Справа № 456/2-2822/06
Головуючий у 1 інстанції: Шрамко
Провадження № 22-ц/783/249/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого -
судді Бойко С.М.,

суддів: Бакуса В.Я.,
Гірник Т.А.,

секретаря -
Глинського О.А.,

з участю:
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4
- ОСОБА_5,

позивача ОСОБА_6, її
представника - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Стрийського міськрайонного суду
Львівської області від 02 листопада 2006
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_4 про визнання права власності на
1/2 частину будинковолодіння у порядку
спадкування за заповітом,-

в
с т а н о в и л а:

03 жовтня 2006 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом про визнання за нею
права власності на 1/2 частину житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1,
в порядку спадкування за заповітом
після смерті свого батька - ОСОБА_8, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Свої вимоги
обґрунтовувала тим, що після смерті
батька відкрилась спадщина на 1/2
частину будинку, який на праві спільної
власності належав йому та матері -
відповідачеві ОСОБА_4, однак,
Стрийською державною нотаріальною
конторою у видачі свідоцтва про право
на спадщину на належну батькові частку
будинку їй було відмовлено у зв"язку з
відсутністю свідоцтва про право
власності на будинок і рекомендовано
звернутись з позовом до суду.

Рішенням Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 02
листопада 2006 року позов ОСОБА_6
задоволено, визнано за нею право
власності на вказане вище
будинковолодіння в цілому в порядку
спадкування за заповітом (а.с.23).

Ухвалою Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 25 червня 2012
року (а.с.28) за заявою відповідача
ОСОБА_4 було виправлено описку в
резолютивній частині рішення і
вказано, що за позивачем ОСОБА_6 визнано
право власності на 1/2 частину житлового
будинку з господарськими спорудами в
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом.

Вказану вище ухвалу скасовано ухвалою
Апеляційного суду Львівської області
від 20 грудня 2012 року і постановлено
нову ухвалу, якою у задоволенні заяви
відповідача ОСОБА_4 про виправлення
описки в рішенні Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 02 листопада 2006 року
відмовлено (а.с. 59-60).

11 січня 2013 року відповідач ОСОБА_4
оскаржила рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 02 листопада 2006 року в
апеляційному порядку (а.с.68-72), однак,
ухвалою Апеляційного суду Львівської
області від 02 квітня 2013 року відмовлено
у відкритті апеляційного провадження
(а.с.88-89).

09 вересня 2013 року рішення суду
оскаржила ОСОБА_2, яка є рідною сестрою
позивача та донькою відповідача,
вказуючи на те, що про оскаржуване
рішення їй стало відомо 31 серпня 2013
року під час розгляду іншої справи, у
якій вона брала участь як свідок.
Просить скасувати рішення суду з
підстав неповного з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права
і ухвалити нове рішення, яким відмовити
позивачеві у задоволенні позову. Свої
доводи апелянт обґрунтовує тим, що
оскаржуваним рішенням порушено її
право на спадкування спірного майна
після смерті батька. Зазначає, що окрім
неї та позивачки, спадкоємцями першої
черги за законом є ще двоє дітей
спадкодавця, однак, суд не залучив всіх
спадкоємців до участі у розгляді
справи. Вважає, що суд допустив грубе
порушення норм процесуального права,
вийшовши за межі позовних вимог, і
визнав за позивачем право власності на
спірний будинок в цілому, в той час,
коли вимога позивача була лише про
визнання права власності на 1/2 частину
будинку, оскільки спірний будинок
належав на праві спільної сумісної
власності батькові та матері. Крім
того, апелянт вважає заповіт, складений
батьком на позивача, нікчемним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторони апелянта та сторони
відповідача в підтримання апеляційної
скарги, заперечення сторони позивача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення у відповідності
до вимог ст.303 Цивільного
процесуального кодексу (далі-ЦПК)
України, колегія суддів дійшла
висновку про задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є донькою, а відповідач -
дружиною ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_5 року (а.с.13, 14).

Предметом спору за позовною заявою
ОСОБА_6 є 1/2 частина житлового будинку
АДРЕСА_1, якими згідно з технічним
паспортом, виданим Стрийським
міжрайонним бюро технічної
інвентаризації 25 вересня 2006 року (а.с.7-9)
та Стрийським бюро технічної
інвентаризації від 15 квітня 1988 року
(а.с.16-18), є: літня кухня, сарай,
вбиральня, огорожа, колодязь.

