Справа №
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2014 року
Костянтинівський міськрайонний суд
Донецької області в складі:

головуючого судді
Бєлостоцької О.В.

при секретарі
Теліціній О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Костянтинівка подання
Відділу державної виконавчої служби
Костянтинівського міськрайонного
управління юстиції про встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2014 року заступник начальника
Відділу державної виконавчої служби
Костянтинівського міськрайонного
управління юстиції Погорєлова О.В., за
погодженням начальника ВДВС
Костянтинівського МУЮ Рогожкіної Г.Т.,
звернувся до суду із поданням про
тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за межі України та просить суд
встановити тимчасове обмеження у праві
на виїзд боржника - фізичної особи
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до
виконання зобов'язань за рішенням суду.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що на виконанні у
ВДВС Костянтинівського МУЮ перебуває
виконавче провадження з примусового
виконання судового наказу від 13.07.2011р.
про стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей у
розмірі 30% прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку. Зазначає, що
28.11.2011р. у відношенні боржника було
відкрито виконавче провадження, а
23.01.2012р. боржник у письмовій формі був
попереджений про розмір аліментів,
який він повинен сплачувати щомісячно
на утримання дітей та попереджений про
кримінальну відповідальність за ст. 164
КК України. Вказує, що станом на 01.12.2013р.
заборгованість із сплати аліментів
складає 9893,85 грн.

За змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд
негайно розглядає подання, зазначене в
частині першій цієї статті, без виклику
чи повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Враховуючи зазначену норму закону, а
також те, що у п. 2 подання міститься
прохання ВДВС Костянтинівського МУЮ
про розгляд даного подання без участі
представника відділу, суд вважає
можливим розглянути вказане подання
без виклику сторін та без участі
державного виконавця.

Дослідивши матеріали подання,
оглянувши матеріали цивільної справи
№2-н-1 153/11, суд встановив наступні
обставини та відповідні до них
правовідносини.

13 липня 2011 року Костянтинівський
міськрайонний суд Донецької області
видав судовий наказ по справі №2-н-1153/11,
згідно якого наказано стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на
утримання неповнолітньої дитини
ОСОБА_6 у розмірі 30% прожиткового
мінімуму для однієї дитини
відповідного віку починаючи з 04 липня
2011 року до повноліття дитини. Судовий
наказ набрав законної сили 08.11.2011р.

28 листопада 2011 року постановою
державного виконавця відкрито
виконавче провадження за №30118601 з
виконання судового наказу №2-н-1153 від
13.07.2011р.

Згідно підписки від 23.01.2012р. ОСОБА_3, він
зобов'язується виплачувати щомісячно
аліменти на утримання дитини у розмірі
260 грн., а також про зміст ст. 164 КК
України попереджений.

25 жовтня 2013 року постановою державного
виконавця накладено арешт на все
рухоме майно, що належить боржнику та
заборонено здійснювати відчуження
будь-якого майна, яке належить боржнику
ОСОБА_3

Згідно відповіді начальника центру
НППВАЗ з обслуговування міст
Дзержинська, Костянтинівка та
Костянтинівського району при УДАІ
ГУМВС України у Донецькій області від
09.11.2013р. №9/12-2556 накласти арешт на майно
боржника ОСОБА_3 не має можливості, у
зв'язку з тим, що транспортних засобів
за ним не значиться.

Як видно з розрахунку боргу ОСОБА_3 за
виконавчим листом №2-н-1153 від 13.07.2011р.
станом на 01.12.2013р. заборгованість по
сплаті аліментів становить 9893, 85 грн.

Вирішуючи питання по суті даного
подання, суд керується ст. 33
Конституції України де вказано, що
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Як вказано у ст. 2 Протоколу №2 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен, хто
законно перебуває на території
будь-якої держави, має право вільно
пересуватися і вільно вибирати місце
проживання в межах цієї території.
Кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною. На
здійснення цих прав не можуть бути
встановлені жодні обмеження, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, свобода пересування
гарантована громадянам України
Конституцією України та Конвенцією про
захист прав людини і основоположних
свобод, а обмеження такого права
можливе лише на підставі закону та з
метою і за умов, які визначені законом.
В інших випадках, таке обмеження буде
порушувати конституційне право особи
на свободу пересування.

Законом України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України" визначено підстави для
тимчасових обмежень у праві виїзду
громадян України за кордон, а саме п. 5 ч.
1 ст. 6 цього закону передбачено, що
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадку, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Таким чином, для застосування вказаних
вище положень закону про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України боржника - фізичної особи,
необхідно встановити факт його
ухилення від виконання рішення щодо
сплати боргу. Обов'язок доведення цієї
обставини покладається на відповідний
відділ державної виконавчої служби,
який звертається до суду.

Так, зокрема у п. 11.1.1. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від
02.04.2012р. №512/5 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
02.04.2012р. за №489/20802, зазначено, що подання
щодо встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи за межі України,
повинно містити з-поміж іншого
підтвердження факту ухилення боржника
від виконання своїх зобов'язань.

У Листі Верховного Суду України від
01.02.2013р. "Судова практика щодо вирішення
питання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України"
зазначено, що відповідно до положення
ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та
обставини, які є предметом посилання
суб'єкта подання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України як на підставу його вимог,
підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови "доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання".

Однак, матеріали справи не містять
будь-яких належних та допустимих
доказів того, що боржник ухиляється від
виконання своїх зобов'язань за
рішенням суду. Так, у своєму поданні
державний виконавець лише вказує, що
станом на 15.12.2013р. боржником не вчинено
дій направлених на виконання рішення
суду, що свідчить про умисне його не
виконання. Разом з тим, суд розцінює
такі доводи заявника, як недостатні для
задоволення подання, оскільки, сам факт
невиконання боржником зобов'язань, не
може свідчити про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків.

Ухилення боржника від виконання своїх
зобов'язань за рішенням суду, має місце
тоді, коли боржник свідомо ухиляється
від виконання - має змогу виконати
зобов'язання у повному обсязі або
частково, але не робить цього без
поважних причин.

Заявником не надано доказів того, що
боржник ухиляється від виконання
рішення суду, не встановлено
можливості його виконання такого
рішення суду. Так, державний виконавець
у своєму поданні вказує, що боржник
доходів не отримує, що свідчить про
неможливість виконання рішення суду,
проте не про свідоме ухилення від його
виконання.

Крім того, суд відзначає, що
звертаючись до суду з поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України, державний виконавець не
надав доказів того, що ним вчинено всі
дії, передбачені Законом України «Про
виконавче провадження» спрямовані на
погашення боргу.

За таких обставин, подання державного
виконавця не підлягає до задоволення,
так як є безпідставним та
необґрунтованим.

Керуючись ст. 377-1 Цивільного
процесуального кодексу України, на
підставі ст. 33 Конституції України, ст. 2
Протоколу №2 до Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду
з України і в'їзду в Україну громадян
України", ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження",

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання Відділу
державної виконавчої служби
Костянтинівського міськрайонного
управління юстиції про встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
громадянина України ОСОБА_3 за межі
України - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

На ухвалу може бути подано апеляційна
скарга до Апеляційного суду Донецької
області через Костянтинівський
міськрайонний суд Донецької області
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі, якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя: