П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2014 року
м. Київ

Судова палата у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:

головуючого Яреми А.Г.,
суддів:Григор'євої Л.І.,Онопенка
В.В.,Сеніна Ю.Л., Гуменюка В.І.,Охрімчук
Л.І.,Сімоненко В.М., - Лященко Н.П.,Патрюка
М.В., розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_10 до
ОСОБА_11, треті особи: служба у справах
дітей Комінтернівського районного
управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради,
прокуратура Комінтернівського району
м. Харкова, про позбавлення
батьківських прав за заявою ОСОБА_10 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_10 звернулась до
суду із зазначеною позовною заявою,
посилаючись на те, що з 8 лютого 1997 року
до листопада 2006 року вона та відповідач
перебували у шлюбі. У них народилися
син, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, і дочка,
ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вважаючи, що ОСОБА_11 з часу розірвання
шлюбу, тобто з листопада 2006 року,
вихованням дітей не займається, не
надає матеріальної допомоги на їхнє
утримання, ніякого зв'язку з дітьми не
підтримує та ухиляється від виконання
батьківських обов'язків, позивачка
просила позбавити ОСОБА_11 батьківських
прав відносно дітей: ОСОБА_12 і ОСОБА_13

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 4 червня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Харківської області
від 19 серпня 2013 року, у задоволенні
позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 вересня 2013
року відмовлено у відкритті
касаційного провадження за касаційною
скаргою ОСОБА_10 на вказані судові
рішення.

У заяві ОСОБА_10 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 вересня 2013 року порушується
питання про скасування цієї ухвали й
передачу справи на новий розгляд до
суду касаційної інстанції з підстав,
передбачених пунктом 1 частини першої
статті 355 Цивільного процесуального
кодексу України (далі - ЦПК України), -
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції однієї й
тієї самої норми матеріального права,
що потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, а саме пункту 2
частини першої статті 164 Сімейного
кодексу України (далі - СК України), що
призвело до ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Для прикладу наявності зазначеної
підстави подання заяви про перегляд
судових рішень ОСОБА_10 посилається на
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 5 вересня 2013 року та від
16 жовтня 2013 року у справах
про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення ОСОБА_11 та висновок
прокурора Пащенко О.В., дослідивши
доводи заявниці, Судова палата у
цивільних справах Верховного Суду
України вважає, що заява задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Судами у справі, яка переглядається,
установлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з 8
лютого 1997 року до 21 листопада 2006 року
перебували в зареєстрованому шлюбі.

У ОСОБА_10 і ОСОБА_11 народилися син,
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
дочка, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком
яких записано ОСОБА_11

Після розірвання шлюбу ОСОБА_10 і
ОСОБА_11 разом не проживають. Позивачка
виїхала на постійне місце проживання
до Сполучених Штатів Америки, а діти
мешкають разом із бабусею в м. Харкові.

Висновком Управління служби у справах
дітей Департаменту праці та соціальної
політики Виконавчого комітету
Харківської міської ради Харківської
області від 15 травня 2013 року визнано за
доцільне позбавити батьківських прав
ОСОБА_11 відносно дітей: ОСОБА_12 та
ОСОБА_13

З показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15
установлено, що відповідач спілкувався
зі своїми дітьми та проявляв інтерес до
їхнього життя.

Заперечуючи проти позову, відповідач
посилався на те, що позивачка
перешкоджає йому зустрічатися з
дітьми, від виконання своїх
батьківських обов'язків він не
ухилявся. Він любить своїх дітей,
цікавиться їхніми проблемами,
матеріально утримує та проти
позбавлення його батьківських прав.
Бажання позивачки позбавити його
батьківських прав пов'язане з його
відмовою дати дозвіл на виїзд дітей на
постійне місце проживання за кордон.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_10, суд першої інстанції, з
висновками якого погодились суди
апеляційної та касаційної інстанцій,
виходив із того, що позивачкою не
надано належних і допустимих доказів
невиконання відповідачем своїх
батьківських обов'язків без поважних
причин, а судом не встановлено винної
поведінки останнього щодо ухилення від
виховання дітей і свідомого нехтування
ним своїми обов'язками, тому підстави
для позбавлення відповідача
батьківських прав, установлені пунктом
2 частини першої статті 164 СК України,
відсутні.

