Номер провадження № 22-ц/785/193/14
Головуючий у першій інстанції Бобуйок
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді
Комлевої О.С.

суддів
Косогор Г.О., Ісаєвої Н.В.

при
секретарі Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу з
апеляційною скаргою ОСОБА_2,
представника ОСОБА_3 на заочне рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 21 листопада 2011 року по цивільній
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитом,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року ПАТ «Державний
ощадний банк України» звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитом,
посилаючись на те, що 17 вересня 2007 року
ПАТ «Державний ощадний банк України»
та ОСОБА_4 уклали кредитний договір
№1949-н, за умовами якого ОСОБА_4 був
наданий кредит у розмірі 15 000 доларів
США строком погашення до 17 вересня 2010
року зі сплатою за користування
кредитними коштами процентів з
розрахунку 12,5% річних за користування
кредитними коштами.

Для забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором №1949-н між ПАТ
«Державний ощадний банк України» та
ОСОБА_3 17 вересня 2007 року був укладений
договір поруки №1949-н, відповідно до
умов якого, останній зобов'язався нести
солідарну майнову відповідальність за
виконання в повному обсязі взятих на
себе зобов'язань позичальником ОСОБА_4

Однак, ОСОБА_4 у встановлені договором
терміни повернення наданого їй кредиту
та терміни сплати відсотків за
кредитом не виконує, в зв'язку з чим в
неї виникла заборгованість за
кредитним договором в розмірі 18 321,99
доларів США, яку позивач просить
стягнути у солідарному порядку з
відповідачів.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому
засіданні позов визнала в повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, про слухання справи був
повідомлений належним чином.

Заочним рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 21 листопада
2011 року позов ПАТ «Державний ощадний
банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитом
задоволений.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Державний ощадний банк
України» в особі філії - Одеського
обласного управління АТ «Ощадбанк»
заборгованість за кредитом в розмірі
146291 грн. 93 коп., що еквівалентно 18321,99
доларів США, а також судові витрати.

На рішення суду ОСОБА_2, представник
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
просить заочне рішення суду в частині
стягнення з ОСОБА_3 суми заборгованості
за кредитним договором скасувати,
постановити в цій частині нове рішення,
посилаючись на те, що судом неповно
досліджені усі обставини справи, а
також, що судом порушенні норми
матеріального та процесуального права.
В іншій частині рішення не
оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК України,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст. 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні і які відповідають
вимогам закону про їх належність і
допустимість, або обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Оцінка зібраних по справі доказів має
здійснюватися за правилами,
передбаченими ст.212 ЦПК України з
врахуванням положень ст.57-66 ЦПК
України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків
встановлених ст.61 ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
рішення не відповідає.

Статтею 11 ЦПК України, передбачено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог частини
другої ст.303 ЦПК України апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну
справу у порядку позовного
провадження, повинен повно і всебічно
з'ясувати фактичні обставини справи,
однак не вправі виходити за межі
заявлених позовних вимог та тієї
доказової бази, яка сформована за
рахунок доказів, поданих до суду самими
учасниками процесу.

Між тим, постановляючи рішення, суд
першої інстанції цих вимог закону не
врахував, у зв'язку з чим висновки суду
не відповідають обставинам справи та
вимогам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
17 вересня 2007 року між ПАТ «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_4 був
укладений кредитний договір №1949-н, за
умовами якого ОСОБА_4 був наданий
кредит у розмірі 15 000 доларів США
строком погашення до 17 вересня 2010 року
зі сплатою за користування кредитними
коштами процентів з розрахунку 12,5%
річних за користування кредитними
коштами.

Для забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором №1949-н між ПАТ
«Державний ощадний банк України» та
ОСОБА_3, 17 вересня 2007 року був укладений
договір поруки №1949-н, відповідно до
умов якого, ОСОБА_3 зобов'язався нести
солідарну майнову відповідальність за
виконання в повному обсязі взятих на
себе зобов'язань позичальником ОСОБА_4

Банк належним чином виконав свої
зобов'язання за кредитним договором та
відповідачці ОСОБА_4 був наданий кредит
готівкою у розмірі 15000 доларів США.

В порушення умов кредитних договорів,
ОСОБА_4 не здійснювала оплату кредиту
та відсотків за його користування, у
зв'язку з чим у неї утворилась
заборгованість, розмір якої станом на
14.01.2011 року склав 18 321,99 доларів США, з
яких: 11 484,99 доларів США - прострочена
заборгованість за кредитом; 3 466,19
доларів США - борг по відсоткам; 2 574,08
доларів США - заборгованість за пенею
по кредиту; 796,73 доларів США -
заборгованість за пенею по відсоткам.

Задовольняючи позов ПАТ «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитом, суд першої інстанції вважав
його обґрунтованим і доведеним.

Між тим, колегія не повністю
погоджується з такими висновками суду,
оскільки, дослідивши повно та всебічно
обставини справи в частині
правовідносин між Банком і
позичальником, суд ретельно не з'ясував
всіх обставин справи щодо
правовідносин між Банком та
поручителем, що призвело до
неправильного вирішення справи про
задоволення позовних вимог до
поручителя.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України
сторони повинні виконувати свої
обов'язки належним чином і у
встановлені строки.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до п. 1.1 договору поруки
поручитель зобов'язується перед
кредитором відповідати солідарно в
повному обсязі за своєчасне та повне
виконання боржником зобов'язання за
кредитним договором №1949-н від 17
вересня 2007 року, а також додатковими
угодами до нього, що укладені та можуть
бути укладені в майбутньому.

Згідно з п.п. 6.3 договору поруки цей
договір набуває чинності з моменту
його підписання сторонами.

Згідно з п.п. 4.2 порука припиняється,
якщо кредитор протягом шести місяців
від дня настання строку виконання
зобов'язань за кредитним договором
№1949-н від 17 вересня 2007 року не
пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Відповідно
до ч. 2 ст. 251 ЦК України терміном є
певний момент у часі, з настанням якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення. Згідно ч. 2 ст. 252 ЦК України
термін визначається календарною датою
або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати.

Таким чином, в пункті 4.2 договору поруки
встановлено термін та строк припинення
поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Згідно з пунктом 2.2 кредитного договору
банк має право вимагати від
позичальника дострокового повернення
суми кредиту в цілому, або у визначеній
банком частині, сплати процентів за
його користування та інших платежів, що
належать до сплати за цим договором, у
випадку невиконання або неналежного
виконання позичальником будь-яких
зобов'язань за цим договором.

Згідно з п.п. 2.1 договору поруки у разі
порушення боржником виконання
зобов'язання кредитор має право
вимагати від поручителя виконання
зобов'язання боржника перед кредитором
згідно з умовами кредитного договору в
порядку, передбаченому цим договором.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику
застосуваннями судами законодавства
при вирішенні справ, що виникають із
кредитних правовідносин» встановлено:
відповідно до частини четвертої статті
559 ЦК України порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. При вирішенні
таких спорів суд має враховувати, що
згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору. Отже, якщо
кредитним договором не визначено інші
умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
про повернення отриманих у кредит
коштів має обчислюватись з моменту
настання строку погашення зобов'язання
згідно з такими умовами, тобто з
моменту настання строку виконання
зобов'язання у повному обсязі або у
зв'язку із застосуванням права на
повернення кредиту достроково.
Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/ вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову.

При цьому в разі пред'явлення вимоги до
поручителя кредитор може звернутись до
суду протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання.

Така ж правова позиція міститься в
Постанові Верховного Суду України від
18 липня 2012 р., яка була винесена за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах.

Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення
Верховного суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Отже, на підставі вищевказаних
матеріалів справи встановлено, що
договір поруки № 1949-н від 17 вересня 2007р.
є припиненим у відповідності до ч. 4 ст.
559 ЦК України, що є підставою у відмові в
позові банку до поручителя ОСОБА_3

Беручи до уваги всі вищевикладені
обставини, колегія вважає, що рішення
суду в частині стягнення
заборгованості з поручителя ОСОБА_3
постановлено з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
тому у відповідності до вимог п.п. 1, 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню в
цій частині із ухваленням нового
рішення про відмову в задоволені
позову ПАТ «Державний ощадний банк
України» до ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст.
309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника
ОСОБА_3 - задовольнити.

Заочне рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 21 листопада
2011 року - скасувати.

Ухвалити нове.

Позов ПАТ «Державний ощадний банк
України» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитом -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
заборгованість за кредитом у розмірі
146291 грн. 93 коп. (сто сорок шість тисяч
двісті дев'яносто одна гривня 93
копійки).

В задоволені позову Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитом -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку на
протязі двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий ______________________________________
О.С. Комлева

Судді ______________________________________
Г.О. Косогор

______________________________________ Н.В. Ісаєва