Справа № 748/3007/13-ц Провадження №
22-ц/795/166/2014 Головуючий у I інстанції
-Кухта В. О. Доповідач - Горобець Т.
В.Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

Головуючого - судді Горобець Т.В.,

Суддів - Острянського В.І.,
Бечка Є.М.

При секретарі -Рудик І.І.

за участі представника
позивача Душина А.В., представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю
„ЧернігівГазСпецСервіс" на рішення
Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 25 листопада
2013 року у справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
„ЧернігівГазСпецСервіс" до ОСОБА_2 про
стягнення коштів,

в с т а н о в
и в :

Не погоджуючись з рішенням
Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 25 листопада
2013 року, яким у задоволенні позовних
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю
„ЧернігівГазСпецСервіс" (далі Позивач)
до ОСОБА_2 ( даді - Відповідач) про
стягнення коштів відмовлено, позивач
просить зазначене рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про повне
задоволення позовних вимог.

Доводами апеляційної скарги щодо
незаконності оскаржуваного рішення є
посилання на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апелянт вважає, що судом залишено поза
увагою положення п.3.4. Договору,
відповідно якого Позивач має право
достроково розірвати Договір у випадку
порушення Відповідачем своїх
зобов"язань з дотриманням відповідної
процедури розірвання договору, а також
не враховано положення п.6.2 Договору,
відповідно до умов якого, строк дії
Договору починає свій перебіг з
моменту його підписання сторонами і
закінчується після повного та
належного виконання сторонами своїх
зобов"язань. Наведені пункти Договору,
на думку апелянта, свідчать про те, що
строк Договору не збіг, і триває до
повного його виконання, отже Позивач
мав право достроково та в порядку
визначеному п.3.4 Договору його
розірвати із стягненням внесених
інвестицій та нарахованої неустойки.
Також, апелянт зазначає, що суд першої
інстанції неправильно застосував ст.651
ЦК України, оскільки не звернув уваги
на те, що право та порядок розірвання
Договору в односторонньому порядку
сторонами було передбачено саме п. 3.4.
Договору, відповідно, порядок та
підстави, визначені в ст.651 ЦК України
не застосовувались.

В іншій частині доводи апеляційної
скарги зводяться до викладення суті
спору та змісту ст.ст. 526,610,651 ЦК України
без їх взаємозв"язку з доводами щодо
незаконності рішення суду першої
інстанції.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу Відповідач зазначає, що скарга
не підлягає задоволенню, так як
ґрунтується на неправильному
розумінні ст.ст.530,654 ЦК України та
суперечить приписам ст.ст. 256,257,261,267 ЦК
України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги та письмових
заперечень на неї, перевіривши
законність рішення суду першої
інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, апеляційний суд приходить до
висновку, що скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у позові суд першої
інстанції, проаналізувавши в
системному зв"язку положення ст.ст.
599,610,612,631 ЦК України, виходив з того, що
розірвання договору припиняє
зобов"язання за договором, тому його
розірвання можливе лише до закінчення
строку дії Договору, який збіг 01.12.2008
року. Направлення повідомлення про
дострокове розірвання Договору, строк
якого закінчився, суд визнав фактом,
який не тягне юридичних наслідків.

Суд також визнав необґрунтованими
посилання Позивача на п.6.2 Договору та
його доводи, щодо строку дії Договору „
до повного, належного виконання
сторонами своїх зобов"язань",
зазначивши, що строк дії договору, в
розумінні положень ст.251,252 ЦК України,
це строк, який визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується апеляційний
суд, виходячи з такого.

Судом встановлено і сторонами визнано,
що 21.01.2008 року між Позивачем та
Відповідачем був укладений
Інвестиційний договір № б/н,
відповідно до п.1.2 якого Позивач
фінансує шляхом перерахування на
рахунок Відповідача 500 000,00 грн. для
здійснення Відповідачем робіт по
реконструкції нежитлової
будівлі,площею 1067,3 кв.м., розташованої
по АДРЕСА_1 Відповідач зобов"язався
закінчити реконструкцію будівлі до 01
вересня 2008 року та здати її в
експлуатацію до 01 листопада 2008 року.
Крім того, сторони обумовили, що
протягом 30 календарних днів після
здачі будівлі в експлуатацію ( тобто до
грудня 2008 року) Відповідач зобов"язаний
був передати Позивачу у власність
зазначену будівлю з наданням усіх
необхідних документів, а також
сприяти в оформленні права власності.

