Провадження по справі № 2/260/15/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року Ленінський районний суд
м. Донецька у складі:

головуючого судді - Бескровної О.Л.

при секретарі - Гладкій Г.В.

за участю позивача за основним позовом
- ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

за участю відповідача за основним
позовом - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання права власності на спадщину,
усунення перешкод у користуванні
будинком, вселення та за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_1 про встановлення факту
прийняття спадщини та визнання права
власності на спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до
ОСОБА_5, ОСОБА_3 про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності на спадщину, усунення
перешкод у користуванні будинком,
вселення, доповнивши його в подальшому
зазначила наступне. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер
її батько ОСОБА_6, після його смерті
відкрилась спадщина на нерухоме майно,
а саме житловий будинок АДРЕСА_1. У
право власності на ? частини
зазначеного будинку після смерті
батька вступила його співмешканка, яка
проживала з ним останній час, ОСОБА_5.
Вона у свою чергу, у встановлений
законом строк заяву про прийняття
спадщини не змогла подати та
звернулася з цього приводу до суду.
Судом було встановлено додатковий
строк для подачі заяви у п»ять місяців.
Разом з тим під час оформлення
документів виникли складнощі щодо
подачі документів, оскільки технічний
паспорт та право установчі документи
на спадкове майно знаходилися у ОСОБА_5,
а остання надати їх відмовляється. Крім
того, вона також позбавлена можливості
потрапити у спірний будинок. 27.05.2010 року
з цих підстав вимушена була звернутися
до правоохоронних органів, де їй
запропоновано звернутися до суду.
Зазначила, що фактично з 30.05.2010 року
ОСОБА_5 не надає їй право користуватися
? частинами будинку АДРЕСА_1, що
належать їй за законом. Відповідно до
заяви від 21.05.2010 року її сестра ОСОБА_7,
надісланої з Суворівського району
Волгоградської області Російської
Федерації та посвідченої нотаріусом,
свої спадкові права після смерті
батька оформлювати відмовилась. З
огляду на викладене, посилаючись на
вимоги ст.ст. 321, 328, 392, 1223, 1268 ЦК України
просила суд визнати за нею, ОСОБА_1,
право власності у порядку спадкування
за законом на ? частки будинку за
адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_4. Усунути їй,
ОСОБА_1, перешкоди в користуванні
вказаним майном, які чинить ОСОБА_5

До початку слухання справи по суті
ОСОБА_1 подала до суду заяву у порядку
ст. 31 ч.2 ЦПК України, вказавши наступне.
На випадок своєї смерті її батько,
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, склав
заповіт на ім»я ОСОБА_3, але остання до
нотконтори не звернулася із заявою про
прийняття спадщини за заповітом, а тому
фактично пропустила строк для
прийняття спадщини. З огляду на
викладене, з урахуванням вимог ст. ст.
328, 391, 356, 392, 1216, 1261, 1268 ЦК України просила
суд встановити факт прийняття нею
спадщини у вигляді ? частини будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 разом
із господарськими спорудами після
смерті батька, ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3; визнати за нею право
власності на вказане майно, усунути
перешкоди у користуванні зазначеним
майном, які чинить ОСОБА_1; та вселити її
у будинок АДРЕСА_1.

