Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/426/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Бондаренко В.В.
Доповідач Мурашко С. І.
УХВАЛА

Іменем України

20.02.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Мурашка С.І.

суддів - Бубличенко В.П., Сукач Т.О.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом Міністерства
внутрішніх справ України до ОСОБА_2,
треті особи: Кабінет Міністрів України,
Бобринецький РВ УМВС України в
Кіровоградській області, ОСОБА_3, про
витребування майна від добросовісного
набувача, за апеляційною скаргою
ОСОБА_4, який представляє інтереси
ОСОБА_2, на рішення Бобринецького
районного суду Кіровоградської
області від 02 грудня 2013 року і

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року Міністерство
внутрішніх справ України звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
витребування нежитлової будівлі яка
знаходиться в АДРЕСА_1, придбану
відповідачем у ОСОБА_7 на підставі
договору купівлі-продажу від 09.11.2007
року.

Позивач зазначав, що рішенням №806
від 09.06.2005 року Бобринецька міська рада
виділила земельну ділянку розміром 342,22
кв.м. зі складу земель загального
користування, для обслуговування
нежитлової будівлі, за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням №237 виконавчого комітету
Бобринецької міської ради від 12.07.2005
року затверджено право власності на
нежитлову будівлю за адресою АДРЕСА_1,
за територіальною громадою
Бобринецької міської ради в особі
комбінату комунальних підприємств.

Вищим господарським судом України від
16.02.2011 року зазначені рішення визнано
незаконними та скасовано, але майно не
повернуто і балансоутримувач
Бобринецький РВ УМВС України в
Кіровоградській області обмежений в
користуванні і утриманні майна.

Спірна нежитлова будівля вибула з
володіння МВС України не з його волі, а
іншим шляхом, через зміну адреси та
незаконного оформлення на будівлю
правоустановчих документів та
подальшого його відчуження.

Ухвалою суду від 11.11.2013 року замінено
первісного відповідача ОСОБА_3 на
ОСОБА_2 та залучено ОСОБА_3 до участі у
справі третьою особою яка не заявляє
самостійних вимог на стороні
відповідача.

Уточнивши позовні вимоги позивач
просив суд витребувати нежитлову
будівлю за адресою АДРЕСА_1 у
відповідача ОСОБА_2 яку той придбав за
договором купівлі-продажу від 26.07.2012
року.

Рішенням Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 02 грудня
2013 року позов задоволено.

Витребувано з незаконного володіння
ОСОБА_2 нежитлову будівлю розташовану
по АДРЕСА_1, позначеної на плані
технічної документації літерою «Аа»,
загальною площею 159,21 кв.м., що належить
ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 26 липня 2012 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Бобринецького районного нотаріального
округу Кіровоградської області ОСОБА_6
та зареєстрованого в реєстрі
нотаріальних дій за №1464, право
власності на яку зареєстровано
Бобринецькою дільницею ОКП
«Кіровоградське обласне об'єднане бюро
технічної інвентаризації» за №31858240.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ставить питання про
скасування рішення суду першої
інстанції з підстав порушення норм
матеріального і процесуального права,
а саме з підстав пропущення позивачем
строку позовної давності та просить
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник ОСОБА_2, ОСОБА_4, підтримав
апеляційну скаргу, представники
Бобринецького РВ УМВС України в
Кіровоградській області Погребняк О.І.,
Кабінету Міністрів України Антонов
А.А., заперечували проти доводів
апеляційної скарги.

Представник МВС України в судове
засідання не з'явився, надав письмове
заперечення на апеляційну скаргу та
заяву про розгляд справи без їхньої
участі.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився
про час і місце розгляду справи
повідомлений належним чином, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
відхиленню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням від 09.06.2005 року, Бобринецької
міської ради № 806, виділено земельну
ділянку в розмірі 342,22 кв.м. зі складу
земель загального користування, для
обслуговування нежитлової будівлі за
адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.140).

Рішенням виконавчого комітету
Бобринецької міської ради від 12.07.2005
року №237 вирішено затвердити акт
технічного обстеження та оформити
право власності на цілу нежитлову
будівлю за адресою АДРЕСА_1 на
територіальну громаду Бобринецької
міської ради в особі комбінату
комунальних підприємств Бобринецької
міської ради (т.1 а.с.139).

20.09.2005 року між Бобринецьким комбінатом
комунальних підприємств Бобринецької
міської ради в особі Охінченка Сергія
Михайловича та ОСОБА_7 укладено договір
купівлі-продажу нежитлової будівлі по
АДРЕСА_1, позначеною літерою «А,а»,
загальною площею 159,21 кв.м., посвідчений
приватним нотаріусом Бобринецького
районного нотаріального округу 20
вересня 2005 року (т.1 а.с.142-144).

09.11.2007 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3
укладено договір купівлі-продажу
вищевказаної нежитлової будівлі,
посвідчений приватним нотаріусом
Бобринецького районного нотаріального
округу 09.11.2007 року (т.1 а.с.146-448).

Постановою Вищого господарського суду
України від 16.02.2011 року визнано
незаконними та скасовано рішення
Бобринецької міської ради № 806 від
09.06.2005 року та рішення виконкому
Бобринецької міської ради № 237 від
12.07.2005 року.

Вищим господарським судом України
встановлено, що комплекс будівель по
АДРЕСА_1, а в подальшому адреса була
змінена (АДРЕСА_1), згідно розпорядження
Кабінету Міністрів України від 22.12.1999
року №1448-р, належить до сфери
управління Міністерства внутрішніх
справ України і перебуває у державній
власності.

Передачу зазначеного майна з державно
власності у комунальну власність у
відповідності із вимогами Закону
України «Про передачу об'єктів права
державної та комунальної власності»
проведено не було, оскільки відповідне
рішення про передачу не приймалось та
фактичної передачі проведено не було
(т.1 а.с.71-73).

Також, суд встановив, що спірна будівля
станом на 1972 рік належала
Бобринецькому райвідділу міліції на
праві власності, що підтверджується
копією свідоцтва про право власності
на будівлю від 29.06.1972 року, яке
міститься в інвентарній справі на
домоволодіння по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.159) та
технічної справи на будівлі за адресою
АДРЕСА_1 (т.1 а.с.92-100), яка знаходиться в
Бобринецькому РВ УМВС України в
Кіровоградській області.

Згідно розпорядження Кабінету
Міністрів України від 22.12.1999 року №1448-р
спірна будівля є державною власністю,
належить до сфери управління
Міністерства внутрішніх справ України
та закріплена за Бобринецьким
райвідділом УМВС України в
Кіровоградській області.

Рішенням Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 11.01.2012
року, залишеним частково без змін
рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 23.05.2012
року, які набрали законної сили,
визнано недійсним договір
купівлі-продажу нежитлової будівлі по
АДРЕСА_1, укладений 20.09.2005 року між
Бобринецьким комбінатом комунальних
підприємств Бобринецької міської ради
в особі Охінченка Сергія Михайловича
та ОСОБА_7, посвідчений приватним
нотаріусом Бобринецького районного
нотаріального округу 20 вересня 2005 року
(т.1 а.с.125-135).

26.07.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
укладено договір купівлі-продажу
нежитлової будівлі по АДРЕСА_1,
позначеною на плані технічної
документації літерою «Аа», загальною
площею 159,21 кв.м., посвідчений приватним
нотаріусом Бобринецького районного
нотаріального округу та
зареєстрованого в реєстрі
нотаріальних дій за № 1464.

Згідно витягу про державну реєстрацію
прав №35016322 право власності за ОСОБА_2
на вказану будівлю зареєстровано
Бобринецькою дільницею ОКП
Кіровоградське обласне об'єднане бюро
технічної інвентаризації за №31858240 (т.1
а.с.151-154).

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з роз'яснень
викладених в п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№ 9 „Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", що не
підлягають задоволенню позови
власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину. У
цьому разі майно може бути витребувано
від особи, яка не є стороною недійсного
правочину, шляхом подання
віндикаційного позову, зокрема, від
добросовісного набувача, з підстав,
передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник майна має право витребувати це
майно від набувача лише у разі, якщо
майно вибуло з володіння власника або
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Міністерство внутрішніх справ України,
Кабінет Міністрів України та
Бобринецький районний відділ
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Кіровоградській
області своєї згоди на відчуження
спірного майна не давали, майно вибуло
з їх володіння не з їхньої волі, а
шляхом прийняття незаконних рішень
прийнятих Бобринецькою міською радою,
09.06.2005 року за №806 «Про виділення
земельної ділянки для обслуговування
нежитлового приміщення за адресою
АДРЕСА_1 » та виконкомом Бобринецької
міської ради, 12.07.2005 року за № 237 «Про
оформлення права власності на цілу
нежитлову будівлю в АДРЕСА_1» та
подальшого відчуження спірного майна.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що спірна нежитлова будівля
розташована по АДРЕСА_1, яка позначена
на плані технічної документації
літерою «Аа», загальною площею 159,21
кв.м., має бути витребувана із
незаконного володіння добросовісного
набувача - відповідача ОСОБА_2, так як її
відчуження відбувалося після
недійсного правочину.

