Справа № 184/236/14-ц
Номер провадження 2/184/157/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2014м. Орджонікідзе

Орджонікідзевський міський
суд Дніпропетровської області в
складі:

головуючого -
судді Томаш В.І.,

при секретарі -
Попівніч І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Орджонікідзе цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
територіальної громади м. Орджонікідзе
в особі виконкому Орджонікідзевської
міської ради «про встановлення факту
належності правовстановлюючого
документу, про встановлення факту
прийняття спадщини та про визнання
права власності на житловий будинок з
надвірними спорудами», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом і просить суд встановити факт
належності їй заповіту, який був
складений померлим ОСОБА_2 17 березня 1998
року на ім'я ОСОБА_3 та вважати
встановленим, що відомості, які у ньому
містяться відносяться до неї - ОСОБА_1,
встановити факт прийняття нею спадщини
після смерті її батька ОСОБА_2,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, узаконити
самочинне будівництво та визнати за
нею право власності на житловий
будинок НОМЕР_1 загальною площею 65,7 кв.
м та жилою площею 41,1 кв. м з надвірними
спорудами по АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом.

Позивач в судове засідання не з'явився,
але надійшла заява про розгляд справи
за його відсутності, позовні вимоги
підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання повторно не з'явився, про
місце та час розгляду справи був
повідомлений належним чином, про
причини неявки суду не повідомив.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

З письмової згоди позивача, суд,
ухвалює рішення при заочному розгляді
на підставі наявних у справі доказів,
що відповідає положенням ст.224 ЦПК
України.

Суд, дослідивши матеріали справи і
оцінивши їх в сукупності, прийшов до
висновку, що заявлені позивачем вимоги
обґрунтовані, знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні та
підлягають задоволенню в повному
обсязі за наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
помер позивачки рідний батько ОСОБА_2,
після смерті якого відкрилася спадщина
на житловий будинок НОМЕР_1 з
надвірними спорудами по АДРЕСА_1
вартістю 48032 грн.. Вказаний житловий
будинок з надвірними спорудами належав
померлому батьку позивачки - ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 13.07.1978 року.
Право власності на його ім'я
зареєстровано Нікопольским КП «МБТІ»
24.07.1978 року, що підтверджується
реєстраційним надписом на свідоцтві
про право на спадщину. Відповідно до
заповіту ОСОБА_4 від 17.03.1998 року все своє
майно де б воно не було та з чого б воно
не складалося, а також зазначений вище
житловий будинок з надвірними
спорудами він заповів ОСОБА_3.

Вказаний заповіт є правовстановлюючим
документом, на підставі якого
позивачка може отримати зазначено
майно у спадщину після смерті свого
батька в порядку спадкування за
заповітом. Однак на час складання цього
заповіту у батька позивачки не було з
собою паспорту доньки, і державний
нотаріус при складанні та посвідченні
заповіту зазначив у заповіту прізвище
позивачки як «ОСОБА_1» замість
«ОСОБА_1», як це зазначено у паспорті
позивачки. Тобто у зазначеному
заповіті не вірно вказане прізвище
позивачки. Тому для отримання спадщини
в порядку спадкування за заповітом
позивачці потрібно встановити факт
належність саме їй цього заповіту,
встановив, що відомості які у ньому
містяться відносяться саме до неї,
інший спадкоємців після смерті ОСОБА_4
немає.

Протягом передбаченого законом строку
позивач не зверталася до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини. Але вона постійно проживала
разом з батьком у цьому житловому
будинку і була зареєстрована у ньому ще
задовго до стерті її батька. Вказана
обставина підтверджується письмовими
доказами, а саме даними паспорту
позивачки в якому є відомості про
реєстрацію постійного місця
проживання. Як до смерті свого батька
так і після його смерті позивачка
постійно проживала і до сих пір
проживає в цьому житловому будинку і
користується ним. Вказана обставина
свідчить про прийняття позивачкою
спадщини після смерті ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням с перехід прав та
обов'язків (спадщину) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Відповідно до
ст. 1217 ЦК України, спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК
України, до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України,
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право
на спадкування мають особи, визначені у
заповім. Відновимо до ч. 3 ст. 1268 ЦК
України, спадкоємець, як їй постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо впродовж
строку, встановленого ст. 1270 ЦК України,
він не подав заяву про відмову від
спадщини. Позивачка такої заяви до
нотаріальної контори про відмову від
спадщини після смерті свого батька
ОСОБА_5 не подавала.

В 2013 році позивачка звернулася до
нотаріуса для отримання свідоцтва про
право на спадщину за заповітом і тоді
нотаріус звернув увагу на те, що у
заповіті прізвище позивачки зазначено
як «ОСОБА_1» замість «ОСОБА_1», як це
зазначено у її паспорті. Також нотаріус
звернула увагу на ту обставину, що у
Технічному паспорті на зазначений
житловий будинок є місце відмітка КП
«МБТІ» про самочинне будівництво.

Так відповідно до Технічного паспорту
на житловий будинок ще в 1977 році на
земельній ділянці НОМЕР_1 по АДРЕСА_1
було здійснено ще колишнім власником
наступне самочинне будівництво:

Ш прибудова до жилого будинку літ.
а-1 розміром 5.21 м. х 2,18 м.,

Ш сарай літ. «Б» розміром 2.98 м. х 2,67
м.,

Ш погребник літ. «В» розміром 3.5 м х
2.4 м.,

Ш погреб літ. «Впд» розміром 2,5 м. х
3,0 м.,

Ш баня літ. «Г» розміром 2.17 м. х 4,5
м..

Також ще колишнім власником житлового
будинку була здійснена його
реконструкція внаслідок якої змінився
розмір загальній площі житлового
будинку з 64.0 кв. м. на 65.7 кв. м., а також
змінився розмір жилої площі з 36.0 кв. м.
на 41.1 кв. м.. При вирішенні питання про
визнання право власності на об'єкти
нерухомого майна, які були побудовані
самочинно слід звернути увагу на
наступну обставину. Тільки 05.08.1992 року
було прийнято постанову Кабінету
Міністрів України № 441 «Про порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів державної
об'єктів замовлення", яке зробило
введення в експлуатацію обов'язковим
для всіх забудовників.

Тому для оформлення права власності на
збудовані до 05.08.1992 р. приватні будинки,
дачні будинки, гаражі, сараї, інші
господарські будівлі законодавство не
вимагає введення таких об'єктів в
експлуатацію та отримання від ДАБК
сертифіката відповідності. Інспекція
ДАБК у своєму листі від 01.09.2011 р. N 40 - і
2-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію
об'єктів, закінчених будівництвом до 5
серпня 1992» чітко підтверджує
відсутність необхідності введення в
експлуатацію споруди до 05.08.1992 року.
Таким чином колишньому власнику або
користувачу земельній ділянки, наданої
для будівництва та обслуговування
житлового будинку на час здійснення
зазначеного вище самочинного
будівництва не потрібно було здавати
його в експлуатацію.

Однак в зв'язку з тим, що немає дозволу
органу місцевого самоврядування на
виконання вказаних вище будівельних
робіт КП «МБТІ» м. Нікополь у
Технічному паспорті здійснило
відмітку про самочинно будівництво,
внаслідок чого нотаріус і повідомила
позивача про необхідність звернення до
суду з цим позовом.

Відповідно до ст. 375 ЦК України, власник
земельної ділянки має право зводити на
ній будівлі та споруди, створювати
закриті водойми, здійснювач и
перебудову, а також дозволяти
будівництво на своїй ділянці іншим
особам. Власник земельної ділянки
набуває право власності на введені ним
будівлі, споруди та інше нерухоме
майно.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, на
вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

Вказане самочинне будівництво, яке
будо здійснено ще колишнім власником
зазначеною житлового будинку на
земельній ділянці, яка була надана для
обслуговування житлового будинку та
надвірних споруд, не порушує прав інших
осіб.

Відповідно до п. 3.2 Листа ВСЧ У № 24-753/0/4-13
від 16.05 2013 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про
спадкування» - спадкоємець не
позбавлений права звернутись і
позовними вимогами про визнання права
власності на об'єкти самочинного
будівництва в порядку спадкування.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК
України, право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Відповідно до ст. 256 ч. 2
ЦПК України, у судовому порядку можуть
бути встановлені факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 257
ЦПК України заява фізичної особи про
встановлення факту, що має юридичне
значення, подається до суду за місцем
її проживання.

Таким чином, суд вважає необхідним
встановити факт належності ОСОБА_1
заповіту, який був складений померлим
ОСОБА_2 17 березня 1998 року на ім'я ОСОБА_3
та вважати встановленим, що відомості,
які у ньому містяться відносяться до
неї - ОСОБА_1, встановити факт прийняття
ОСОБА_1 спадщини після смерті її батька
ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2,
узаконити самочинне будівництво та
визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок НОМЕР_1 загальною
площею 65,7 кв. м. та жилою площею 41,1 кв. м.
з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом після
смерті її батька ОСОБА_2.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 316, 321, 1222, 1223, 1261, 1268
Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11,
57, 60, 197 ч.2, 209 - 213, 224, 226, 256-258 Цивільного
процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Встановити факт належності ОСОБА_1
заповіту, який був складений померлим
ОСОБА_2 17 березня 1998 року на ім'я ОСОБА_3
та вважати встановленим, що відомості,
які у ньому містяться відносяться до
ОСОБА_1.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1
спадщини після смерті її батька ОСОБА_2,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Узаконити самочинне будівництво, яке
здійснено на території домоволодіння
НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 а саме: прибудова до
жилого будинку літ. а-1 розміром 5.21 м. х
2.18 м.; сарай літ. «Б» розміром 2.98 м. х 2,67
м.; погребник літ. «В» розміром 3.5 м. х 2.4
м.; погреб літ. «Впд» розміром 2,5 м. х 3,0
м.; баня літ. «Г» розміром 2.17 м. х 4,5 м., а
також зміну загальної площі будинку з
64,0 кв.м. на 65,7 кв.м., жилої площі з 36,0 кв.м.
на 41,1 кв.м..

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право
власності на житловий будинок НОМЕР_1
загальною площею 65,7 кв. м. та жилою
площею 41,1 кв. м. з надвірними спорудами
по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом після смерті її батька
ОСОБА_2.

Копію заочного рішення протягом трьох
днів направити відповідачу. Заочне
рішення може бути переглянуто судом,
який його ухвалив за письмовою заявою
відповідача, яка подається протягом 10
днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 - днів до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Орджонікідзевський
міський суд.

Суддя Орджонікідзевського

міського суду
Томаш В.І.