За положеннями пункту 1 частини першої
статті 355 ЦПК України підставою для
подання заяви про перегляд судових
рішень у цивільних справах є
неоднакове застосування судом (судами)
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Проте зміст ухвал колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 5 вересня 2013 року та від 16
жовтня 2013 року, на які посилається
заявниця, обґрунтовуючи підстави
подання нею заяви, їх порівняння із
судовим рішенням, яке переглядається,
не дають підстав для висновку про те, що
суд касаційної інстанції під час
розгляду двох чи більше справ за
тотожних предмета спору, підстави
позову, змісту позовних вимог та
встановлених фактичних обставин і
однакового регулювання нормами
матеріального права спірних
правовідносин ухвалив різні за змістом
судові рішення.

Так, постановляючи ухвалу від 5 вересня
2013 року у справі про позбавлення
батьківських прав, суд касаційної
інстанції рішення суду першої
інстанції про задоволення позову та
ухвалу апеляційного суду залишив без
змін і виходив із того, що відповідач не
проявляв до дитини батьківської
турботи та любові, не піклувався про її
фізичний і духовний розвиток, навчання,
підготовку до самостійного життя, не
забезпечував дитину необхідним
харчуванням, медичним доглядом та
лікуванням, ураховуючи хворобливий
стан здоров'я дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання, а також не
спілкувався з дитиною, не виявляв
інтересу до її внутрішнього світу, не
створював умов для отримання нею
освіти й не сплачував аліменти.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції про задоволення позову та
ухвалу суду апеляційної інстанції у
справі про позбавлення батьківських
прав, суд касаційної інстанції в ухвалі
від 16 жовтня 2013 року зазначив, що
відповідач з моменту народження дитини
ухиляється від виконання своїх
батьківських обов'язків, не піклується
про неї, не бере участі у її вихованні
та матеріальному забезпеченні, не
виявляє до неї батьківської турботи та
уваги, не турбується про її фізичний і
духовний розвиток, не спілкується з
нею.

У цих справах суди дійшли висновку про
ухилення відповідачів від виконання
своїх обов'язків щодо виховання дитини
і, як наслідок, необхідність
застосування до них на підставі пункту
2 частини першої статті 164 СК України
крайнього заходу - позбавлення
батьківських прав.

Натомість у справі, яка переглядається,
судом першої інстанції, з висновками
якого погодилися суди апеляційної та
касаційної інстанцій, не встановлено
ухилення відповідача від виховання
своїх дітей та свідомого нехтування
ним батьківськими обов'язками.

Таким чином, у справі, яка
переглядається, та у справах, на судові
рішення в яких заявниця посилається в
обґрунтування своєї заяви, наявні
різні фактичні обставини, що не
свідчать про неоднакове застосування
судом касаційної інстанції пункту 2
частини першої статті 164 СК України.

Ураховуючи те, що надані судові рішення
не є прикладами неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції однієї й тієї самої норми
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
немає підстав вважати заяву ОСОБА_10
обґрунтованою.

Відповідно до статті 360-5 ЦПК України
Верховний Суд України відмовляє в
задоволенні заяви, якщо обставини, які
стали підставою для перегляду справи,
не підтвердилися.

Керуючись статтями 355, 360-3, 360-5 ЦПК
України, Судова палата у цивільних
справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_10 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 вересня 2013 року відмовити.

Постанова Верховного Суду України є
остаточною і може бути оскаржена
тільки на підставі, встановленій
пунктом 2 частини першої статті 355
Цивільного процесуального кодексу
України.

Головуючий Судді Верховного Суду
України:А.Г. Ярема

Л.І. Григор'єва В.І. Гуменюк Н.П.
Лященко В.В. Онопенко Л.І. Охрімчук М.В.
Патрюк Ю.Л. Сенін В.М. Сімоненко