Пр. № 2/643/590/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.01.2014 року Московський районний суд м.
головуючого судді Зінченко Ю.Є., за
участю секретаря Колтур Я.С.
розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
зобов'язання не чинити перешкод, суд
Позивачі звернулися до суду з позовом,
в якому зазначили, що14 вересня 2011 року
Московським районним судом м. Харкова
було ухвалено рішення у справі за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2 до
ОСОБА_6 про визнання права власності та
визначення порядку користування
земельною ділянкою та за позовом
ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа: Харківська
міська рада про визнання права
власності та визначення порядку
користування земельною ділянкою, яким
позовні вимоги за обома позовами було
задоволено частково та вирішено:
«Визначити порядок користування
земельною ділянкою, розташованою за
адресою АДРЕСА_1 та виділити в
користування ОСОБА_1, ОСОБА_2 на належні
їм 28/100 частин земельну ділянку площею
254 кв.м.; Виділити в користування ОСОБА_5
на належні їй 22/100 частин земельну
ділянку площею 200 кв.м.; Виділити в
користування ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на
належну їм ? частину земельну ділянку
площею 453 кв.м.; в іншій частині позовних
вимог відмовити». Зазначене судове
рішення було залишено без змін та
набрало законної сили після його
перегляду в апеляційному порядку.

Ухвалою Московського районного суду
міста Харкова від 28.11.2012 року, рішення
суду від 14.09.2011 року було роз'яснено, а
саме: визначення меж розподілу ділянок
провести згідно з додатком до
роз'яснення витягу судової експертизи
згідно 1-го варіанту (додаток №3)
експертизи №3958 від 22.07.2009 року.

Під час судового розгляду справи судом
було встановлено, що земельна ділянка
розташована на перехресті АДРЕСА_1 за
різними технічними документами,
представленими у цивільній справі
фігурує за адресами: АДРЕСА_1, АДРЕСА_1,
однак це все є одна і таж земельна
ділянка одного і того ж домоволодіння.

На протязі 2012-2013 років, з метою
виконання зазначеного рішення суду від
14.09.2011 року, позивачі на території
земельної ділянки, виділеної їм у
користування на підставі рішення суду,
розпочали встановлювати
розділювальний паркан з метою
недопущення на власну територію
сторонніх осіб та з інших підстав.
Однак відповідачі по справі чинили
цьому перешкоди, які спочатку
виражалися в тому щоб не дати
можливість позивачам реалізувати свої
права та наміри по встановленню
розділювального паркану, а потім - у
самостійному встановленні паркану,
який перегороджує прохід/доступ
позивачів до виділеної їм у
користування земельної ділянки та
встановленої нею частини паркану.

Про вчинення відповідних дій
відповідачами було неодноразово
повідомлено правоохоронні органи,
оскільки крім перешкоджання
встановити паркан по відношенню до
мешканців суміжного будинку було
застосовано фізичне насилля у вигляді
нанесення тілесних ушкоджень, які,
згідно висновків фахівця з питань
судово-медичної експертизи №939-2013 від
30.09.2013 року та №940-2013 від 30.09.2013 року КЗОЗ
«ХОБСМЕ», було віднесено до легких
тілесних ушкоджень. Також протиправні
дії відповідачів було зафіксовано за
допомогою фото- та відео камери
мобільного телефону.

Відповідачі самовільно, без будь-яких
на то дозвільних документів обмежили
право позивачів на користування
земельною ділянкою, виділеною їм на
підставі рішення Московського
районного суду міста Харків від 14.09.2011
року, шляхом встановлення огорожі
(паркану) між житловою прибудовою літ.
А2-1 та сараєм літ. Р, який (паркан) також
не відповідає вимогам пожежної безпеки
і єдиним способом захисту прав
позивача є знесення цієї огорожі
(паркану), а також те, що відповідачі
перешкоджають позивачам користуватися
належною їм частиною земельної
ділянки. За таких обставин позивачі
вимушені звернутися до суду з метою
захисту своїх порушених прав. З огляду
на смерть ОСОБА_6, позов пред'являється
до решти відповідачів, які прийняли
спадщину.

Просять позов задовольнити,
зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_3 у строк не
більше десяти днів з моменту набрання
рішенням суду законної сили
демонтувати за власний кошт огорожу
(паркан) по всій її довжині, яку
встановлено між житловою прибудовою
літ. А2-1 та сараєм літ.Р у домоволодінні,
розташованому за адресою: АДРЕСА_1;
зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_3 не чинити
перешкод ОСОБА_1, ОСОБА_2 по
встановленню розділювального паркану
у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1,
згідно рішення Московського районного
суду міста Харків від 14.09.2011 року по
справі №2-6/11 та ухвали цього ж суду від
28.11.2012 року; судові витрати покласти на
відповідачів.

Позивач ОСОБА_2 надала суду нотаріально
посвідчену заяву, в якій позов
підтримала у повному обсязі, просила
задовольнити, розглядати справу за її
відсутністю,.

Представник позивача ОСОБА_1, який діє
на підставі довіреності, надав суду
заяву, в якій просив позов
задовольнити, ухвалити заочне рішення
та розглянути справу за його
відсутності.

Відповідачі про час, дату і місце
судового розгляду повідомлені
належним чином (33,36,43,44), причину неявки
в друге в судове засідання, призначене
на 11-00 год. 23.01.2014 року не повідомили. Зі
згоди представника позивача суд
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає положенням ст. 224
ЦПК України.

Суд, дослідивши надані докази в їх
сукупності, встановив наступні факти
та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Московського районного суду
міста Харкова позов ОСОБА_1, ОСОБА_5,
ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про визнання права
власності та визначення порядку
користування земельною ділянкою та
позов ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа: Харківська
міська рада про визнання права
власності та визначення порядку
користування земельною ділянкою,
задоволено частково: визначено порядок
користування земельною ділянкою,
розташованою за адресою АДРЕСА_1 та
виділено в користування ОСОБА_1, ОСОБА_2
на належні їм 28/100 частин земельну
ділянку площею 254 кв.м.; виділено в
користування ОСОБА_5 на належні їй 22/100
частин земельну ділянку площею 200 кв.м.;
виділено в користування ОСОБА_6, ОСОБА_4,
ОСОБА_3 на належну їм ? частину земельну
ділянку площею 453 кв.м.; в іншій частині
позовних вимог відмовлено. (а.с. 3).
Ухвалою Московського районного суду
міста Харкова від 28.11.2012 року, рішення
суду від 14.09.2011 року роз'яснено, а саме:
визначення меж розподілу ділянок
провести згідно з додатком до
роз'яснення витягу з висновку судової
експертизи згідно 1-го варіанту
(додаток №3) експертизи №3958 від 22.07.2009
року (а.с. 4). Під час судового розгляду
справи 2-6/11 судом було встановлено, що
земельна ділянка розташована на
перехресті АДРЕСА_1 за різними
технічними документами,
представленими у цивільній справі
фігурує за адресами: АДРЕСА_1, що є
земельною ділянкою одного і того ж
домоволодіння. Вказані рішення суду та
ухвала суду набрали законної сили (а.с.
47-48).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, щодо яких
встановлені ці обставини.

З наданих позивачами копій постанов
про відмову у порушенні кримінальної
справи, витягу з кримінального
провадження, висновків фахівця з
питань судово-медичної експертизи (а.с.
14-17) вбачається, що з приводу
встановлення огорожі між мешканцями
будинку АДРЕСА_1 виникають конфліктні
ситуації.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено,
що власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його права
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою.

За змістом ч. 1 ст. 103 ЗК України
власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
зручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Згідно зі ст. 95 ЗК України порушені
права землекористувачів підлягають
відновленню в порядку. встановленому
законом.

Відповідно до пункту 17 Постанови №6
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
статті 376 ЦК України (про правовий режим
самочинного будівництва)» позов про
знесення самочинно збудованого
нерухомого майна може бути пред'явлено
власником чи користувачем земельної
ділянки або іншою особою, права якої
порушено, зокрема, власником
(користувачем) суміжної земельної
ділянки з підстав, передбачених
статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Відповідно до ч.1, 3-5 п.24 вказаної
Постанови знесення нерухомості,
збудованої з істотним відхиленням від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотним порушенням будівельних норм і
правил (у тому числі за відсутності
проекту), можливе лише за умови, що
неможлива перебудова нерухомості
відповідно до проекту або відповідно
до норм і правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами, або
якщо особа, яка здійснила (здійснює)
будівництво, відмовляється від такої
перебудови.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Тобто правила про зобов'язання знести
самочинне будівництво, застосовується
лише у разі, коли буде встановлено, що
самочинне будівництво неможливо
привести у стан, який буде відповідати
будівельним нормам та правилам, або
особа відмовляється вчинити такі дії.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

На підставі викладеного суд вважає, що
відповідачами порушені права
позивачів, які є власниками земельної
ділянки шляхом встановлення паркану
між житловою прибудовою літ. А2-1 та
сараєм літ. Р та не відповідає 1-му
варіанту (додаток №3) експертизи №3958
від 22.07.2009 року, за яким Рішенням
Московського районного суду м. Харкова
від 14.09.2011 року визначено порядок
користування земельною ділянкою між
співвласниками. Так, з додатку № 3
експертизи вбачається, що межа між
земельними ділянками відповідачів та
позивачів проходить по стіні прибудови
літ. А2-1 (а.с. 9,49), а не між вказаною
прибудовою та сараєм літ. Р.

Таким чином суд вважає позов
обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню.

Судові витрати суд розподіляє згідно
ст. 88 ЦПК України пропорційно до
задоволених позовних вимог наступним
чином: при подачі позову до суду
необхідна до сплати сума судового
збору становила 229,4 грн., позивач ОСОБА_1
звільнена від сплати судового збору як
інвалід 1-ї групи, позивачем ОСОБА_2
сплачено 114,7 грн., таким чином з
відповідачів у рівних частках підлягає
стягненню 114,7 грн. на користь позивача
ОСОБА_2 та 114,7 грн. в рівних частках на
користь держави.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 212, 213,
215-216, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 186, 317, 319, 376,
381, 391 ЦК України, ст.ст. 95, 103, 152 ЗК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_3 у строк не
більше десяти днів з моменту набрання
рішенням суду законної сили
демонтувати за власний кошт огорожу
(паркан) по всій її довжині, яку
встановлено між житловою прибудовою
літ. А2-1 та сараєм літ. Р у
домоволодінні, розташованому за
адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_3 не чинити
перешкод ОСОБА_1, ОСОБА_2 по
встановленню розділювального паркану
у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1,
згідно рішення Московського районного
суду міста Харків від 14.09.2011 року по
справі №2-6/11 та ухвали цього ж суду від
28.11.2012 року.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 ІІНН
НОМЕР_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНН НОМЕР_2
на користь ОСОБА_2 судовий збір у
розмірі 114,7 грн. в рівних частках по 57,35
грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 ІІНН
НОМЕР_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНН НОМЕР_2
на користь держави судовий збір у
розмірі 114,7 грн. в рівних частках по 57,35
грн. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Харківської області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його оголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
Зінченко Ю.Є.