В суді першої інстанції представник
ОСОБА_2 просив суд застосувати строки
позовної давності та відмовити в
задоволенні позову.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про безпідставність доводів
відповідача про пропуск позивачем
трирічного строку позовної давності,
перебіг якого відповідач обчислює з
моменту звернення до суду ОСОБА_3 з
позовом до Бобринецького РВ УМВС
України в Кіровоградській області про
усунення перешкод в реалізації права
власності, тобто 2008 року.

Суд виходив з того, позивачем був
обраний неправильний спосіб захисту,
шляхом звернення до суду з позовом про
визнання недійним договорів
купівлі-продажу спірного майна, і спір
з приводу спірного майна існує з 2008
року та розглядався судами різних
інстанцій та юрисдикцій до 13.11.2012 року.

Доводи апеляційної скарги також
ґрунтуються на тому, що МВС України
пропущено строк позовної давності без
поважних причин, так як перебіг строку
позовної давності розпочався в 2008 році,
з моменту звернення до суду ОСОБА_3 з
позовом до Бобринецького РВ УМВС
України в Кіровоградській області про
усунення перешкод в реалізації права
власності та зустрічним позовом
Бобринецького РВ УМВС України в
Кіровоградській області до ОСОБА_2,
ОСОБА_7, Охінченка С.М., Бобринецької
міської ради про визнання договорів
купівлі-продажу недійсними, за позовом
третьої особи на стороні Бобринецького
РВ УМВС України в Кіровоградській
області - МВС України до ОСОБА_2, ОСОБА_7,
Охінченка С.М., Бобринецької міської
ради про визнання договорів
купівлі-продажу недійсними.

МВС України було відомо під час
розгляду зазначеної справи, що спірна
нежитлова будівля вибула з їхнього
володіння, але замість подання позову
про витребування майна від
добросовісних набувачів було подано
зустрічний позов про визнання
договорів купівлі-продажу недійсними,
що в свою чергу призвело до того, що МВС
України невірно обрано спосіб захисту
свого порушеного права з 2008 року і тим
самим пропущено строк позовної
давності без поважних причин.

Проте, з доводами апеляційної скарги
погодитися не можна.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст.261 ЦК України визначено, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові,
що визначено ч.ч.2,3 ст.267 ЦК України.

Матеріалами справи підтверджується, що
ухвалою суду від 11 листопада 2013 року
замінено первісного відповідача
ОСОБА_3 на належного відповідача ОСОБА_2
(т.1 а.с.190-191).

Підставою для заміни первісного
відповідача на належного відповідача є
заявлене, відповідно до вимог ч.1 ст.33
ЦПК України, письмове клопотання
представника МВС України (т.1 а.с.185-186).

Зі змісту клопотання вбачається, що
04.11.2013 року позивачу стало відомо, що за
договором купівлі-продажу від 26.07.2012
року ОСОБА_3 продав спірне майно ОСОБА_2.

В зв'язку з заміною відповідача 14.11.2013
року позивач на підставі ст.27 ЦПК
України уточнив позовні вимоги та
просив витребувати нежитлову будівлю
яка знаходиться по АДРЕСА_1, у нового
власника ОСОБА_2.

За таких обставин позивач мав право
звернутися з позовом до ОСОБА_2 лише
після 26.07.2012 року, тобто після придбання
ним спірної будівлі.

Крім того, в суді апеляційного суду
також встановлено та не заперечувалося
представником ОСОБА_2, ОСОБА_4, що
нежитлова будівля по АДРЕСА_1, яка
позначена на плані технічної
документації літерою «Аа», фактично не
вибувала з володіння Бобринецького РВ
УМВС України в Кіровоградській
області, а ОСОБА_2 не використовував її
за призначенням.

З огляду на викладене, немає підстав
вважати, що позивачем пропущено строки
позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення чи
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів
вважає, що рішення суду постановлено з
додержанням вимог закону та відповідає
матеріалам справи і підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який
представляє інтереси ОСОБА_2,
відхилити.

Рішення Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 02 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту її проголошення і
може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді