовані,
отримують доходи, що стверджується
актами обстеження,
правовстановлюючими документами на
житло, довідками про заробітки
(а.с.6-9,13,23-24,50-51). По справі встановлено,
що на даний час дитина сторін ОСОБА_7
відвідує школу в смт. Мар'янівка, добре
навчається (а.с.56).

Сторони в добровільному порядку не
досягли згоди щодо виховання дітей. За
заявою позивача органом опіки
Сихівської районної адміністрації
Львівської міської ради йому
встановлено час зустрічей із сином -
ОСОБА_7 та зобов'язано матір дитини не
чинити перешкод у зустрічах батька з
сином (а.с.10).

Сихівська районна адміністрація, як
орган опіки та піклування за місцем
проживання позивача, надала висновок
про доцільність визначення місця
проживання малолітнього ОСОБА_7 разом
із батьком (а.с.49,117).

Відповідно до висновку Залізничної
районної адміністрації як органу опіки
та піклування за місцем реєстрації
відповідача і дітей сторін, доцільним є
визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_7 з матір'ю (а.с.124-125).

При вирішенні цього спору колегія
суддів виходить з інтересів
малолітнього ОСОБА_7, положень та
принципів Загальної декларації прав
людини, прийнятої і проголошеної
резолюцією Генеральної Асамблеї ООН
від 10 грудня 1948 року, Декларації прав
дитини, проголошеної Генеральною
Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року,
Конвенції ООН про права дитини,
прийнятої та відкритої для підписання,
ратифікації та приєднання 20 листопада
1989 року, яка набрала чинності для
України з 27 вересня 1991 року,
Європейської соціальної хартії, яка
вступила в силу 1 липня 1999 року,
Конституції України, Закону України
«Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001
року, Сімейного кодексу України, згідно
з якими дитина внаслідок її фізичної і
розумової незрілості потребує
спеціальної охорони і піклування,
особливої уваги, має право на
особливий захист і допомогу для її
благополуччя та гармонійного розвитку.
Кожна дитина має право на проживання в
сім'ї разом з батьками або в сім'ї
одного з них та на піклування батьків.

Право на виховання дитини є одним із
найважливіших батьківських прав.
Водночас, це право є і обов'язком.

Згідно зі ст. 155 СК України здійснення
батьками своїх прав та виконання
обов'язків має ґрунтуватися на повазі
до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток, виховувати дитину
в дусі поваги до прав і свобод інших
людей, любові до своєї сім'ї, родини,
свого народу, своєї Батьківщини,
забезпечувати здобуття дитиною освіти,
готувати її до самостійного життя,
поважати дитину.

Стаття 157 цього Кодексу передбачає, що
питання виховання дитини вирішується
батьками спільно. Той з батьків, хто
проживає окремо, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею. Статтею 153
СК України встановлено, що мати, батько
та дитина мають право на безперешкодне
спілкування між собою.

Відповідно до ст. 151 СК України батьки
мають право залучати до виховання
дитини інших осіб, обирати форми та
методи виховання, крім тих, що
суперечать закону і моральним засадам.
Частиною 1 статті 257 СК України
встановлено, що баба і дід мають право
спілкуватися зі своїми внуками, брати
участь у їх вихованні. Однак, батьки
мають переважне право перед іншими
особами на особисте виховання дитини.
Ці права обох батьків є рівними. Стаття
151 СК України передбачає, що батьки
мають переважне право перед іншими
особами на особисте виховання дитини.
Відповідно до ч.1 ст. 163 цього Кодексу
батьки мають переважне право перед
іншими особами на те, щоб малолітня
дитина проживала з ними.

Відповідно до ст.ст. 160,161 СК України
місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків. Якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким з них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними
вирішується з врахуванням ставлення
батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особистої
прихильності дитини до кожного з них,
віку дитини, стану її здоров'я та інших
обставин, що мають істотне значення для
справи.

Колегія суддів прийшла до висновку, що
слід погодитися із висновками суду
першої інстанції про відмову у
задоволенні позову про визначення
місця проживання малолітнього ОСОБА_7
разом з батьком, врахувавши вік дитини,
встановлені по справі обставини.
Зокрема, те, що недоцільно розлучати
двох малолітніх рідних братів, які з
народження проживають разом. Позивач
не зазначений батьком іншої дитини
(ОСОБА_8) і не ставить питання про
визначення з ним місця проживання
ОСОБА_8 Разом з цим визначення місця
проживання дитини разом з матір'ю не
позбавляє батька права спілкуватися з
дитиною, брати участь у її утриманні та
вихованні; здійснювати в повному
обсязі всі свої обов'язки щодо дитини.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.. 308,313, п.1
ч.1 ст.314, ст.ст. 315,319 ЦПК України, колегія
суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Залізничного районного
суду м.Львова від 29 липня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України протягом двадцяти днів з
часу набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: