Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/2977/12-ц
Головуючий у 1-й інст.
Галасюк Руслан Анатолійович
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухна О.М.

суддів
Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання
Крижанівської М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу,
визнання недійсним Державного акту за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 16 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року позивачі звернулися до
суду із зазначеним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06
серпня 2009 року був укладений договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
згідно якого ОСОБА_2 передавав у
власність, а ОСОБА_4 прийняла у
власність (купила), земельну ділянку
площею 0, 1000 га, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1. Згоду на укладення
даного договору дано і від імені
продавця ОСОБА_3, як дружини останнього.
Позивачі зазначають, що ОСОБА_4 ніяких
грошових коштів не передавала за
купівлю земельної ділянки, земельну
ділянку позивачі покупцю не
показували, покупця ніколи не знали, не
мали наміру продавати земельну
ділянку, не готували документів на
вчинення правочину, а договір у
нотаріуса підписали навіть не читаючи
його. Також позивачі посилаються на те,
що земельна ділянка на момент
укладення договору не коштувала 32 000,00
гривень. Вважають, що даний договір є
фіктивним, оскільки вчинений без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлюються цим правочином.
Фактично договір підписано на прохання
відповідача ОСОБА_5, який винен був
кошти покупцю та обіцяв в послідуючому
його розірвати.

В ході розгляду справи позивачі
змінили підставу позову і просили
визнати вказаний договір недійсним з
посиланням на обман з боку
відповідачів (а.с.59-60).

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 16 грудня 2013 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
посилаючись на те, що судом першої
інстанції винесено рішення з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, неповно
з'ясовано обставини, які мають значення
для справи, що призвели до винесення
незаконного рішення, просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Позивачі та їх представники апеляційну
скаргу підтримали і пояснили, що
договір був укладений на прохання
ОСОБА_5, який обіцяв в подальшому його
розірвати, але їх обманув.

Представник відповідача ОСОБА_5
заперечує у задоволенні скарги,
оскільки він не є стороною у договорі і
до нього вимог немає.

Представник відповідача ОСОБА_4 також
заперечує у задоволенні скарги і
пояснив, що договір було укладено -
кошти сплачено і майно передано.
Будь-якого обману з сторони покупця не
було.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_6
заперечив у задоволенні скарги і
пояснив, що позивач є його знайомим і
він сам прийшов до нього з проханням
оформити вказаний договір. Кошти
передавались в окремій кімнаті і
сторони угоди підписали договір, а
дружина позивача дала на це згоду.
Ніхто не висловлювався з приводу
формальності договору.

Розглянувши справу в межах визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач та ОСОБА_7 отримали у власність
на підставі договору купівлі-продажу
від 22.06.2006 року земельну ділянку площею
0,1000 га по АДРЕСА_1 (а.с.10).

15 липня 2006 року позивачі зареєстрували
шлюб (а.с.8).

28.04.2007 року ОСОБА_7 продала належну їй 1/2
частку вказаної земельної ділянки
позивачу ОСОБА_2 (а.с.80), тобто під час
перебування останнього в шлюбі з
ОСОБА_3.

31 жовтня 2007 року ОСОБА_2 отримав
Державний акт на право власності на
спірну земельну ділянку (а.с.48).

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 6 серпня 2009 року
укладено договір купівлі-продажу цілої
земельної ділянки площею 0,1000 га (далі -
Договір), яка розташована в АДРЕСА_1
(а.с.9), який посвідчений нотаріально та
зареєстрований в Державному реєстрі
правочинів (а.с.54).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив із недоведеності позивачами
фіктивності правочину та відсутності
підстав для визнання його недійсним на
підставі ст.ст.203, 215 ЦК України.

З такою думкою колегія суддів
погоджується частково, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення суду,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

За змістом ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Судом, під час ухвалення рішення,
помилково розглянуто позов з підстав,
які були заявлені у первісному позові і
не враховано ту обставину, що позивачі
змінили підставу позову і просили
визнати недійсним договір
купівлі-продажу внаслідок обману
(а.с.59-60), чим порушено норми
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування рішення
суду та ухвалення нового з інших
підстав.

Вирішуючи позов про визнання договору
купівлі-продажу недійсним, як
укладеного шляхом обману, колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови
про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди. (ст.638 ЦК України в
редакції на день укладення угоди -
надалі по тексту зазначається тільки
стаття).

Згідно вимог ст.655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

За змістом ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або
іншого нерухомого майна укладається
у письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації (ст.657 ЦК України).

Згідно п.6.1 Договору сторони
підтвердили, що укладення цього
Договору відповідає їх інтересам,
волевиявлення є вільним і
усвідомленим, умови цього Договору
зрозумілі і відповідають дійсній
домовленості сторін, цей Договір не
приховує іншого правочину і
спрямований на реальне настання
наслідків, які обумовлені в ньому.

Продаж земельної ділянки вчинено за
домовленістю сторін за 32000 грн., які
покупець сплатила продавцю до
підписання цього Договору і зазначена
ціна продавець вважає вигідною для
себе, реальною та остаточною (п.2.1
Договору).

В присутності нотаріуса продавець
передав покупцю документи на право
власності, тобто цей Договір, і сторони
усвідомлюють, що цим актом
підтверджено передачу земельної
ділянки покупцю. Під передачею
земельної ділянки за цим Договором
слід вважати символічну передачу
документів, яким є цей Договір (п.4.1 та 4.2
Договору).

За змістом спірного Договору сторони
досягли згоди щодо усіх істотних умов,
необхідних для договір
купівлі-продажу, продавець отримав
кошти, а покупець прийняв майно.

Договір підписано сторонами за
нотаріальною згодою дружини продавця
ОСОБА_3 (а.с.53), посвідчено державним
нотаріусом та внесено у Державний
реєстр правочинів, а тому він є
укладеним.

За змістом ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно із ст.230 ЦК України якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення (частина перша
статті 229 цього Кодексу), такий
правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування.

В пункті 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 06
листопада 2009 року, № 9, роз'яснено, що
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка діяла
під впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Згідно позовної заяви позивачі покупця
не знали, а в оману їх ввів ОСОБА_5, який
не є стороною у спірному Договорі.

Обставини, на які посилається апелянт,
йому були відомі на час укладення
договору купівлі-продажу.

Доказів, щодо введення в оману продавця
саме покупцем ОСОБА_4, суду не надано, а
тому відсутні підстави для визнання
спірного Договору недійсним на
підставі ст.230 ЦК України за
відсутності основної ознаки -
навмисного введення в оману однієї
сторони правочину іншою стороною.

Вимоги до ОСОБА_5 взагалі є
безпідставними, оскільки останній не
був стороною спірного договору.

Інші доводи позивачів щодо відсутності
розрахунку за договором та передачі
земельної ділянки продавцю,
неправильне визначення ціни товару, не
є ознакою обману, а тягне інші наслідки,
визначені законодавством.

При цьому суд враховує, що позивач
замовив оцінку земельної ділянки та
отримав витяг з її оцінкою в сумі 32000
грн. і погодився із такою ціною,
зазначивши у договорі.

Не може бути враховано і посилання на
п.2.1 Договору, як доказ домовленості про
розірвання договору після сплати
ОСОБА_5 коштів ОСОБА_4, оскільки в
останньому лише роз'яснено порядок
повернення коштів у разі розірвання
договору.

Позивач заявив вимогу про визнання
недійсним конкретного договору і
долучені до позовної заяви копії
розписки про позику ОСОБА_5 коштів у
ОСОБА_3 в сумі 35 тис. доларів США, копій
Державних актів на ім'я третіх осіб -
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.12-16) не можуть бути
доказом уведення в оману ОСОБА_4
позивачів щодо обставин, які впливають
на вчинення даного правочину.

Посилання на те, що судом не з'ясовано
чи оформлено Державний акт покупцем на
земельну ділянку, чи були знайомі
продавець з покупцем не можуть
прийматися судом, оскільки не є
визначальними у вирішенні даного спору
з мотивів обману покупцем продавця під
час укладення договору, а підстави
набуття ОСОБА_2 права власності на
земельну ділянку (до шлюбу та під час
шлюбу) встановлено в ході апеляційного
розгляду.

За таких обставин, враховуючи підстави
позову, визначені позивачами, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
вищезазначеного позову за його
безпідставністю.

Керуючись ст. ст.209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2
задовольнити частково.

Скасувати рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 16 грудня
2013 року та ухвали нове про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу, визнання
недійсним Державного акту з інших
підстав.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: