АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1822/14
Справа № 621/3810/13-ц
Категорія : позбавлення батьківських
Доповідач - Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді :
Гальянової І.Г.

суддів:
Колтунової А.І.

Костенко Т.М.

при секретарі:
Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Зміївського районного суду
Харківської області від 23 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа у справі: служба у справах
дітей Зміївської державної
адміністрації про позбавлення
батьківських прав та стягнення
аліментів,-

ВСТАНОВИЛА :

10 грудня 2013 року позивач звернулась
у суд з позовом, в якому просила
позбавити відповідача батьківських
прав по відношенню до малолітньої
дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги обгрутовує тим, що
відповідач та ОСОБА_6 , яка є її рідною
сестрою перебували у зареєстрованому
шлюбі , від якого мають дочку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначає, що батьки дитини
з 2009 року стали проживати окремо та з
цього часу відповідач участі у
вихованні дитини не брав, не цікавився
та не піклувався про дитину та не
сплачує аліменти. Позивач також
зазначає, що шлюб між батьками дитини
розірвано 07 грудня 2012 року за рішенням
Лозівського міськрайонного суду
Харківської області та дитина разом з
матір»ю проживала в АДРЕСА_1. Матір
дитини, ОСОБА_6 засуджено за вироком
суду від 05 лютого 2013 року до чотирьох
років позбавлення волі та на цей час
вона відбуває покарання, у зв»язку з
чим та за власним бажанням дитина
проживає з нею за адресою: АДРЕСА_2, де
вона створила їй належні умови для
проживання, навчання та виховання та
навчається в Покотилівському ліцеї
«Промінь» .

Позивач також зазначає, що дитина
категорично відмовилась від переїзду
до батька та з метою налагодження
стосунків дитини та батька службою у
справах дітей Лозівської районної
державної адміністрації було
організовано їх зустріч, але батько
спільної мови з дитиною не знайшов та
дитина батька не пом»ятає, оскільки
тривалий час з ним не спілкувалась.

Як на підставу позбавлення
відповідача батьківських прав у
відношенні малолітньої дитини позивач,
з посиланням на вимоги ст.ст. 150. 155 СК
України, ч.2 ст. 8. ч.3 ст. 11, ч.6 ст. 12 Закону
України «Про охорону дитинства»,
зазначає на ухилення батька від
виконання батьківських обов»язків
стосовно дитини.

В судовому засіданні суду першої
інстанції позивач підтримала вказані
позовні вимоги та просила їх
задовольнити.

Відповідач позов не визнав. Свої
заперечення обгрунтовував тим, що
позивач забрала дочку та у подальшому
перешкоджала йому бачитись з дитиною
та він має намір забрати дитину та
виховувати її , для чого має всі
необхідні житлово-побутові умови.

Представник третьої особи в
судовому засіданні суду першої
інстанції вважала про відсутність
підстав для позбавлення відповідача
батьківських прав у відношенні дитини .

Рішенням Зміївського районного
суду Харківської області від 23 січня 2014
року в задоволенні позовних вимог
позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати вказане рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким
позбавити відповідача батьківських
прав у відношенні дочки ОСОБА_5.

Доводи апеляційної скарги
обгрунтовує невідповідністю
висновків суду обставинам справи та
наявним у справі доказам. Апелянт
зазначає, що при ухваленні рішення суд
не врахував,що відповідач систематично
не сплачує аліменти стягнуті з нього з
28 січня 2010 року за рішенням суду та
знаючи, що дочка з червня 2013 року
проживає з нею один раз надіслав
грошовий переказ на 200 грн. та ім»я
ОСОБА_6, знаючи що остання знаходиться
в місцях позбавлення волі та у лютому
2013 року службою у справах дітей
Лозівської державної адміністрації
було організовано зустріч батька з
дитиною, але батько спільної мови з
дитиною не знайшов. Апелянт також
зазначає, що дочка не знає, що мати
засуджена, а відповідач часто їй
телефонував у стані алкогольного
сп»яніння та коли вона стала
заперечувати проти таких розмов з
дитиною, почав погрожувати, що
розповість правду дитині про матір.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи позивачу в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з відсутності підстав для
позбавлення батька батьківських прав у
відношенні дитини.

При цьому , судом першої інстанції
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що дочка відповідача
та ОСОБА_6, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3,
проживає в сім»ї позивача за адресою:
АДРЕСА_2 та матір дитини засуджено за
вироком Созівського міськрайонного
суду Харківської області 05 лютого 2013
року до 4 років позбавлення волі за ч.2
ст. 121 КК України ( а.с.9-11).

Матеріали справи також свідчать
про те, що рішенням Лозівського
міськрайонного суду Харківської
області від 07 грудня 2011 року шлюб між
батьками дитини було розірвано та на
підставі рішення суду від 22 квітня 2010
року з відповідача на утримання дитини
користь її матері стягнуті аліменти в
розмірі 300 грн. щомісячно . Відповідно
до наданих відповідачем поштових
переказів, такі аліменти
виплачувались ним шляхом
перерахування матері дитини грошових
переказів ( а.с.8, 12).

Матеріали справи також свідчать
про те, що відповідач проживає та
проживав окремо від дитини за адресою :
АДРЕСА_3 та за місцем проживання
характеризується задовільно ( а.с. 5-6,
32-37).

Згідно до вимог п.2 ч.1 ст. 164 СК
України , мати, батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо вона , він : ухиляються від
виконання своїх обов»язків по
вихованню дитини.

Відповідно до п.16 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 3 від
30.03.3007 року з наступними змінами «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»,
ухилення батьків від виконання своїх
обов»язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання ; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитинуі
доступу до культурних та інших
духовних цінностей, не сприяють
засвоєнню нею загально визначених норм
моралі, не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу, не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїх
обов»язків.

Доказів того, що відповідач
свідомо нехтував своїми обов»язками
щодо виховання дитини позивач , в
порушення вимог ст. 60 ЦПК України, суду
не надала.

Більш того, як свідчать матеріали
справи, та цей факт підтвердили в суді
апеляційної інстанції сторони, після
засудження матері до позбавлення волі
, тобто з лютого 2013 року між сторонами
виник спір щодо місця проживання
дитини та це стало підставою для
звернення відповідача до служби у
справах дітей Лозівської районної
державної адміністрації, що свідчить
про бажання батька приймати участь у
вихованні дитини.

За таких обставин суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про відмову позивачу в
задоволенні зазначених позовних вимог.

Доводи, викладені позивачем в
апеляційній скарзі вказаних висновків
суду не спростовують та не дають
підстав для скасування чи зміни
ухваленого у справі рішення.

При цьому судова колегія не
приймає до уваги висновок служби у
справі дітей Лозівської районної
державної адміністрації від 29.01.2014
року щодо доцільності позбавити
відповідача батьківських, як підставу
для позбавлення останнього
батьківських прав, оскільки вказаний
висновок наданий вже після ухвалення
судом першої інстанції рішення у
справі, даний висновок не містить
доказів свідомого нехтування
відповідачем батьківських обов»язків
та підтверджує ту обставину , щодо
наявності у сторін спору щодо місця
проживання дитини ( а.с.54).

З огляду на наведене судова
колегія приходить до висновку про
залишення рішння суду першої інстанції
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218
ЦПК України , судова колегія -,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Зміївського районного
суду Харківської області від 23 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді: