Провадження № 2/727/90/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року.
Шевченківський районний суд м.
Чернівців в складі:

головуючого судді
- Кирилюк Л. К.

при секретарі
- Палилюлько Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чернівці
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про визначення часток у
спільній сумісній власності та поділ
спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
відповідачки ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя, уточнивши
позовні вимоги в лютому 2014 року.

Посилався на те, що 07 липня 1989 року між
ним та відповідачкою укладено шлюб,
який розірваний рішенням
Шевченківського районного суду м.
Чернівців від 04 листопада 2013 року.

В 2006 році за спільні кошти подружжя
ними було придбано гараж № НОМЕР_2 в
товаристві власників індивідуальних
гаражів № 2, членство в якому за їх
спільним рішенням було оформлено на
відповідачку. В 2011 році також за
спільні кошти ними було придбано
автомобіль марки «MERCEDES-BENZ 108», 2003 року
випуску, державний номер НОМЕР_1, який
також за спільним рішенням було
оформлено на відповідачку, а його
вписано в свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу як особу, що має
право керувати даним транспортним
засобом. В силу ст. 60 Сімейного кодексу
України йому належить право власності
на 1/2 частину цього майна.

До вересня 2013 року вони з відповідачкою
вільно та безперешкодно користувались
як приміщенням гаражу, так і
автомобілем, однак з вересня 2013 року
відповідачка стала створювати йому
перешкоди у користуванні даним майном,
на його вимогу надати ключі від гаражу
та автомобіля відповідачка відповіла
відмовою.

Відповідно до звіту оцінювача ОСОБА_4
від 11 листопада 2013 року вартість гаража
№ НОМЕР_2 в товаристві власників
індивідуальних гаражів № 2 в селі
Коровія Глибоцького району
Чернівецької області становить суму
33582 грн., а вартість автомобіля марки
«MERCEDES-BENZ 108», 2003 року випуску, державний
номер НОМЕР_1, становить суму 83000 грн.,
всього вартість спільно придбаного
майна подружжя становить суму 116582 грн.,
з якого його частка становить суму 58291
грн.

Просить поділити спільне майно
подружжя, виділивши йому набутий за час
шлюбу автомобіль марки «Мercedes-Benz 108», 2003
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, вартістю 89000 грн. та визнавши за
ним право власності на цей автомобіль;
виділити відповідачці ОСОБА_2 гараж №
НОМЕР_2 в товаристві власників
індивідуальних гаражів № 2 в селі
Коровія Глибоцького району
Чернівецької області вартістю 33000 грн.,
визнавши за нею право власності на
даний гараж; стягнути з нього на
користь ОСОБА_2 різницю в вартості
часток спільного майна подружжя в сумі
28000 грн.

В січні 2014 року позивачка ОСОБА_2
звернулась до суду з зустрічним
позовом до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_3
про визначення часток у спільній
сумісній власності та поділ спільного
майна подружжя, який ухвалою суду від 22
січня 2014 року прийнято до розгляду та
об'єднано в одне провадження з
первісним позовом, уточнивши в лютому
2014 року свої позовні вимоги.

Посилалась на те, що 07 липня 1989 року між
нею та відповідачем ОСОБА_1 укладено
шлюб, який розірваний рішенням
Шевченківського районного суду м.
Чернівців від 04 листопада 2013 року.

Під час шлюбу ними було придбано
наступне майно: автомобіль марки
«Мercedes-Benz 108», 2003 року випуску, державний
номер НОМЕР_1, вартістю 95000 грн.; гараж №
НОМЕР_2 в товаристві власників
індивідуальних гаражів № 2 по вулиці
Південно-Кільцевій м. Чернівців
вартістю 32400 грн.; 2/3 частки у праві
власності на квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 52,90 кв.м, в тому числі
житловою площею 27,50 кв.м, вартістю 264500
грн., яка була придбана за договором
міни від 23 червня 1998 року, сторонами
якого з одного боку була ОСОБА_5, а з
другого боку вона, ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
таким чином дана квартира належить їм
трьом на праві спільної сумісної
власності без визначення розміру
часток співвласників.

Згідно ст.372 ч.2 ЦК України у разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. Таким чином, розмір часток
кожного з них в квартирі складає по 1/3
частці вартістю в сумі 88167 грн.

Загальна вартість майна, що належить їй
та відповідачу ОСОБА_1 на праві
спільної сумісної власності подружжя
становить суму 298325 грн., з якої вартість
автомобіля суму 89000 грн., гаража суму
32991 грн. та 2/3 часток квартири суму 176334
грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівців від 04 листопада 2013
року з відповідача ОСОБА_1 стягнуто
аліменти на утримання малолітнього
сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4
частини всіх видів його заробітку.
Згідно довідки управління Пенсійного
фонду України в Чернівецькій області
від 13 січня 2014 року розмір щомісячних
аліментів, що стягуються з ОСОБА_1,
складає 480 грн.

За період з кінця листопада по грудень
2013 року нею на дитину ОСОБА_6 було
витрачено на харчування суму 985 грн. 34
коп., на одяг та взуття для зимового
періоду і для відвідування дитячого
садочку суму 3375 грн., на ліки та
лікування суму 1360 грн. 29 коп., а всього
суму 5720 грн. 63 коп. Враховуючи рівність
прав батьків щодо виховання дитини та
рівність батьків щодо обов'язку
утримання дитини доля участі ОСОБА_1 по
утриманню їх сина ОСОБА_6 повинна була б
становити 2860 грн. Таким чином, розмір
стягуваних аліментів з ОСОБА_1 в сумі 480
грн. є явно недостатнім для утримання
їх малолітнього сина ОСОБА_6, оскільки
розмір необхідної участі ОСОБА_1 для
утримання малолітнього сина є набагато
вищим.

Крім того, вона на сьогоднішній день не
працює, перебуває у відпустці по
догляду за дитиною, займається
домашнім господарством та
самостійного заробітку не має.

Таким чином, з урахуванням інтересів
малолітнього сина вважає доцільним та
справедливим під час поділу спільного
майна подружжя збільшити її частку до
2/3, що у грошовому виразі буде складати
суму 198883 грн. 30 коп., відповідно частка
відповідача ОСОБА_1 буде складати 1/3
спільного майна подружжя, що у
грошовому виразі складає суму 99441 грн. 60
коп.

Вважає справедливим поділ майна таким
чином: визнати за відповідачем ОСОБА_1
право приватної власності на
автомобіль марки «Мercedes-Benz 108», 2003 року
випуску, державний номер НОМЕР_1,
вартістю 89000 грн. та гараж № НОМЕР_2 в
товаристві власників індивідуальних
гаражів № 2 по вулиці
Південно-Кільцевій м. Чернівців,
вартістю 32991 грн., визнати за нею право
власності на 2/3 частки у праві
власності на квартиру АДРЕСА_1 вартістю
176334 грн., різницю вартості часток в сумі
22549 грн. 30 коп. стягнути з ОСОБА_1 на її
користь.

Просить визначити, що частка її, ОСОБА_1,
ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 становить по
1/3 кожного; поділити спільне майно
подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право
приватної власності на гараж № НОМЕР_2
в товаристві власників індивідуальних
гаражів № 2 по вулиці
Південно-Кільцевій м. Чернівців
вартістю 32991 грн.; автомобіль марки
«Мercedes-Benz 108», 2003 року випуску, державний
номер НОМЕР_1, вартістю 89000 грн.; визнати
за нею право приватної власності на 2/3
частки квартири АДРЕСА_1 вартістю 176334
грн.; стягнути з ОСОБА_1 на її користь
суму 22549 грн. 30 коп. як грошову
компенсацію різниці у вартості часток;
припинити право спільної сумісної
власності її та ОСОБА_1 на автомобіль,
гараж та 2/3 частки квартири та стягнути
з відповідача ОСОБА_1 понесені судові
витрати.

В судовому засіданні позивач за
первісним позовом та відповідач за
зустрічним позовом ОСОБА_1 та його
представник первісні змінені позовні
вимоги підтримали повністю, просять
поділити спільне майно подружжя,
виділивши йому набутий за час шлюбу
автомобіль марки «Мercedes-Benz 108», 2003 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, вартістю 89000 грн., та визнавши за
ним право власності на цей автомобіль;
виділити ОСОБА_2 гараж № НОМЕР_2 в
товаристві власників індивідуальних
гаражів № 2 в селі Коровія Глибоцького
району Чернівецької області вартістю
33000 грн., визнавши за нею право
власності на даний гараж; стягнути з
нього на користь ОСОБА_2 різницю у
вартості часток спільного майна
подружжя в сумі 28000 грн. з підстав,
вказаних в позовній заяві, повністю
підтвердивши викладені в ній
обставини. Зустрічні позовні вимоги
визнали частково, не заперечують проти
визнання за ним, ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3
права власності на 1/3 частку за кожним в
квартирі АДРЕСА_1 і припинення права
спільної сумісної власності на цю
квартиру, в задоволенні решти позовних
вимог просять відмовити за
безпідставністю, оскільки вважають, що
квартира не є спільним майном подружжя,
так як придбана за договором міни на
квартиру, яка була приватизована ними
та на той час малолітнім сином ОСОБА_3 в
березні 1998 року. Крім того, частка
ОСОБА_2 не може бути збільшена з
врахуванням інтересів неповнолітнього
сина ОСОБА_6, так як це суперечить
вимогам Сімейного кодексу України.