У відповідності до заповіту від 11
травня 2006 року, складеного ОСОБА_8 та
посвідченого секретарем Станківської
сільської ради Стрийського району
Львівської області Гусак З.В.,
зареєстрованого в реєстрі за №28,
ОСОБА_8 на випадок своєї смерті заповів
все майно, що буде належати йому на день
смерті на що він за законом матиме
право, своїй доньці ОСОБА_6 (а.с.10).

Сторонами визнавався той факт, що
будинок був спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_4

Визнаючи право власності за позивачем
ОСОБА_6 на будинковолодіння в цілому в
порядку спадкування за заповітом після
смерті батька, суд першої інстанції
виходив з того, що будинковолодіння
згідно з технічним паспортом від 25
вересня 2006 року належало на праві
власності спадкодавцеві ОСОБА_8, який
заповів усе своє майно позивачеві, а
дружина спадкодавця від належної їй
частки у спадковому майні відмовилась
у користь позивача.

Однак, з такими висновками суду
погодитись не можна, оскільки судом не
в повному обсязі з"ясовано обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, не застосовано норми
матеріального закону, які підлягали
застосуванню до спірних правовідносин,
а також судом вирішено питання про
права осіб, які не брали участі у
розгляді справи, а саме: спадкоємців за
законом першої черги, якими є діти
спадкодавця.

Статтею 1223 Цивільного кодексу (далі -
ЦК) України в редакції 2004 року, чинній
на момент відкриття спадщини після
смерті ОСОБА_8, встановлено, що право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі не охоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування
одержують спадкоємці за законом, коло
яких визначено ст.ст.1261-1265 цього
Кодексу, зокрема, спадкоємці першої
черги (діти спадкодавця, той з подружжя,
який його пережив, та батьки).

У відповідності до ст.1226 ЦК України,
частка у праві спільної сумісної
власності спадкується на загальних
підставах. Суб"єкт права спільної
сумісної власності має право
заповідати свою частку у праві
спільної сумісної власності до її
визначення та виділу в натурі.

У відповідності до вимог ст.1241 ЦК
України, малолітні, неповнолітні,
повнолітні непрацездатні діти
спадкодавця, непрацездатна вдова
(вдівець) та непрацездатні батьки
спадкують, незалежно від змісту
заповіту, половину частки, яка належала
б кожному з них у разі спадкування за
законом (обов"язкова частка).

У відповідності до ст.1268 ЦК України,
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
шестимісячного строку з часу відкриття
спадщини, він не заявив про відмову від
неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК).

Однак, статтею 1269 ЦК України, в
редакції, чинній на момент відкриття
спадщини, було закріплено обов"язок
спадкоємця, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
подати в нотаріальну контору за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Згідно із ст.1270 ЦК України, така заява
повинна бути подана протягом
шестимісячного строку з часу відкриття
спадщини.

Наслідки пропущення спадкоємцем
вказаного вище строку визначені
статтею 1272 ЦК.

Статтею 1297 ЦК України встановлено
також обов"язок спадкоємця, який
прийняв спадщину на підставі ч.3 та ч.4
ст.1268 цього Кодексу, звернутись в
нотаріальну контору (після внесення
змін Законом України від 06.07.2010 року - до
нотаріуса) за видачею свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме майно.

Таким чином, зверненню до суду з
позовом, передує обов"язок спадкоємця,
який бажає прийняти спадщину або який
прийняв спадщину, звернутись до
нотаріальної контори (нотаріуса) за
місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.67 Закону України
"Про нотаріат", свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, встановленому цивільним
законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, виникає
цивільно-правовий спір.

У відповідності до ст.15 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Суд першої інстанції вказаних вище
вимог матеріального закону не врахував
і, не перевіривши доводів позивача
щодо її звернення із заявою до
Стрийської державної нотаріальної
контори, причин відмови нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії, без
витребування спадкової справи, дійшов
передчасного висновку про
необхідність оформлення спадкових
прав позивача у судовому порядку, а
відтак, дійшов передчасного висновку
про існування спору про право. Крім
того, суд першої інстанції не встановив
кола всіх спадкоємців першої черги за
законом, в тому числі й тих, які
прийняли спадщину в силу вимог ч.3, 4
ст.1268 ЦК України, не залучив їх до
участі у розгляді даної справи з метою
з"ясування обставин, які мають значення
для правильного вирішення справи, та з
метою недопущення порушення їхніх прав
на спадщину. Крім того, визнавши за
позивачем право власності на
будинковолодіння в цілому, суд вийшов
за межі вимог, заявлених позивачем в
позовній заяві, чим допустив порушення
ст.11 ЦПК України.

Названі вище порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права призвели до
неправильного вирішення справи, крім
того, оскаржуваним рішенням вирішено
питання про права інших спадкоємців
першої черги за законом, в тому числі й
апелянта, які не брали участі у справі,
а тому оскаржуване рішення суду
підлягає скасуванню з підстав,
визначених п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК України, з
ухваленням апеляційним судом нового
рішення по суті спору.

З матеріалів спадкової справи (а.с.152-158),
наданих Стрийською державною
нотаріальною конторою на вимогу
апеляційного суду (а.с.148), встановлено,
що позивач ОСОБА_6 з письмовою заявою
про прийняття спадщини за заповітом
після смерті свого батька до
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини у встановленому
законом порядку не зверталась, а
одразу, ще до закінчення встановленого
статтею 1270 ЦК України шестимісячного
строку з часу відкриття спадщини,
звернулась до суду із вказаним позовом
про визнання за нею права власності на
1/2 частину спадкового майна.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_8
була заведена лише 18 лютого 2008 року
(а.с.157) на підставі заяви дружини
померлого ОСОБА_4 від 18 лютого 2008 року
(а.с.153), якій 25 лютого 2008 року було
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом про успадкування нею після
смерті чоловіка грошового вкладу на
рахунку НОМЕР_1 в Стрийському
відділенні Ощадного банку №6311, який
належав померлому на підставі ощадної
книжки (а.с.158).

Згідно з матеріалів інвентаризаційної
справи (а.с.161-167), наданих апеляційному
суду на вимогу (а.с.149), встановлено, що
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, який
знаходиться в АДРЕСА_1, належав на праві
власності ОСОБА_8 в цілому на підставі
свідоцтва про право особистої
власності від 03 серпня 1988 року,
виданого виконкомом Стрийської
районної Ради народних депутатів на
підставі рішення виконкому Стрийської
районної Ради народних депутатів №171
від 21 липня 1988 року, яке зареєстроване в
реєстровій книзі 10 серпня 2008 року за
реєстровим №131 (а.с.162, 166).

Апеляційним судом також встановлено,
що згідно з довідкою виконкому
Станківської сільської ради №66 від 16
січня 2014 року, на момент смерті
спадкодавця ОСОБА_8 разом з ним були
зареєстровані: дружина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2,
донька ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.176).

Дружина померлого - відповідач ОСОБА_4
письмової заяви до нотаріальної
контори про відмову від прийняття
спадщини після смерті свого чоловіка,
як того вимагала стаття 1273 ЦК України,
не подавала, а тому, її заява (а.с.21), на
яку зіслався в обґрунтування своїх
висновків суд, ухвалюючи оскаржуване
рішення, правового значення при
вирішенні даного спору не має.

Таким чином, із доказів, досліджених в
судовому засіданні, встановлено, що
спірне будинковолодіння було спільною
сумісною власністю батьків позивачки
ОСОБА_6, позивач на момент смерті батька
не проживала і не була зареєстрована за
місцем його проживання, до
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини з письмовою заявою
про прийняття спадщини у встановлений
статтею 1270 ЦК України шестимісячний
строк з часу відкриття спадщини не
зверталась, хоча в силу вимог ст.1269
цього Кодексу повинна була спочатку
звернутись до нотаріальної контори за
оформленням спадщини на підставі
заповіту, перешкод в оформленні
спадкових прав за наявності
правовстановлюючих документів у неї не
було, а відтак, не встановлено факту
порушення, невизнання чи оспорювання
її права іншими особами, яке б у
відповідності до ст.15 ЦК України
підлягало захисту у встановлений ст.16
цього Кодексу спосіб, що в свою чергу
свідчить про відсутність правових
підстав для задоволення позову ОСОБА_6

За встановлених обставин справи та на
підставі викладених вище норм ЦК,
колегія суддів доходить висновку й про
порушення оскаржуваним рішенням суду
прав інших спадкоємців першої черги за
законом на спадщину, яка відкрилась
після смерті їхнього батька - ОСОБА_8

Таким чином, оскаржуване рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
апеляційним судом нового рішення про
відмову у задоволення позову ОСОБА_6 з
наведених вище мотивів та на підставі
проаналізованих вище норм
матеріального закону.

При цьому, доводи апеляційної скарги в
частині нікчемності заповіту є
безпідставними, оскільки такі вимоги
не були предметом розгляду судом
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.1-4,
313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і
ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 02
листопада 2006 року скасувати і ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_6 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили рішенням апеляційного
суду.

Головуючий:
_______________ Бойко С.М.

Судді:
_______________ Бакус В.Я.

_______________ Гірник Т.А.