Справа № 317/199/13-ц
№/п 2/317/21/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року
м.
Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької
області у складі:

головуючого судді
Гончаренко П.П.,

при секретарі:
Зеленській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Запоріжжя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості. В
обґрунтування свого позову зазначив,
що у листопаді 2010 року між ним та
відповідачем - ОСОБА_2, було укладено
договір позики. На виконання якого
позивачем було передано відповідачу
грошові кошти в розмірі 40000 (сорок
тисяч) доларів США, що за офіційним
курсом НБУ, станом на дату отримання
коштів (793,8 грн. за 100 долл. США),
становить 317520 грн. Позивач вказує, що
свідченням здійснення зазначеного
правочину є розписка, яка написана та
підписана власноруч ОСОБА_2. Грошові
кошти у зазначений термін, як того
вимагала розписка у листопаді 2011 року,
відповідач не повернув.

Крім того, у грудні 2010 року між
позивачем та відповідачем, було
укладено ще один договір позики. На
виконання якого позивачем було
передано відповідачу грошові кошти в
розмірі 500000 (п'ятсот тисяч) грн.
Свідченням здійснення зазначеного
правочину є розписка, яка написана та
підписана власноруч ОСОБА_2. Грошові
кошти у зазначений термін, як того
вимагала розписка у листопаді 2011 року,
відповідач не повернув.

Позивач вказує на те, що факт одержання
відповідачем грошей та факт їх
неповернення підтверджується тим, що
оригінали розписок знаходяться у
нього.

Станом на теперішній час відповідач
ухиляється від сплати боргу, в усній
бесіді погоджується повернути
позивачу грошові кошти, але постійно
відтерміновує сплату хоча має джерела
доходу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК
України, на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ст.625 ЦК України -
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивач зазначає, що з урахуванням
вищевикладеного розмір боргу
відповідача. станом на дату подачі
позову, становить: 331649 грн. по першій
розписці та 520000 грн. по другій, що
всього складає 851649 грн.

Отже, враховуючи наведене, позивач
просить суд стягнути з відповідача
суму боргу в розмірі 851649 грн. та судові
витрати в сумі 3441 грн.

Представниками позивача та
відповідача в судових засіданнях були
надані клопотання про призначення
експертиз. Ухвалою суду від 04 вересня
2013 року по справі призначено судову
почеркознавчу експертизу та технічну
експертизу, які доручено провести
атестованим судовим експертам
Запорізького відділення
Дніпропетровського науково-дослідного
інституту судових експертиз.

16 жовтня 2013 року на адресу суду
надійшов висновок судової
почеркознавчої експертизи № 132-13,
згідно якого рукописні тексти від
імені ОСОБА_2 та підписи від імені
ОСОБА_2 виконані самим ОСОБА_2
Встановити «Чи відповідає час
виготовлення розписок датам, які
зазначені в розписках? Якщо не
відповідає час виготовлення розписок
датам, які в них зазначені, то в якому
році вони були виготовлені?» не
виявилося можливим у зв'язку з
відсутністю в Запорізькому відділенні
Дніпропетровського науково-дослідного
інституту судових експертиз фахівця за
необхідною спеціальністю.

В судовому засіданні призначеному на
16.12.2013 року від відповідача по справі та
його представника надійшло клопотання
про призначення повторної судової
почеркознавчої експертизи на
вирішення якої поставити наступні
питання: Чи виконані рукописні записи
та підпис в розписках від листопада 2010
року та грудня 2010 року ОСОБА_2? Чи
виконані рукописні записи в розписках
від листопада 2010 року та грудня 2010 року
в незвичних умовах (на капоті
автомобіля)? Чи знаходилась особа, яка
виконала розписки від листопада 2010
року та грудня 2010 року в незвичайному
психологічному стані? Чи відповідає
дата виготовлення рукописних
документів (розписок від листопада 2010
року та грудня 2010 року) датам
зазначеним на рукописних документах?

Ухвалою суду від 16 грудня 2013 року в
задоволенні клопотання відповідача та
його представника про призначення
повторної судової почеркознавчої
експертизи відмовлено, у зв'язку з тим,
що суд не вбачає необхідності
проведення повторної експертизи, так
як, відповідач в судових засіданнях
заперечує написання ним розписок від
листопада 2010 року та грудня 2010 року,
однак експертом вже встановлено, що
вказані розписки виконані ОСОБА_2, отже
в проведенні повторного дослідження
розписок не має необхідності.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив суд їх задовольнити у повному
об'ємі.

Відповідач в судовому засіданні визнав
позовні вимоги позивача у повному
об'ємі, про що надав суду свою заяву.

Всебічно вивчивши обставини справи,
заслухавши пояснення сторін та їхніх
представників, дослідивши надані
письмові докази в сукупності, суд
дійшов висновку, що вимоги позивачки
підлягають частковому задоволенню на
підставі встановлених фактичних
обставин справи та відповідних їм
правовідносин.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Статтею 11
ЦПК України передбачено, що суд
розглядає цивільні справи на підставі
наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57
ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Стаття 58 ЦПК України
встановлює, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України
суд не бере до уваги докази, одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом і обставини, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК
України обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Суд вивчивши матеріали справи
встановив, що

у листопаді 2010 року між ним та
відповідачем - ОСОБА_2, було укладено
договір позики. На виконання якого
позивачем було передано відповідачу
грошові кошти в розмірі 40000 (сорок
тисяч) доларів США, що за офіційним
курсом НБУ, станом на дату отримання
коштів (793,8 грн. за 100 долл. США),
становить 317520 грн. Позивач вказує, що
свідченням здійснення зазначеного
правочину є розписка, яка написана та
підписана власноруч ОСОБА_2. Грошові
кошти у зазначений термін, як того
вимагала розписка у листопаді 2011 року,
відповідач не повернув.

Крім того, у грудні 2010 року між
позивачем та відповідачем, було
укладено ще один договір позики. На
виконання якого позивачем було
передано відповідачу грошові кошти в
розмірі 500000 (п'ятсот тисяч) грн.
Свідченням здійснення зазначеного
правочину є розписка, яка написана та
підписана власноруч ОСОБА_2. Грошові
кошти у зазначений термін, як того
вимагала розписка у листопаді 2011 року,
відповідач не повернув.

Позивач вказує на те, що факт одержання
відповідачем грошей та факт їх
неповернення підтверджується тим, що
оригінали розписок знаходяться у
нього.

Станом на теперішній час відповідач
ухиляється від сплати боргу, в усній
бесіді погоджується повернути
позивачу грошові кошти, але постійно
відтерміновує сплату хоча має джерела
доходу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК
України, на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ст.625 ЦК України -
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З урахуванням вищевикладеного розмір
боргу відповідача. станом на дату
подачі позову, становить: 331649 грн. по
першій розписці та 520000 грн. по другій,
що всього складає 851649 грн.

На підтвердження факту складання та
підписання розписок у листопаді 2010
року та в грудні 2010 року відповідачем,
проведено почеркознавчу експертизу.
Згідно висновку судової
почеркознавчої експертизи № 132-13,
рукописні тексти від імені ОСОБА_2 та
підписи від імені ОСОБА_2 виконані
самим ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
за можливе стягнути з відповідача
ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 суму
боргу з урахуванням індексу інфляції в
розмірі 851649 грн. та судові витрати в
розмірі 3441 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 11, 15, 18, 60, 205, 206, 212-
215 ЦПК України, ст.ст. 207, 509, 526, 530, 610-612, 625,
1046, 1047, 1049 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості -
задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт
НОМЕР_3 виданий Жовтневим РВ УМВС
України в Запорізькій області 09.11.1995
року зареєстрований та проживає за
адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1
(ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт: НОМЕР_4 виданий
Комунарівським РВ УМВС України в
Запорізькій області 21.01.1997 року,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
зареєстрований та проживає за адресою:
АДРЕСА_2) суму основного боргу в розмірі
851649 (вісімсот п'ятдесят одну тисячу
шістсот сорок дев'ять гривень) грн.

Стягнути ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт
НОМЕР_3 виданий Жовтневим РВ УМВС
України в Запорізькій області 09.11.1995
року зареєстрований та проживає за
адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1
(ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт: НОМЕР_4 виданий
Комунарівським РВ УМВС України в
Запорізькій області 21.01.1997 року,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
зареєстрований та проживає за адресою:
АДРЕСА_2) судові витрати в розмірі 3441
(три тисячі чотириста сорок одна
гривня) грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:
П.П. Гончаренко