Відповідачка за первісним
позовом та позивачка за зустрічним
позовом ОСОБА_2 та її представник в
судовому засіданні позовні вимоги
ОСОБА_1 не визнали, просять в їх
задоволенні відмовити. Зустрічні
змінені позовні вимоги підтримали
повністю, просять визначити у праві
власності на квартиру АДРЕСА_1 розмір
часток по 1/3 за нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_3;
поділити спільне майно подружжя, а
саме: визнати за ОСОБА_1 право приватної
власності на автомобіль марки «Мercedes-Benz
108», 2003 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, вартістю 89000 грн., та гараж №
НОМЕР_2 у товаристві власників
індивідуальних гаражів № 2 по вулиці
Південно-Кільцевій м. Чернівців
вартістю 32991 грн.; визнати за нею право
на 2/3 частки у праві власності на
квартиру АДРЕСА_1 вартістю 176334 грн.;
стягнути з ОСОБА_1 на її користь
компенсацію різницю вартості часток в
сумі 22549 грн. 30 коп.; припинити право
спільної сумісної власності її та
ОСОБА_1 на даний автомобіль, гараж та 2/3
частки квартири, а також стягнути з
ОСОБА_1 понесені судові витрати з
підстав, вказаних в зустрічній
позовній заяві, повністю підтвердивши
викладені в ній обставини.

Представник відповідача за
зустрічним позовом ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги до нього
визнав повністю, не заперечує проти
визнання за ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
права власності на 1/3 частку в квартирі
АДРЕСА_1 та припинення права спільної
сумісної власності на цю квартиру.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши письмові
докази, суд вважає, що змінені позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають до
задоволення, зустрічні уточнені
позовні вимоги ОСОБА_2 частково
обґрунтовані і підлягають до
часткового задоволення.

Згідно ст.ст.316 ч.1, 321 ч.1 і ч.2, 328 ЦК
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом. Право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно ст.ст.355, 368 ч.ч.1-3, 372 ч.ч.1-3 ЦК
України майно, що є у власності двох або
більше осіб (співвласників), належить
їм на праві спільної власності (спільне
майно). Майно може належати особам на
праві спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності. Право
спільної власності виникає з підстав,
не заборонених законом. Спільна
власність вважається частковою, якщо
договором або законом не встановлена
спільна сумісна власність на майно.
Спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю. Суб'єктами права спільної
сумісної власності можуть бути фізичні
особи. Майно, набуте подружжям за час
шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом. Майно, що є у
спільній сумісній власності, може бути
поділене між співвласниками за
домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. За рішенням суду частка
співвласника може бути збільшена або
зменшена з урахуванням обставин, які
мають істотне значення. У разі поділу
майна між співвласниками право
спільної сумісної власності на нього
припиняється.

Згідно ст.ст.60, 69 ч.1, 70 ч.ч.1, 3 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором. За рішенням суду
частка майна дружини, чоловіка може
бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні
повнолітні син, дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Відносно цих вимог закону судом
встановлено, що 07 липня 1989 року між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою
ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований у
відділі ЗАГС м. Борисів Мінської
області Республіки Білорусії, який
розірваний рішенням Шевченківського
районного суду м. Чернівців від 04
листопада 2013 року, що підтверджується
копіями паспортів (а.с.30-31), ці обставини
визнали сторони. Під час шлюбу у них
народилось двоє синів: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, який є повнолітнім, та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є
неповнолітнім.

Сторони проживали і були зареєстровані
в однокімнатній квартирі АДРЕСА_3, яку
за договором міни від 23 червня 1998 року
обміняли на двохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1 загальною площею 52,90 кв.м, в
тому числі жилою площею 27,50 кв.м, що
підтверджується копією договору міни
(а.с.61-62). На підставі цього договору
міни дана квартира належить ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на праві спільної
сумісної власності, яке зареєстровано
в Чернівецькому комунальному
обласному бюро технічної
інвентаризації 24 липня 1998 року в книзі
за № 105, що підтверджується довідкою
ЧКОБТІ та копією технічного паспорту
(а.с.63-67). Частки позивача ОСОБА_1,
відповідачки ОСОБА_2 та їх сина
відповідача за зустрічним позовом
ОСОБА_3 в цій квартирі є рівними, тобто
по 1/3 частині, що визнали сторони в
судовому засіданні, а тому суд вважає,
що зустрічні позовні вимоги в частині
визначення часток в розмірі по 1/3 за
кожним в праві власності на цю квартиру
та припинення права спільної сумісної
власності є обґрунтованими і
підлягають до задоволення.

Згідно ст. 22 ч.1 Кодексу про шлюб та сім'ю
України, який був чинним до 01 січня 2004
року, майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном. Аналогічні
положення передбачені і ст.60 ч.1
Сімейного кодексу України, який є
чинним з 01 січня 2004 року. Згідно ст.24 ч.1
КпШС України майно, яке належало
кожному з подружжя до одруження, а
також одержане ним під час шлюбу в дар
або в порядку успадкування, є власністю
кожного з них. Аналогічні положення
передбачені і ст.57 ч.1 Сімейного кодексу
України, який є чинним з 01 січня 2004 року.

Згідно ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Відносно цих вимог закону суд вважає,
що квартира АДРЕСА_1, яка була набута
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в 1998 році під час
шлюбу позивача ОСОБА_1 та відповідачки
ОСОБА_2, не є спільною сумісною
власністю подружжя, оскільки вона була
набута на підставі договору міни на
однокімнатну квартиру АДРЕСА_3, яка
належала їм на підставі свідоцтва про
право власності на житло, виданого 25
березня 1998 року Представництвом фонду
держмайна України в м. Чернівці згідно
розпорядження № 27538 і належить їм трьом
на праві спільної сумісної власності. У
зв'язку з цим суд вважає, що позивачка
за зустрічним позовом ОСОБА_2 не має
правових підстав визнавати за собою
право власності на 2/3 частки в цій
квартирі як на частку в спільному майні
подружжя, оскільки згідно вимог ст.69 ч.1
СК України вона має право тільки на
поділ майна, що належить їй та
відповідачу ОСОБА_1 на праві спільної
сумісної власності подружжя, а 2/3
частки в квартирі АДРЕСА_1 не належить
до спільного майна, придбаного ними в
період шлюбу згідно ст.57 ч.1 п.4) СК
України, тому в задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині
належить відмовити за безпідставністю.

Крім того, навіть, якщо визнати, що
позивачу ОСОБА_1 та відповідачці ОСОБА_2
належить по 1/3 частки в квартирі
АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної
власності подружжя, то немає законних
підстав для виділення ОСОБА_2 частки
ОСОБА_1 в цій квартирі з врахуванням
часток в іншому придбаному майні в
період шлюбу, оскільки ця квартира не
підлягає поділу в натурі, ОСОБА_2 не
згоден на передачу свої частки в
квартирі ОСОБА_2, так як він не
забезпечений іншим житлом, що визнали
сторони в судовому засіданні, а тому
суд вважає, що належить визнати частки
сторін в квартирі рівними по 1/3
вартістю 99441 грн. 60 коп., залишивши
квартиру в їх спільній частковій
власності разом з часткою відповідача
за зустрічним позовом ОСОБА_3, не
включаючи в склад іншого майна,
придбаного в період шлюбу.

Під час подружнього життя 24 лютого 2011
року відповідачкою ОСОБА_2 було
придбано автомобіль марки «Мercedes-Benz 108»,
2003 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, який зареєстрований на її ім'я,
що підтверджується копією свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу та
повідомленням УДАІ УМВС України в
Чернівецькій області за № 8/3743 від 16
жовтня 2013 року (а.с.7, 93), ці обставини
визнав і позивач за первісним позовом
ОСОБА_1 в судовому засіданні. Вартість
даного автомобіля на час розгляду
справи судом становить суму 89000 грн.,
яку суд вважає дійсною і приймає за
основу, оскільки з такою вартістю
погодились сторони в судовому
засіданні.

Також в період шлюбу у 2006 році
відповідачкою ОСОБА_2 було придбано
гараж № НОМЕР_2 в товаристві власників
індивідуальних гаражів № 2 в селі
Коровія Глибоцького району
Чернівецької області, який
зареєстрований на її ім'я, що
підтверджується довідкою цього
товариства № 29 від 15 жовтня 2013 року
(а.с.8), ці обставини визнав і позивач за
первісним позовом ОСОБА_1 в судовому
засіданні. Вартість даного гаражу на
час розгляду справи судом становить
суму 33000 грн., яку суд вважає дійсною і
приймає за основу, оскільки з такою
вартістю погодились сторони в судовому
засіданні.

Таким чином, суд вважає достовірно
встановленим, що позивачем ОСОБА_1 та
відповідачкою ОСОБА_2 в період шлюбу
набуто спільне майно подружжя:
автомобіль марки «Мercedes-Benz 108», 2003 року
випуску, державний номер НОМЕР_1,
вартістю 89000 грн., та гараж № НОМЕР_2 в
товаристві власників індивідуальних
гаражів № 2 в селі Коровія Глибоцького
району Чернівецької області вартістю
33000 грн., а всього майна на суму 122000 грн.,
яке є спільною сумісною власністю
подружжя і підлягає поділу між ними в
натурі в рівних частках, так як інше не
визначено домовленістю між ними,
частка кожного становить суму 61000 грн.,
тому суд вважає, що за позивачем ОСОБА_1
належить визнати право власності на
автомобіль марки «Мercedes-Benz 108», 2003 року
випуску, державний номер НОМЕР_1,
вартістю 89000 грн., за відповідачкою
ОСОБА_2 належить визнати право
власності на гараж № НОМЕР_2 в
товаристві власників індивідуальних
гаражів № 2 в селі Коровія Глибоцького
району Чернівецької області вартістю
33000 грн., з позивача ОСОБА_1 на користь
відповідачки ОСОБА_2 належить стягнути
грошову компенсацію різниці її частки
в набутому спільному майні подружжя в
сумі 28000 грн. (89000 грн. - 61000 грн.),
задовольнивши повністю позовні вимоги
ОСОБА_1, а в задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині з
цих же підстав належить відмовити за
безпідставністю. При цьому суд виходив
з того, що сторонами в період шлюбу було
придбано тільки це майно, яке по закону
підлягає поділу в натурі, відповідачка
в судовому засіданні заявила, що немає
коштів на виплату грошової
компенсації, якщо їй виділити все
майно, а позивач погодився на виплату
грошової компенсації різниці в
частках.

Також суд вважає, що немає підстав для
збільшення частки відповідачки ОСОБА_2
в спільному майні подружжя з
врахуванням інтересів неповнолітньої
дитини ОСОБА_6, оскільки у
відповідності до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК
України нею не надано доказів в
підтвердження цих вимог. Посилання
відповідачки на те, що розмір
стягуваних аліментів з ОСОБА_1 на
утримання сина не забезпечує повне і
достатнє забезпечення сина всім
необхідним з врахуванням стану його
здоров'я та потреби в лікуванні (докази
на а.с.118-132) не може бути прийняте судом
як підстава в збільшенні її частки при
поділі спільного майна подружжя,
оскільки неповнолітній син проживає
разом з позивачем та відповідачкою в
одній квартирі і позивач приймає
додатково участь у його утриманні, а,
крім того, відповідачка у
відповідності до вимог ст.185 СК України
має право звернутись до суду з позовом
про участь батька у додаткових
витратах на дитину. Крім того, поділу в
натурі підлягає тільки автомобіль та
гараж, іншого майна, придбаного в
період шлюбу, у сторін немає.

Суд також вважає, що у відповідності до
вимог ст.88 ч.1 ЦПК України не підлягають
стягненню зі сторін на користь один
одного судові витрати по сплаті
судового збору, оскільки як основні
позовні вимоги, так і зустрічні позовні
вимоги задоволені.

На підставі викладеного, ст.ст. 22 ч.1, 24
ч.1, 28 КпШС України, ст.ст. 316, 321, 328, 355, 368,
369, 372 ЦК України, ст.ст.57, 60, 61, 69, 70, 71, 185 СК
України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 208, 209,
212-215, 218, 88 ч.1 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Змінені позовні вимоги задовольнити.

Поділити спільне майно подружжя,
виділити ОСОБА_1 набутий за час шлюбу
автомобіль марки «Мercedes-Benz 108», 2003 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, вартістю 89000 гривень, визнавши
за ним право власності на даний
автомобіль; виділити ОСОБА_2 гараж № 1369,
розташований в товаристві власників
індивідуальних гаражів № 2 в селі
Коровія Глибоцького району
Чернівецької області, вартістю 33000
гривень, визнавши за нею право
власності на даний гараж.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію частки набутого
спільного майна подружжя в сумі 28000
(двадцять вісім тисяч) гривень.

Зустрічні позовні вимоги задовольнити
частково.

Визначити частки ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в розмірі по 1/3 за кожним в праві
спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1

м. Чернівців та припинити право
спільної сумісної власності на
зазначену квартиру.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до Апеляційного суду
Чернівецької області через
Шевченківський районний суд м.
Чернівців протягом десяти днів з дня
його проголошення.

СУДДЯ
Л.К.КИРИЛЮК