Свої зобов"язання Позивач виконав,
перерахувавши 28.01.2008 року 500 000,00 грн на
рахунок Відповідача у АКБ
„Укрсоцбанку"( а.с.8).

Відповідач свої зобов"язання виконав
частково -будівлю реконструйовано,
введено в експлуатацію, але у
власність позивачу не передано.

До листопада 2012 року жодних претензій
щодо виконання зобов"язань
Відповідачем, Позивач не заявляв, а у
листопаді 2012 року звернувся з позовом
про стягнення проінвестованої суми 500
000,00 грн та 200 000,00 неустойки. Рішенням
районного суду від 11.06.2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернігівської
області від 13.08.2013 року у задоволенні
позовних вимог відмовлено за пропуском
строку позовної давності .

Звертаючись з позовом по справі, що
розглядається, позивач частково змінив
підставу позову та його предмет ( щодо
розміру неустойки) і, пославшись на п.
3.4. Договору щодо права дострокового
розірвання Договору з відповідними
наслідками, також заявляє вимогу про
стягнення з Відповідача
профінансованих ним Відповідачу 500 000,00
грн. та неустойки у розмірі 100 000,00 грн (20%
від всієї перерахованої суми). При
цьому позивач вважає, що строк
договору, визначений у п. 1.2 його не
заслуговує на увагу, оскільки у п. 6.2
Договору зазначено, що строк договору
закінчується „після повного належного
виконання сторонами своїх зобов"язань".

Такі ж мотиви наводить і в апеляційній
скарзі, спростовуючи рішення суду
першої інстанції. Проте, на думку
апеляційного суду, такі доводи не
заслуговують на увагу.

За змістом ч.1 ст. 251 ЦК України строком
є певний період у часі, зі спливом якого
пов"язана дія чи подія, яка має
юридичне значення. Терміном є певний
момент у часі, з настанням якого
пов"язана дія чи подія , яка має
юридичне значення.

Відповідно до ст.252 ЦК України строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою, або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

За вказаних обставин, апеляційний суд
вважає, що висновки суду першої
інстанції про те, що письмове
повідомлення Позивача про намір
розірвання договору, яке було
направлене поза межами строку дії
Договору, ( 22.08.2013 року) як факт, не може
мати тих юридичних наслідків, за для
яких він вчинявся Позивачем. Тому,
висновки суду першої інстанції про
безпідставність позовних вимог
грунтуються на положеннях ст. 251,252 ЦК
України .

Також, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції, пославшись на
положення ст.ст.559,610,612 ЦК України та
проаналізувавши їх у системному
взаємозв"язку, дійшов правильного
висновку про те, що розірвання договору
припиняє зобов"язання за договором,
тому його розірвання можливе лише до
закінчення строків дії Договору, а в
даному випадку строк договору, за
визначенням, даним у ст.ст. 251-253 ЦК
України, закінчився 01.12.2008 року.

З наведеного вбачається, що доводи
апеляційної скарги про ухвалення
рішення судом першої інстанції без
врахування положень п.3.4 та 6.2 Договору
та помилкове посиланням на ст. 651 ЦК
України є безпідставними. За вказаних
обставин, відмова у позові не за збігом
строку позовної давності, а в зв"язку з
його безпідставністю, на думку
апеляційного суду є правильною.

Враховуючи, що суд першої інстанції
обставини у справі з"ясував у обсязі,
необхідному для вирішення спору,
правильно визначив характер спірних
правовідносин та закон, який регулює ці
правовідносини, правильно його
застосувавши, ухвалив законне і
обґрунтоване рішення, підстав,
визначених ст. 309 ЦПК України для
скасування правильного по суті та
справедливого рішення, колегія суддів
апеляційного суду не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312-314, 315, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
„ЧернігівГазСпецСервіс" - відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 25 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: