Головуючий суду 1 інстанції - Кирильчук
Доповідач - Орлов І.В.
Справа № 427/9150/13-ц
Провадження № 22ц/782/198/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючого: Орлова І.В.,

суддів: Масенка Д.Є., Коротких
О.Г.,

при секретарі: Веселові С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Луганську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 23 грудня 2013 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
місті Свердловську Луганської області,
Державного підприємства
«Свердловантрацит» про стягнення
моральної шкоди внаслідок отримання
професійного захворювання, -

в с т а н о в и л а:

29 жовтня 2013 року ОСОБА_2 (далі позивач)
звернувся до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Свердловську Луганської області (далі
відповідач-1 або Фонд) з позовом про
стягнення компенсації моральної шкоди
в розмірі 25.000,00 гривень за отримання з
03.06.2003 року професійного захворювання
із стійкою втратою працездатності.

Ухвалою від 08 листопада 2013 року до
участі у розгляді справи залучено
співвідповідача - Державне
підприємство «Свердловантрацит» (далі
відповідач-2).

Рішенням Свердловського міського суду
Луганської області від 23 грудня 2013 року
у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, просив:
рішення скасувати; постановити нове
рішення, яким заявлені ним до Фонду
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі. Відмову у задоволенні позову до
Державного підприємства
«Свердловантрацит» , сторони не
оскаржували. Згідно з вимогами статті
303 ЦПК України, у цій частині рішення
суду першої інстанції не
переглядається.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заявлених до
Фонду позовних вимог, суд першої
інстанції зазначив, що факт
спричинення позивачу моральних
страждань не доведено; про відсутність
моральних страждань, викликаних
професійним захворюванням, свідчить
той факт, що після встановлення втрати
працездатності 17.04.2003 року позивач
продовжував безперервно працювати
майже 7 років - до 14.01.2010 року, а з
позовом ОСОБА_2 звернувся лише через
десть років після видачі йому довідки
МСЕК.

З такими висновками погодитись не
можна з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що в
період з 1976 року по 2010 рік ОСОБА_2
працював на підприємстві вугільної
промисловості - ДП «Свердловантрацит».
20 лютого 2003 року був складений Акт
форми П-4 за висновками якого у
позивача, трудовий стаж якого склав 25
років, виявлено професійне
захворювання. Згідно копії довідки
МСЕК від 03.06.2003 року, ОСОБА_2 з 17.04.2003 року
безстроково встановлено 20% втрату
професійної працездатності.

Стаття 173 КЗпП України передбачає, що
шкода, заподіяна працівникам каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням трудових
обов'язків, відшкодовується у
встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про охорону праці» відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я,
здійснюється Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Згідно роз'яснень, що містяться в
пунктах 1, 1-2, 1-4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» (з послідуючими
змінами), відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
його здоров'я від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, провадиться згідно із
законодавством про страхування від
нещасного випадку. Це законодавство
складається з Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, Закону
України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», Закону від 14 жовтня
1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» (у
редакції Закону від 21 листопада 2002 року
№ 229-IV), КЗпП України, а також
законодавчих та інших
нормативно-правових актів у тій їх
частині, що не суперечить Закону № 1105
-XIV.

Спори про відшкодування шкоди повинні
вирішуватися за законодавством, яке
було чинним на момент виникнення у
потерпілого права на відшкодування
шкоди. Право на відшкодування шкоди
настає з дня встановлення потерпілому
МСЕК стійкої втрати професійної
працездатності.

Законом України від 23 лютого 2007 року №
717-V «Про внесення змін до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
який набрав чинності з 30 березня 2007
року, внесені зміни до абзацу 4 ст. 1,
підпункту «е» п.1 ч.1 ст. 21, ч.3 ст. 28,
виключено частину 3 ст. 34 Закону № 1105 -XIV,
тобто скасовано право потерпілих на
виробництві громадян на відшкодування
їм моральної (немайнової) шкоди за
рахунок Фонду.

Право на відшкодування моральної шкоди
виникло у позивача з 03.06.2003 року, тобто
під час дії частини 3 статті 34 Закону
України 1105 -XIV «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Позивачем доведена наявність підстав
для покладення саме на відділення
Фонду соціального страхування
обов'язку відшкодувати моральну шкоду
на підставі вищевказаної норми
закону в редакції, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин, з
врахуванням первинного встановлення
МСЕК 20% втрати професійної
працездатності, пов'язаної з
професійним захворюванням.

Закон України від 23 лютого 2007 року,
яким виключено з Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» норми, які передбачали
відшкодування моральної шкоди Фондом,
набрав чинності після виникнення
спірних правовідносин і не має
зворотної сили.

Колегія суддів вважає, що позивач довів
заподіяння йому моральної шкоди. Сам
по собі встановлений висновком МСЕК
від 03.06.2003 року факт безстрокового, з 17
квітня 2003 року, професійного
захворювання позивача, є
достатньою підставою для компенсації
ОСОБА_2 моральної шкоди. Заподіяння
такої шкоди внаслідок отримання
позивачем професійного захворювання
із стійкою безстроковою втратою ним 20%
працездатності, є очевидним та
безсумнівним.

Оскільки суд зробив висновки, які не
відповідають обставинам справи,
оскаржуване рішення суду першої
інстанції не можна визнати законним і
обґрунтованим. Рішення Свердловського
міського суду Луганської області від 23
грудня 2013 року підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення у справі про
часткове задоволення вимог ОСОБА_2.

Виходячи з конкретних обставин справи,
характеру і обсягу моральних
страждань, яких зазнав позивач
внаслідок отриманого ним професійного
захворювання, засад розумності,
виваженості та справедливості, в
рахунок компенсації моральної шкоди з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
місті Свердловську Луганської області
на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню
5000,00 гривень.

Керуючись статтями 304, 307, 309, 316, 319, 325 ЦПК
України, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 23 грудня 2013 року
змінити, скасувавши його в частині
відмови у задоволені вимог ОСОБА_2 про
стягнення з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Свердловську Луганської області,
компенсації моральної шкоди внаслідок
отримання професійного захворювання.

Ухвалити у цій частині нове рішення
яким позовні вимоги ОСОБА_2 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
місті Свердловську Луганської області
про стягнення компенсації моральної
шкоди внаслідок отримання
професійного захворювання, -
задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Свердловську Луганської області на
користь ОСОБА_2 5000,00 (п'ять тисяч)
гривень компенсації моральної шкоди
внаслідок отримання професійного
захворювання.

В інший частини рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене шляхом подання
касаційної скарги протягом 20-ти днів з
дня його проголошення безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: