22-ц/795/521/2014 Головуючий у I інстанції
-Мороз К. В. Доповідач - Шитченко Н.
В.Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

при секретарі - Зіньковець О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2,

представника відповідача Мельникової
В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 21 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства
«Чернігівоблбуд», Чернігівської
міської ради про визнання права
власності, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 21 січня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ
«Чернігівоблбуд», Чернігівської
міської ради про визнання права
власності відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на ухвалення рішення з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить оскаржуване
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити її вимоги в
повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд першої інстанції
неправильно трактував зміст ст. 344 ЦК
України, в зв'язку з чим необґрунтовано
дійшов до висновку про відмову в
задоволенні позову.

Апелянт вказує, що з часу отримання
ордеру на житло вона законно,
добросовісно, відкрито та безперервно
володіє спірною квартирою. З вимогою
про витребування майна відповідачі до
неї не звертались.

Зазначає, що на даний час порушено її
право на приватизацію житла.

В письмових запереченнях представник
ПАТ «Чернігівоблбуд», вважаючи судове
рішення законним та обґрунтованим,
просить відхилити апеляційну скаргу, а
рішення суду залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача,
заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що наявний власник квартири
АДРЕСА_1, а позивачем не надано доказів
наявності підстав для визнання права
власності за набувальною давністю,
передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України.

З таким висновком районного суду
погоджується апеляційний суд, оскільки
він ґрунтується на матеріалах справи
та відповідає вимогам чинного
законодавства.

Встановлено, що рішенням виконкому
Чернігівської міської ради № 160 від 19
липня 1993 року затверджено спільні
рішення адміністрації і профспілкових
комітетів підприємств, організацій про
виділення житлової площі і видано
ордер ОСОБА_1 на двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 на сім'ю з двох чоловік, зі
зняттям з квартирного обліку (а.с. 26).

Згідно ордеру на жиле приміщення № 619
від 09 вересня 1993 року ОСОБА_1 та її дочка
набули право на зайняття вищевказаної
квартири (а.с. 10).

З довідки ДП «Соціально-побутове
управління» ПАТ «Чернігівоблбуд»
вбачається, що АДРЕСА_1 постійно
проживають та зареєстровані ОСОБА_1, її
дочка ОСОБА_4 та онук ОСОБА_5 (а.с. 11).

Позивач, посилаючись на приписи ст. 344
ЦК України, звернулась до суду з
позовом про визнання за нею за
набувальною давністю право власності
на спірну квартиру, оскільки вона
відкрито та безперервно володіє
приміщенням з 1993 року, про що свідчить
сплата комунальних послуг та
здійснення поточного ремонту.

Відповідно до приписів ст.ст. 321, 328 ЦК
України, право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Ч. 1 ст. 344 ЦК України визначено, що особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Таким чином, передумовою звернення до
суду з позовом про визнання права
власності за набувальною давністю є
наявність всіх істотних умов для даної
категорії справ. Суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов до висновку про те,
що зазначена наявність необхідних умов
позивачем належними доказами не
підтверджена.

Посилання апелянта на те, що вона,
проживаючи в спірній квартирі з 1993
року, має право на безоплатну передачу
житла в її приватну власність, є
безпідставними, оскільки рішенням
апеляційного Чернігівської області
від 27 лютого 2008 року, ухвалою
Верховного Суду України від 06 жовтня 2008
року та рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 26 лютого 2013
року (а.с. 51-58) встановлено, що житловий
будинок АДРЕСА_1, згідно з актом
державної приймальної комісії про
введення будинку в експлуатацію від 31
березня 1993 року, збудований в період з
січня 1990 року по березень 1993 року
орендним підприємством
«Чернігівоблбуд», останнє було
замовником та підрядником виконання
робіт з будівництва будинку, а тому
будинок являвся його колективною
власністю. Вказаний будинок був
збудований за кошти орендного
підприємства тресту «Чернігівоблбуд»,
увійшов до основних засобів
колективної власності та був включений
органом приватизації до статутного
фонду ЗАТ «Чернігівоблбуд» -
правонаступника Чернігівського
обласного проектного
ремонтно-будівельного орендованого
підприємства «Чернігівоблбуд».
Районний суд вірно зазначив, що
встановлені обставини, відповідно ч. 3
ст. 61 ЦПК України, доказуванню не
підлягають.

Апелянтом не доведено, що, вселяючись
до спірної квартири, вона була
впевнена, що на це майно не претендують
інші особи, адже з наданого нею ордеру
вбачається, що позивач отримувала
житло з колективної (приватної)
власності, оскільки його розподіляв
колектив підприємства, а не орган
місцевого самоврядування. Задоволення
заявленого ОСОБА_1 позову фактично
призведе до позбавлення права
власності на квартиру його законного
володільця ПАТ "Чернігівоблбуд".

Доводи апеляційної скарги про
законність володіння спірною
квартирою, не заслуговують на увагу
апеляційного суду, оскільки ОСОБА_1,
вселяючись на підставі ордеру до
приміщення, проживаючи в ньому
тривалий час та здійснюючи оплату
комунальних послуг, стала наймачем
житла по волі власника - ПАТ
«Чернігівоблбуд», при цьому була
наділена правами та обов'язками,
визначеними житловим законодавством.

Інші доводи апеляційної скарги не
можуть вплинути на правильність
вирішення спору по суті і не є
підставою для скасування правильного
по суті судового рішення.

Сукупність обставин справи приводить
апеляційний суд до переконання, що
оскаржуване рішення ґрунтується на
повно та всебічно досліджених доказах,
оцінка яких проведена у відповідності
до положень ст.ст. 57-66 ЦПК України і
доводи апеляційної скарги їх не
спростовують та не містять
передбачених законом підстав для
скасування вірного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317,
319, 324 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 21 січня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: