Провадження №4с/642/1/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2014 р. Ленінський районний суд
м. Харкова у складі:

головуючого - судді -
Шрамко Л.Л.,

з участю секретаря -
Куніциної М.Є.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій
державного виконавця
Червонозаводського ВДВС Харківського
міського управління юстиції
неправомірними, скасування постанов,
стягнення коштів,

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернулася 10 червня 2013
року до суду зі скаргою, яку
неодноразово доповнювала.

В своїй скарзі та доповненнях до неї
(а.с.1-2,74-75, 85, 125) заявник просить визнати
дії державного виконавця
Червонозаводського ВДВС Харківського
міського управління юстиції
неправомірними, скасувати постанови
державного виконавця від 17 травня 2010
року про відкриття виконавчого
провадження з виконання виконавчого
листа № 2-651/10, виданого 14.02.2010 року
Ленінським районним судом м.Харкова,
про стягнення з неї 52 967 грн. 66 коп. на
користь АТ «ПроКредитБанк», скасувати
постанови державного виконавця від 1
лютого 2013 року про утримання з її
доходу вказаної суми, виконавчого
збору та витрат на проведення
виконавчих дій, від 6 лютого 2013 року про
стягнення з неї виконавчого збору та
витрат на проведення виконавчих дій. та
від 20 червня 2013 року про накладення
арешту на належну їй квартиру та
заборону відчуження належного їй
майна, а також стягнути з суб'єкта
оскарження стягнуті з її пенсії згідно
з постановою державного виконавця
кошти.

В обґрунтування скарги посилається на
те, що з квітня 2013 року з її пенсії
Управління Пенсійного фонду щомісячно
утримувало суму в розмірі 204 грн. 47 коп.
31 травня 2013 року на її запит
Управлінням Пенсійного фонду їй була
направлена відповідь про те, що
утримання у розмірі 20% пенсії щомісячно
провадяться на погашення боргу,
виконавчого збору та витрат на
проведення виконавчих дій на підставі
вказаної постанови про відкриття
виконавчого провадження згідно з
виконавчим листом. Заявник вважає, що
вказана заборгованість перед банком, а
також по виконавчому збору та витратам
на проведення виконавчих дій є
надуманою. Постанови державного
виконавця про стягнення
заборгованості та рішення суду на час
звернення зі скаргою вона не отримала.
Їй стало відомо, що Ленінським районним
судом м.Харкова винесено заочне
рішення суду про стягнення
заборгованості на користь банку, про
слухання справи вона повідомлена не
була, вважає, що судове рішення
винесено таємно від неї, та не набрало
законної сили, оскільки копії рішення
вона не отримувала та не мала
можливості його своєчасно оскаржити в
апеляційному порядку. Також вважає, що
строк пред'явлення виконавчого листа
до виконання пропущений, оскільки
виконавчий лист виданий 14 лютого 2010
року, а постанову про відкриття
виконавчого провадження винесено 1
лютого 2013 року, тому вона не підлягає
виконанню. Крім того, їй стало відомо,
що стягувачу двічі видавались
дублікати виконавчого листа про
стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, що може призвести до трійного
стягнення суми. Також послалася на те,
що апеляційним судом Харківської
області від 13 січня 2014 року заочне
рішення суду змінене.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1
скаргу підтримала, пославшись на
викладені у скарзі обставини.

Представник заявника ОСОБА_4 в судовому
засіданні скаргу підтримав, також
пояснив, що, на його думку, державний
виконавець зобов'язаний був
перевірити, чи набрало заочне рішення
суду, на підставі якого видано
виконавчий лист, законної сили, чого
зроблено не було. Крім того, копія
постанов не направлена заявнику
рекомендованим листом, відсутнє
поштове повідомлення про їх отримання.

Представник ВДВС
Червонозаводського МУЮ старший
державний виконавець Деркач М.М. проти
скарги заперечувала, надала письмові
заперечення. Зазначила, що 13 травня 2010
року надійшла заява стягувача про
відкриття виконавчого провадження на
підставі виконавчого листа №2-651/10 від
03.02.2010 року за позовом ПАТ
«ПроКредитБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 17
травня 2010 року винесена постанова про
відкриття виконавчого провадження,
строки пред'явлення виконавчого
документу для виконання порушено не
було. Вважає, що дії державного
виконавця та винесені постанови є
правомірними. До цього часу заявник з
заявами не зверталась, не надала
державному виконавцю належним чином
завірену копію рішення про зміну
рішення суду 1-ї інстанції.

Суд вислухавши заявника ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_4, представника ВДВС
Деркач М.М., дослідивши матеріали даної
справи та цивільної справи № 2-651/10,
встановив наступне.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Харкова від 3 лютого
2010 р. позов ПАТ «ПроКредитБанк»
задоволено, стягнуто солідарно з
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь банку
заборгованість у сумі 52 324 грн. 42 коп.
Також з вказаних осіб на користь банку
стягнуто судові витрати у розмірі 643
грн. 24 коп.

29 квітня 2010 року Ленінським районним
судом м.Харкова видано виконавчий лист
№2-651/10 у даній справі (а.с.36).

13 травня 2010 року представник ПАТ
«ПроКредитБанк» з належним чином
оформленою довіреністю звернувся до
Червонозаводського ВДВС Харківського
МУЮ з заявою про відкриття виконавчого
провадження на підставі виконавчого
листа №2-651/10 від 03.02.2010 року про
стягнення заборгованості з ОСОБА_1
солідарно та просив накласти арешт на
все належне їй майно (а.с.34).

17 травня 2010 року державним виконавцем
Червонозаводського ВДВС Харківського
МУЮ Алієвим Р.Ф. винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження з
виконання вказаного виконавчого листа
про стягнення заборгованості з ОСОБА_1,
та наданий строк боржнику до 24 травня
2010 року для добровільного виконання.

Матеріали виконавчого провадження
внесені до Єдиного державного реєстру
виконавчих проваджень за вказаними в
постанові реквізитами (а.с.38).

У червні-вересні 2010 р. державним
виконавцем направлено запити до
Харківської міської інспекції
Держтехнагляду, КП «Харківське міське
БТІ», ДПІ Червонозаводського району
м.Харкова, адресно-довідкового бюро при
УМВС України в Харківській області
стосовно наявності автотранспортних
засобів, нерухомого майна та
банківських рахунків боржника ОСОБА_1,
а також місця її реєстрації.

22 вересня 2012 року та 18 січня 2013 року
державним виконавцем Алієвим Р.Ф.
складено акт про те, що виходом за
місцем проживання боржника ОСОБА_1 за
адресою: АДРЕСА_1, двері ніхто н
відчинив.

30 січня 2013 року державним виконавцем
отримана довідка про місце роботи
ОСОБА_1 - КУХПВП.

31 жовтня 2012 року та 30 січня 2013 року
представник ПАТ «ПроКредитБанк»
звернувся до Червонозаводського ВДВС
Харківського МУЮ з заявою, де зазначив
про отримання ОСОБА_1 пенсії та просив
звернути стягнення на її пенсію.

1 лютого 2013 року державний виконавець
Алієв Р.Ф. виніс постанову про
проведення утримань в розмірі 20% з усіх
видів доходу ОСОБА_1 на підставі
вказаного виконавчого листа, та 6
лютого 2013 року направив копію
постанови в Управління Пенсійного
фонду України в Червонозаводському
районі м.Харкова для виконання (а.с.53-55).

6 лютого 2013 року державний виконавець
Алієв Р.Ф. виніс постанови про
стягнення з боржника ОСОБА_1
виконавчого збору у розмірі 5 298 грн. та
витрат на проведення виконавчих дій у
сумі 150 грн. (а.с.62-63 об.)

20 червня 2013 р. державним виконавцем
Новицькою О.О. винесена постанова про
накладення арешту на квартиру боржника
ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.61 об.).

10 червня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
Червонозаводського районного суду м.
Харкова зі скаргою на дії та рішення
державного виконавця, та відповідно до
ухвали цього суду справа направлена за
підсудністю до Ленінського районного
суду м.Харкова.

Згідно з листом Управління Пенсійного
фонду України в Червонозаводському
районі м.Харкова від 31.05.2013 року на ім'я
заявника на підставі постанови
державного виконавця від 1 лютого 2013
року з пенсії останньої у квітні-травні
2013 року проведені наступні утримання:
щомісячно по 51 грн. 12 коп. - витрати на
проведення виконавчих дій і виконавчий
збір, та по 153 грн. 35 коп. на утримання
основного боргу.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 13 січня 2014 р. за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 заочне
рішення Ленінського районного суду
м.Харкова від 3 лютого 2010 року змінено,
позовні вимоги ПАТ «ПроКредитБанк»
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
солідарно з ОСОБА_2 та солідарно з
ОСОБА_1 на користь банку заборгованість
у сумі 52 324 грн. 42 коп. Також з ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь банку
стягнуто судові витрати у розмірі 643
грн. 24 коп., по 214 грн. 41 коп. з кожного
окремо.

Суд, оцінивши надані учасниками
процесу докази у їх сукупності,
приходить до висновку, що скарга є
необґрунтованою і задоволенню не
підлягає на підставі наступного.

Стаття 14 ЦПК України передбачає, що
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.
Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Застосовуючи до даних правовідносин
норми Закону України «Про виконавче
провадження», суд виходить з положень
ст. 5 Цивільного кодексу України щодо
дії актів цивільного законодавства у
часі, відповідно до якої акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи. Якщо цивільні
відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Відповідно до ст. 5 Закону «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених Законом, неупереджено,
своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи
щодо своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення
(виконавчому документі), у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом.

Згідно зі ст. 24 Закону в редакції,
діючої на час відкриття виконавчого
провадження державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.
Державний виконавець у 3-денний строк
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

За заявою стягувача, з метою
забезпечення виконання рішення про
майнові стягнення, державний
виконавець постановою про відкриття
виконавчого провадження вправі
накласти арешт на майно боржника
(крім коштів) та оголосити заборону на
його відчуження. Одночасно з
винесенням такої постанови державний
виконавець може провести опис і арешт
майна боржника в порядку, визначеному
цим Законом.

Дослідивши виконавчий лист, суд
приходить до висновку, що він повністю
відповідає вимогам до виконавчого
документу, визначеним статтею 19 Закону
України «Про виконавче провадження» в
діючої на час видачі судом виконавчого
листа редакції (далі - Закон). В
виконавчому листі зазначені всі
необхідні реквізити, передбачені
вказаною правовою нормою, у тому числі
вказано, що рішення суду набрало
чинності 14 лютого 2010 року, та
зазначений строк пред'явлення
виконавчого листа до виконання - до 14
лютого 2013 року, що відповідає вимогам
ст. 21 Закону в редакції, яка діяла на час
видачі виконавчого листа, згідно з якою
виконавчі листи та інші судові
документи можуть бути пред'явлені до
виконання протягом трьох років.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що передбачені статтею 26 Закону
підстави для відмови у відкритті
виконавчого провадження у державного
виконавця були відсутні, а доводи
заявника щодо пропуску строку
пред'явлення виконавчого документу для
виконання та неправомірності
постанови державного виконавця про
відкриття виконавчого провадження від
17 травня 2010 року є необґрунтованими.

Згідно з листом державного виконавця
№16707 від 17.05.2010 року копія вказаної
постанови направлена заявнику.

Відповідно до ст. 27 Закону в редакції,
яка діла на час винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження від
17.05.2010 року, копії постанов державного
виконавця та інші документи
виконавчого провадження, які повинні
бути доведені державним виконавцем до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією.

Враховуючи наведене, доводи заявника
про те, що копія постанови боржнику не
направлялась рекомендованим листом з
поштовим повідомленням, не основані на
Законі, тому не можуть бути прийняті
судом до уваги.

Відповідно до п. 5 Положення про Єдиний
державний реєстр виконавчих
проваджень, затв. Наказом
Міністерства юстиції України N 43/5 від
20.05.2003 р., кожна фізична або юридична
особа має право безоплатного та
цілодобового доступу до відомостей про
торги та майно, що реалізується, шляхом
отримання інформації через веб-сайт,
який ведеться Адміністратором Єдиного
реєстру.

Право доступу до виконавчого
провадження шляхом пошуку, перегляду,
копіювання та роздрукування всіх
документів та відомостей виконавчого
провадження мають сторони виконавчого
провадження, у якому вони беруть
участь.

Указаний доступ до інформації Єдиного
реєстру здійснюється безоплатно та
цілодобово з використанням звичайних
програмних засобів перегляду
інформації у мережі інтернет через
веб-сайт, який ведеться
Адміністратором Єдиного реєстру.

Матеріали даного виконавчого
провадження внесені до Єдиного
державного реєстру виконавчих
проваджень за вказаними в постанові
про відкриття виконавчого провадження
реквізитами. У будь-якому випадку
несвоєчасне отримання постанови про
відкриття виконавчого провадження не
обмежувало й не позбавляло боржника
ОСОБА_1 права на добровільне виконання
рішення суду щодо сплати боргу на
користь стягувача ПАТ «ПроКредитБанк»
у зазначений у постанові державного
виконавця семиденний строк, із дня
отримання боржником копії указаної
постанови, однак до цього часу ніяких
дій для добровільного погашення боргу
заявником не здійснено.

Посилання представника заявника на те,
що державний виконавець зобов'язаний
був перевірити, чи набрало заочне
рішення суду, на підставі якого виданий
виконавчий лист, законної сили, не
основані на вимогах законодавства.

Так, в силу вимог статті 124 Конституції
України державний виконавець не має
права ставити під сумнів законність
виданого виконавчого документа або
проявляти бездіяльність з метою
невиконання судового рішення.

Відповідно до ст. 28, ч.5 ст. 41 Закону в
редакції, яка діяла на час винесення
державним виконавцем оскаржуваних
постанов від 06.02.2013 року про стягнення
виконавчого збору та витрат на
проведення виконавчих дій, у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті
25 цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню; про
стягнення з боржника витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, державний виконавець
виносить постанову, яка
затверджується начальником
відповідного відділу державної
виконавчої служби.

Вказані постанови повністю
відповідають вимогам Закону, та
правові підстави для їх скасування
відсутні, оскільки у добровільному
порядку рішення суду заявником не
виконано.

Необґрунтованими є вимоги заявника і
про скасування постанов державного
виконавця від 1 лютого 2013 року щодо
проведення відрахувань з її пенсії, та
від 20 червня 2013 р. про накладення
арешту на квартиру боржника ОСОБА_1
Вказані постанови повністю
відповідають вимогам ст.ст. 57, 68, 69
Закону в редакції, діючої на час їх
винесення.

Відсутні і підстави для задоволення
скарги в частині стягнення утриманих з
пенсії заявника грошових коштів на
погашення заборгованості, оскільки дії
та рішення ВДВС є правомірними, а
вказані суми стягнуті на підставі
виконавчого документу, виданого судом.

Згідно з ч.2 ст. 368 ЦПК України якщо
рішення ухвалено проти кількох
відповідачів, суд має право за заявою
стягувача видати кілька виконавчих
листів, точно зазначивши, яку частину
рішення треба виконати за кожним
виконавчим листом.

Згідно з положеннями ст. 543 ЦК України у
разі солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо. Кредитор, який
одержав виконання обов'язку не в
повному обсязі від одного із
солідарних боржників, має право
вимагати недоодержане від решти
солідарних боржників. Солідарні
боржники залишаються зобов'язаними
доти, доки їхній обов'язок не буде
виконаний у повному обсязі.

Виходячи з зазначених положень,
враховуючи, що йдеться про солідарне
стягнення заборгованості, у даному
випадку видача кількох виконавчих
листів відповідає вимогам закону, а
доводи заявника про можливе стягнення
заборгованості у 3-кратному розмірі
судом до уваги не приймаються, та не є
підставою для визнання дій суб'єкта
оскарження неправомірними.

Що стосується посилання заявника на
зміну заочного рішення суду
апеляційним судом Харківської області
після подачі до суду даної скарги, то
вказана обставина також не є підставою
для визнання дій та рішень державного
виконавця незаконними.

Судом встановлено, що копію рішення
апеляційного суду заявник державному
виконавцю не надала, з відповідними
заявами до державного виконавця не
зверталась.

Заявник не позбавлена права звернутися
до державного виконавця або в порядку,
передбаченому до ст. 369 ЦПК України,
звернутися до суду, який видав
виконавчий лист, з заявою про внесення
виправлення до виконавчого листа.

Інші доводи заявника - щодо її
неповідомлення судом про розгляд
цивільної справи про стягнення
заборгованості, ненаправлення їй копії
заочного рішення, незгодою з рішенням
суду - не мають значення при вирішенні
даної скарги, предметом якої є дії та
рішення державного виконавця.

В Рішенні Європейського суду з прав
людини від 29 червня 2004 року по справі
"Войтенко проти України" (п.39)
наголошено про те, що «ефективний
доступ до суду включає право на те, щоб
рішення суду було виконане без
невиправданих затримок (див.
"Іммобільяре Саффі проти Італії", заява
N 22774/93, § 66, ЄСПЛ 1999-V).

Враховуючи зазначені положення щодо
обов'язкового для всіх виконання
рішення суду, суд вважає, що законні
підстави для задоволення скарги та
невиправданої затримки виконання
рішення суду відсутні, оскільки у
протилежному випадку буде мати місце
порушення прав інших учасників
виконавчого провадження, які мають
законне право на виконання рішення
суду у розумні строки.

Згідно з ч.3 ст. 387 ЦПК України якщо
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчиненні відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця і
права і свободи заявника не було
порушено, суд постановляє ухвалу про
відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. ст. 10,11, 60 ЦПК України
суд розглядає справи на підставі
наданих учасниками процесу доказів, в
межах заявлених вимог. Кожна сторона
зобов'язана довести обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Розглядаючи скаргу в межах заявлених
вимог, суд приходить до висновку, що
державний виконавець діяв відповідно
до закону, в межах наданих йому
повноважень, і права і свободи
заявника діями та рішеннями суб'єкта
оскарження не було порушено, а тому в
задоволенні скарги суд відмовляє у
повному обсязі.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10,11,14, 60, 61, 209, 212-215, 386, 387
ЦПК України, ст. ст. 5, 19, 21, 24, 25, 27, 28, 41,
82,87 Закону «Про виконавче провадження»
(зі змін.), суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання дій
державного виконавця
Червонозаводського ВДВС Харківського
міського управління юстиції
неправомірними, скасування постанови
державного виконавця
Червонозаводського ВДВС Харківського
міського управління юстиції від 17
травня 2010 року про відкриття
виконавчого провадження з виконання
виконавчого листа № 2-651/10, виданого
14.02.2010 року Ленінським районним судом
м.Харкова, постанов від 1 лютого 2013 року,
6 лютого 2013 року та 20 червня 2013 року, а
також стягнення коштів - залишити без
задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Харківської області
через Ленінський районний суд м.
Харкова шляхом подачі апеляційної
скарги в 5-денний строк з дня винесення
ухвали.

Суддя
Л.Л. Шрамко