АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/4291/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/287/14
Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І.
Доповідач Винниченко Ю. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді: Винниченка Ю.М.

Суддів: Карпушина Г.Л., Корнієнка В.І.,

При секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційними скаргами відділу
державної виконавчої служби
Полтавського районного управління
юстиції та ОСОБА_1

на ухвалу Полтавського районного суду
Полтавської області від 21 листопада 2013
року

по заяві ОСОБА_2 про забезпечення
позову,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Полтавського районного суду
Полтавської області від 21 листопада 2013
року заяву ОСОБА_2 про забезпечення
позову - задоволено частково.

Накладено арешт та заборонено ВДВС
Полтавського РУЮ вчиняти будь-які дії
по реалізації автомобіля «Mitsubihi Lancer» 2008
р.в., д.н.з. НОМЕР_1.

З даною ухвалою не погодились
відділ державної виконавчої служби
Полтавського районного управління
юстиції та ОСОБА_1 та подали на неї
апеляційні скарги, в якій просять
ухвалу скасувати.

Апелянти вважають ухвалу такою, що
постановлена з порушенням норм
процесуального права, просять
постановити нову ухвалу, якою в
задоволенні заяви ОСОБА_2 про
забезпечення позову - вімовити.

Колегія суддів, перевіривши
матеріали справи та доводи апелянтів,
приходить до висновку, що апеляційні
скарги підлягають до задоволення за
наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати ухвалу і постановити
нову ухвалу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши апеляційну скаргу на
ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд змінює або скасовує
ухвалу суду першої інстанції і
постановляє ухвалу з цього питання,
якщо воно було вирішено судом першої
інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Так, судом першої інстанції вірно
встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до
суду з заявою про забезпечення позову
шляхом накладення арешту на автомобіль
та заборони Державній виконавчій
службі Полтавського РУЮ вчиняти дії,
передбачені ст.ст. 57,62 Закону України
«Про виконавче провадження», до
вирішення позову, посилаючись на те, що
у провадженні суду перебуває справа за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу та визнання права
особистої приватної власності на
автомобіль.

З матеріалів справи вбачається, що на
примусовому виконанні у відділі ДВС
Полтавського районного управління
юстиції перебуває виконавчий лист
Полтавського районного суду
Полтавської області № 2/545/894/13-ц від
12.07.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 80 729,30 грн.

В ході виконання зазначеного
виконавчого листа, за поданням
державного виконавця, ухвалою
Полтавського районного суду
Полтавської області від 20.09.2013 року
визначено ? частку автомобіля марки
«Mitsubihi Lancer» 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, що
належить ОСОБА_1 на праві спільної
власності для звернення на неї
стягнення в грошовому еквіваленті від
ринкової вартості. Зазначена ухвала,
залишена без змін ухвалою Апеляційного
суду Полтавської області від 31.10.2013
року.

Встановивши, що невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду, районний суд дійшов висновку про
наявність підстав для задоволення
заяви ОСОБА_2.

Проте, з таким висновком колегія суддів
не може погодитися за наступних
обставин.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову за заявою осіб, які
беруть участь у справі, допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови ПВСУ № 9 від
22.12.2006 року розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних
вимог, дані про особу відповідача, а
також відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
особа, котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

При встановленні зазначеної
відповідності слід враховувати, що
вжиті заходи не повинні перешкоджати
господарській діяльності юридичної
особи або фізичної особи, яка здійснює
таку діяльність і зареєстрована
відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а
й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Приймаючи зазначену ухвалу суд не лише
не взяв до уваги інтереси ОСОБА_3 але й
зупинив виконання судового рішення, що
набрало законної сили.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку про
скасування ухвали суду першої
інстанції, як такої, що постановлена з
порушенням норм процесуального права,
та висновку про відмову у задоволенні
заяви ОСОБА_2.

Керуючись п. 2 ч.2 ст.307, п. 2 ч. 1 ст. 312, 313,
314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги відділу
державної виконавчої служби
Полтавського районного управління
юстиції та ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду
Полтавської області від 21 листопада 2013
року - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про
забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя : _____________
Ю.М. Винниченко

Судді: ___________Г.Л. Карпушин ____________
В.І.Корнієнко