Красилівський районний суд
Хмельницької області
Справа № 677/1999/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21.01.2014 року м.Красилів

Красилівський районний суд
Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Федишина І.В.,

при секретарі Коломієць Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Красилова
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - орган
опіки та піклування Красилівської
міської ради, про визнання осіб такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
зазначила, що вона являється власником
житлового будинку, що знаходиться в
АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом Красилівської
державної нотаріальної контори 28.11.1997,
реєстраційний № 4251. 18.09.2009 після
одруження з її онуком ОСОБА_4
відповідачка в справі ОСОБА_2 разом зі
своїм сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
перейшла проживати до її житлового
будинку, де вони й були зареєстровані. У
серпні 2012 року відповідачка залишила
свого чоловіка ОСОБА_4 та створила нову
сім'ю. Забравши свої та свого сина
особисті речі, вона перейшла проживати
до іншого чоловіка. З того часу
відповідачка разом зі своїм сином
ОСОБА_3 за місцем реєстрації в її
будинку в АДРЕСА_1 не проживає. 03.08.2013
шлюб між відповідачкою та ОСОБА_4
розірвано відділом ДРАЦС
Красилівського РУЮ. На її прохання
знятись із реєстрації в її житловому
будинку відповідачка не реагує, що
змушує її звернутись до суду. За період
з серпня 2012 року відповідачка разом з
сином до сьогоднішнього дня жодного
разу не з'являлась за місцем
реєстрації. Всі розрахунки по оплаті
комунальних послуг оплачує лише вона.
Той факт, що відповідачка та її
малолітній син з серпня 2012 року не
проживають в її будинку,
підтверджується випискою-актом.
Відповідачка зі своїм сином не
проживають в її будинку з серпня 2012
року без поважних причин. Просить
визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що
втратили право користування належним
їй житловим будинком по АДРЕСА_1.

У судове засідання позивач та
представник третьої особи надіслали
заяви про розгляд справи за їх
відсутності. Представник третьої особи
щодо позовних вимог не заперечила.

Відповідачі, належним чином
повідомлені про день, час та місце
судового розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися і від них не
надійшло заяви про розгляд справи за їх
відсутності, відкладення розгляду
справи чи повідомлення про причини
неявки. У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК
України суд вважає можливим розглянути
справу на підставі наявних у ній
доказів - у порядку заочного розгляду.

Дослідивши надані докази, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом достовірно встановлено, що
згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 28 листопада 1997 року
власником житлового будинку АДРЕСА_1 є
ОСОБА_1 18 вересня 2009 року її онук ОСОБА_4
зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 03 серпня 2013
року шлюб між ними розірвано. Разом з
нею в даному будинку зареєстровані її
внук ОСОБА_4, його колишня дружина
ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3, які за місцем
реєстрації не проживають з 26 серпня 2012
року.

Ці обставини підтверджуються:
свідоцтвом про право на спадщину за
законом від 28.11.1997, свідоцтвом про
розірвання шлюбу, довідкою № 553 від
12.09.2013 Кузьминської сільської ради
Красилівського району Хмельницької
області, актом обстеження житлового
будинку від 12.09.2013, випискою з
погосподарських книг станом за 2006-2010,
2011-2015 роки.

Відповідно до стст. 386, 391 Цивільного
кодексу України власник, який має
підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню; власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Статтями 150, 156 Житлового Кодексу УРСР
передбачено, що громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди; члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням; до членів сім'ї власника
будинку (квартири) належать особи,
зазначені в частині другій статті 64
цього Кодексу; припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Статтею 405 ЦК України визначено, що
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону; житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником; член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

У ході судового розгляду справи
встановлено, що член сім'ї власника
спірного житла ОСОБА_1 ОСОБА_2 03 серпня
2013 року припинила сімейні відносини з
її внуком ОСОБА_4, що, однак, не
позбавило її та її сина ОСОБА_3 права
користування цим приміщенням, але
тільки у випадку їх відсутності в цьому
приміщенні строком до одного року.
Оскільки ж ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як
встановлено в судовому засіданні та
підтверджується актом обстеження
житлового будинку від 12.09.2013, випискою з
погосподарських книг за 2006-2010, 2011-2015
роки не проживають без поважних причин
у будинку ОСОБА_1 з 26 серпня 2012 року,
тобто 1 рік 4 місяці, слід визнати їх
такими, що втратили право користування
житлом ОСОБА_1

Статтями 10, 11 ЦПК України передбачено,
що сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості; кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень; особа, яка бере участь у
справі, розпоряджається своїми правами
щодо предмета спору на власний розсуд.
Однак відповідачами в ході судового
розгляду справи не надано будь-яких
доказів наявності обставин, за яких за
ними мало б зберігатися жиле
приміщення понад один рік. Не надали
відповідачі також будь-яких доказів,
які б заперечували факт їх
непроживання в спірному будинку понад
один рік та спростовували встановлені
судом обставини.

На підставі викладеного, керуючись
стст. 150, 156 ЖК України, стст. 386, 391, 405 ЦК
України, стст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 224-228, 294
ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право
користування належним ОСОБА_1 житловим
приміщенням: будинком АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яку може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання копії заочного рішення.

Позивачем, а в разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення, й відповідачем заочне
рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Хмельницької області
через Красилівський районний суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: І. В. ФЕДИШИН