Справа № 2-1242/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 лютого 2014 року Шевченківський
районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Свірідової В.В.

при секретарі Дяків
А.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідачів ОСОБА_21

представника прокуратури Мацюри
Я.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, з
участю третіх осіб приватного
нотаріуса Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_10, органу
опіки та піклування Шевченківської
районної адміністрації Львівської
міської ради про визнання частково
недійсним договору купівлі - продажу
жилого приміщення, визнання позивача
співпокупцем жилого приміщення та
визнання права власності на одну
третю частину квартири ,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду 15
лютого 2011 року з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третьої особи ОКП ЛОР «БТІ та
ЕО» про визнання договору
купівлі-продажу квартири, витягу про
реєстрацію права власності частково
недійсними і про визнання права
власності на квартиру та виділ
часток в спільній сумісній
власності.

Мотивуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що з 28 січня 1984 р. він
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_22, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Він
є інвалідом 1 групи по зору, після
одруження, під час сумісного
проживання, став на чергу і перебував
на квартирному обліку у Львівському
УВО УТОС з 28.11. 1984 р. по 12.05.93р. В 1993 році
під час шлюбу отримав однокімнатну
квартиру по АДРЕСА_1, у яку була
відселена ОСОБА_3- донька ОСОБА_22,він
же з дружиною залишився проживати в
АДРЕСА_2.

У 2000 році його дружина потрапила в
автомобільну аварію,після чого у неї
виявили пухлину мозку. Відповідачка
ОСОБА_3 наполягала на обміні квартир, а
саме двох на одну більшу, щоб вона могла
доглядати мати, фізично та матеріально
їм допомагати.

В 2006 році обидві квартири були продані,
а за ті гроші куплена квартира
загальною площею 74,70 кв.м., яка
складається з 4-х кімнат жит.пл. 48,50
кв.м., кухні 8,80 кв.м., комунальних вигод,
та знаходиться на АДРЕСА_3. Вважає, що
зазначена вище квартира є спільною
сумісною власністю, відповідно до
ст.368 ЦК України.

Незважаючи на те, що фактична
квартира на АДРЕСА_1, отримана від
УТОС ним, а квартира по АДРЕСА_2
належала померлій дружині,
відповідачі уклали договір
купівлі-продажу квартири від свого
імені та оформили власність на себе.
Ні він, ні покійна дружина не давали
згоди на те, щоб відповідачі оформили
право власності на себе, а будучи
інвалідами по зору не бачили , які
документи підписували. Як тепер йому
стало відомо, відповідачка ОСОБА_3 лише
зареєструвала його з дружиною у
спірній квартирі, а право власності
без їх згоди оформила на себе та на
свого чоловіка. На даний час йому
створюються нестерпні умови
проживання у даному помешканні.
Вважає, що його право порушено, а тому
звернувся до суду за захистом своїх
прав.

Протягом розгляду справи позивач
неодноразово уточнював позовні
вимоги та остаточно 12 лютого 2014 року
просив суд постановити рішення на
підставі ст.ст. 217, 355 , 357, 358, 392 ЦК
України, яким визнати частково
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_3 укладений між
ОСОБА_8, ОСОБА_7,ОСОБА_9, та ОСОБА_4,
ОСОБА_3, посвідчений приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 26.12.2006 р.,
зареєстрований в реєстрі за № 5034,
зареєстрований в електронному
Реєстрі права власності на нерухоме
майно 29.12.2006 р.,визнати позивача ОСОБА_1
співпокупцем квартири АДРЕСА_3 за
договором купівлі-продажу квартири,
зазначеним вище, визнати за ОСОБА_1
право власності на 1/3 частину
квартири АДРЕСА_3

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав свої позовні вимоги,
надавши суду аналогічні пояснення,
зазначені в позові та уточненні до
нього.

Представник позивача ОСОБА_1-ОСОБА_2
позовні вимоги свого довірителя
підтримала, надавши суду аналогічні
пояснення.

Представник прокуратури
Шевченківського району м.Львова
Мацюра Я.Р., який залучений до участі
по справі за заявою позивача, позовні
вимоги підтримав.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, їх
представник ОСОБА_21, позовні вимоги
не визнали, надали суду письмові
заперечення, які підтримали в суді.

Відповідач ОСОБА_8, в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
вважає позов безпідставним, надуманим
та просить у його задоволенні
відмовити.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_9 в судове
засідання не з'явились, хоча судом
про час та місце розгляду справи
повідомлялись.

Представник третьої особи приватний
нотаріус ОСОБА_10 в судове засідання
не з»явилась, представила суду заяву
про розгляд справи у її відсутності.

Представник третьої особи органу
опіки та піклування в судове
засідання не з»явився, хоча судом про
час та місце розгляду справи
належним чином повідомлявся.

Суд вважає, що в матеріалах справи
достатньо доказів для розгляду
справи у відсутності нез»явившихся
відповідачів та третіх осіб.

Заслухавши пояснення сторін,
представників сторін, свідків,
дослідивши та оцінивши наявні та
об"єктивні докази у справі, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не
підлягають до задоволення.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
, який є інвалідом 1 групи по зору,
перебував у зареєстрованому шлюбі з 28
січня 1984 р. ОСОБА_22, яка ІНФОРМАЦІЯ_1
померла.

ОСОБА_22 була матір"ю відповідачки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, її дівоче
прізвище ОСОБА_3

Позивач в судовому засіданні
зазначив, що після одруження він став
на чергу і перебував на квартирному
обліку у Львівському УВО УТОС з 28.11.
1984 р. по 12.05.93р.

В 1993 році під час шлюбу він отримав
однокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 ,у
яку була відселена ОСОБА_3, він же з
покійною дружиною залишився проживати
в квартирі АДРЕСА_2.

Однак дані твердження заперечуються
відповідачами та спростовуються
письмовими доказами по справі,а саме
з протоколу № 70 від 12 травня 1993
року(а.с.94) вбачається, що квартиру
АДРЕСА_1 отримала матір відповідачки
ОСОБА_3-ОСОБА_22, яка перебувала на
черзі для отримання житла з 04.10.1984 р.,
для відселення її дочки ОСОБА_3

Відповідно до ордеру на жиле
приміщення від серпня 1993 року (а.с.15)
вбачається, що ОСОБА_3 отримала
квартиру по АДРЕСА_1.

Щодо представленої позивачем довідки
від 01.02.2011 року (а.с.5), то судом вона
не приймається до уваги, оскільки вона
суперечить протоколу № 70 від 12.05.1993
р.(а.с.94).

Відтак, судом встановлено, що після
отримання цієї квартири позивач
разом з матір"ю відповідачки ОСОБА_22
залишились проживати в квартирі
АДРЕСА_2, а відповідачка ОСОБА_3
проживала в квартирі АДРЕСА_1.

В 2006 році відповідачами ОСОБА_3 була
продана квартира, яка належала їм на
праві власності , а саме квартира по
вулиці АДРЕСА_1 і за продані кошти,та
додаткові кошти, ними була придбана
квартира АДРЕСА_3, комунальних вигод.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали
з ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 26 грудня 2006
року договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_3, який був
посвідчений у приватного нотаріуса
ОСОБА_10 (а.с.17-18), що вбачається і з
матеріалів інвентаризаційної справи
БТІ на спірну квартиру, оглянутої в
судовому засіданні.

З витягів про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 29.12.2006
року вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
є співвласниками по ? частки
квартири АДРЕСА_3, відповідно до
договору купівлі-продажу № 5034 від
26.12.2006 р. посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_10 , зареєстрований в
електронному Реєстрі прав власності
на нерухоме майно 29.12.2006 р. (а.с.14,16).

З свідоцтва про право власності на
квартиру АДРЕСА_2 від 04.02.1997 р.
вбачається, що власником квартири
була ОСОБА_22 та ОСОБА_1. З витягну з
реєстрації права власності на
нерухоме майно зазначена вище
квартира належала на праві
приватної спільної сумісної
власності даним особам (див.матеріали
інвентаризаційної справи на квартиру
АДРЕСА_2).

Відповідно до договору
купівлі-продажу квартири від 26
грудня 2006 року ОСОБА_22, ОСОБА_1 продали
квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_23, ОСОБА_17 та
отримали від продажу квартири
відповідні кошти. Даний договір
засвідченим приватним нотаріусом
ОСОБА_10, який був в їх присутності
прочитаний та за них підписаний
ОСОБА_24( див. інвен.справа на квартиру
АДРЕСА_2).

Відповідно до довідки ЛКП-Північне-411
від 17.01.11р. (а.с.6) вбачається, що за
адресою АДРЕСА_3 зареєстровані з 02.02. 2007
р. ОСОБА_3 (співвласник), ОСОБА_4
(співвласник), діти відповідачів
ОСОБА_19,ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_20,
ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_1.

Суду позивачем не представлено
доказів у підтвердження своїх
позовних вимог в частині того, що
квартира по АДРЕСА_3 придбана за
кошти від продажу двох квартир , а
тому суд їх вважає голослівними, які
до уваги не приймаються.

Окрім того, позивачем не заперечено
та не спростовано показів
відповідачів, в частині того, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_22 також вирішили
продати свою квартиру по АДРЕСА_2 у
грудні 2006 р.,оскільки планували
переїхати на проживання в село
Липівка Рогатинського району
Івано-Франківської області. Дані
обставини підтверджуються тим, що
після продажу квартири,останні
перевезли туди свої речі.

Зазначені вище покази відповідачів
підтвердив в судовому засіданні
свідок ОСОБА_25, який пояснив, що з
квартири на АДРЕСА_2 речі були
завантажені в його «Бус» та ним
дославлені в Івано-Франківську
область.

В судовому засіданні позивачем не
представлено доказів того, що від
продажу квартири на АДРЕСА_2 він
разом з дружиною ОСОБА_22 не отримали
коштів , а такі кошти отримали
відповідачі.

Окрім того,такі твердження позивача
спростовуються показаннями свідка
ОСОБА_23, яка пояснила, що квартиру у
ОСОБА_22 вона купляла , а гроші вона
передавала ОСОБА_22 . ОСОБА_1 був
присутнім у нотаріуса при продажі
квартири та всі документи, які
підписувались у нотаріуса
оголошували в голос перед їх
підписанням.

Суд вважає,що позовні вимоги
позивача є безпідставними,оскільки
згідно з ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною(сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою,п"ятою та шостою
статті 203 цього Кодексу, зокрема зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу,іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства ; особа,яка
вчиняє правочин ,повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму
Верховного суду України від 06.11.2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин може
бути визнаний недійсним лише з
підстав, визначених законом,та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Однак, у позовній заяві позивач не
наводить жодних обставин на підставі
яких просить суд визнати частково
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_3.

Є незрозумілим вимоги позивача про
визнання договору недійсним
частково-без зазначення частини
договору, який необхідно визнати
недійсним.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі.

Отже, на підставі наведеного
вище,позивачем не доведено суду
позовних вимог в частині визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири по вул.Щурата, оскільки
даний договір був укладений між
учасниками договору відповідно до
вимог чинного законодавства,
порушення прав позивача при
укладанні даного договору судом не
встановлено.

Щодо позовної вимоги про визнання за
позивачем права власності на 1/3
частину спірного помешкання,то така
вимога позивача є безпідставною та
надуманою з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не
встановлена судом.

Як на підставу даної позовної вимоги
позивач спочатку покликався на ст.368
ЦК України, відповідно до якої майно
,набуте в результаті спільної праці
та за спільні грошові кошти членів
сім"ї, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором, укладеним у письмовій
формі.

Однак дана підстава позовної вимоги
в ході судового розгляду позивачем
суду не доведена та відповідно
позивач уточнив вимоги та послався
на статті 355,357,358 ЦК України, не
мотивуючи зокрема свої позовні
вимоги.

Відповідно до вимог ст.392 ЦК України
власник майна може пред"явити позов
про визнання його права власності,
якщо це право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у
разі втрати ним документа ,який
засвідчує його право власності.

В судовому засіданні не здобуто
доказів у підтвердження позовних
вимог позивача, щодо порушення його
права власності на жиле
приміщення-спірне приміщення,
оскільки власником жилого приміщення
квартири АДРЕСА_3 позивач не був та
не є, а тому звернення з таким позов
до суду є безпідставним.

Окрім того, відповідно до вимог ст.257
ЦК України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три
роки.

Перебіг позовної давності відповідно
до вимог ст.261 ЦК України починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його
порушила.

В судовому засідання позивач
зазначав, що про те, що він не є
співвласником спірної квартири йому
стало відомо в квітні 2009 року, однак
звернувся до суду лише в лютому 2011
року, оскільки є інвалідом 1 групи.

Однак з пояснень відповідачів та
свідків по справі вбачається, що
ОСОБА_1 знав про укладенні договори
купівлі-продажу квартир у грудні 2006
р.

Окрім того, з долученої довідки
(а.с.121) вбачається, що ОСОБА_1
звертався 23 травня 2007 року до
ЛКП-Північне-411 і йому було видано
довідку про проживання та склад
сім"ї в квартирі АДРЕСА_3. З даної
довідки випливало, що станом на
травень 2007 року ОСОБА_1 не значився
співвласником спірного помешкання,
однак був там прописаний та проживав
в ній до смерті дружини ОСОБА_22 до
2009 року.

В судовому засіданні безспірно
встановлено, що позивач знав що його
право порушено ще у 2007 році, однак
звернувся до суду з позовом лише у 2011
році.

Відтак, позивач пропустив строк
звернення до суду передбачений
чинним законодавством та суд не
вбачає підстав для його поновлення.

На підставі наведеного вище у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
слід відмовити за їх безпідставністю
та за пропуском строку позовної
давності.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15,60, 86, 88,169, 209, 212,
213-215, 218 ЦПК України,ст.ст.215 ч.1,
217,257,261,328,355,357,358,368,392 ЦК України суд,-

ВИРІШИВ :

у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, з участю третіх осіб
приватного нотаріуса Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_10,
органу опіки та піклування
Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської
ради :

- про визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_3 укладеного між ОСОБА_8,ОСОБА_7,
ОСОБА_9 та ОСОБА_4,

ОСОБА_3, який посвідчений приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 26 грудня
2006 року, зареєстрований в реєстрі за
№ 5034;

- про визнання ОСОБА_1 співпокупцем
квартири АДРЕСА_3 за договором
купівлі-продажу квартири укладеного
між ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_4,
ОСОБА_3, який посвідчений приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 26 грудня
2006 року, зареєстрований в реєстрі за
№ 5034;

- про визнання за ОСОБА_1 право
власності на одну третю частину
квартири АДРЕСА_3 - відмовити за
безпідставністю позовних вимог та за
пропуском строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: В. В. Свірідова