У свою чергу до суду звернулася ОСОБА_3
з позовом до ОСОБА_1 про визнання факту
прийняття спадщини та визнання права
власності, зазначивши в обґрунтування
позовних вимог наступне. Право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1
зареєстровано на ім'я її матері, ОСОБА_5,
(1/8 частина на підставі Свідоцтва про
спадщину за заповітом від 29.06.1985р. р-р №
2482) та на ім'я її вітчима, ОСОБА_6, (7/8
частина на підставі Свідоцтва про
спадщину за заповітом від 29.06.1985 р. р-р №
2482, та Свідоцтва про спадщину за
заповітом від 17.11.1983 р. р-р № 1-1843). 09.08.1991
року ОСОБА_6 склав заповіт, згідно якого
заповів їй, ОСОБА_3, його частину
домоволодіння АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_6 помер, після його смерті
відкрилася спадщина, у вигляді
зазначеного вище майна. Нею, у
встановлений законом шестимісячний
строк не було подано заяву до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини, але згідно з ст. 549 ЦК УРСР в
ред. 1963 року, вона фактично прийняла
спадщину, оскільки мешкала у вказаному
будинку, користувалися речами
спадкодавця, предметами домашнього
обіходу. У липні 2012 року вона
звернулася з позовом до ОСОБА_1 про
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини.
Рішенням Ленінського районного суду
міста Донецька від 25 лютого 2013 року в
задоволенні позову було відмовлено з
тих підстав, що не вбачається
поважності причин пропуску строку для
подачі заяви про прийняття спадщини. З
таким рішенням суду вона не погодилась
та оскаржила його в апеляційному
порядку. Рішенням Апеляційного суду
Донецької області скасоване рішення
Ленінського районного суду міста
Донецька від 25 лютого 2013 року, а в
задоволені її позову, щодо визначення
додаткового строку для подачі заяви
про прийняття спадщини мені також було
відмовлено, але з підстав
безпідставності подання позову,
оскільки Апеляційний суд Донецької
області дійшов висновку, що вона
фактично прийняла спадщину. Вважає, що
успадкувати спадкову масу, яка
відкрилась після смерті ОСОБА_6, вона
може лише за зверненням з позовом до
суду про визнання факту прийняття
спадщини та про визнання права
власності. Посилаючись ст.ст. 534, 548, 549 ЦК
УРСР, просила встановити факт
прийняття нею, ОСОБА_3 спадщини, що
відкрилась після смерті ОСОБА_6, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_3, у вигляді 7/8 частин
житлового будинку по провулку
Отводний,10 в місті Донецьк. Визнати за
нею право власності у порядку
успадкування за заповітом, на вказане
майно.

Ухвалою Ленінського районного суду
м.Донецька від 28 листопада 2013 року
справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5,
ОСОБА_3 про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності на спадщину, усунення
перешкод у користуванні будинком,
вселення, була об»єднана в одне
провадження зі справою за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення
факту прийняття спадщини та визнання
права власності на спадщину.

У судовому засіданні позивач за
основним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримала у повному обсязі, надала
пояснення аналогічні тим, що викладені
в уточненому позові, вимоги ОСОБА_3 не
визнала, вважає їх необґрунтованими і
такими, що задоволенню не підлягають.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у
судовому засіданні підтримав позицію
свого довірителя, надав аналогічні
пояснення.

Відповідач, позивач за іншим позовом
ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні
вимоги ОСОБА_1 не визнала з посиланням
на ст.ст. 534, 548, 549 ЦК УРСР, заявлені нею
позов підтримала, просила задовольнити
на підставі вказаних вимог закону.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підтримав пояснення
свого довірителя, надавши аналогічні
пояснення.

У судове засідання відповідач
ОСОБА_5 не з»явилася, надала заяву
відповідно до якої позовні вимоги
ОСОБА_1 не визнає, просить слухати
справу без її участі, оскільки за
станом здоров»я не може з»явитися до
суду.

Допитана у судовому засіданні
свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_6
знала тривалий час, він проживав разом
з ОСОБА_5 до самої смерті. З 1995 року з
ними також мешкала ОСОБА_3 Їй також зі
слів ОСОБА_6 стало відомо про існування
заповіту на користь доньки ОСОБА_5 -
ОСОБА_3 Про існування у ОСОБА_6 доньки
вона не знала, ніколи її не бачила.
Похоронами ОСОБА_6 займалися ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, несли усі витрати пов»язані з
похованням. Крім того після його смерті
і до теперішнього часу вони удвох
мешкають у домоволодінні АДРЕСА_1,
користуються меблями та іншими речами,
утримують вказане домоволодіння.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні
суду пояснила, що ОСОБА_6 дуже добре
знала, вони були сусідами. Останній
мешкав разом з ОСОБА_5, а починаючи з 1995
року з ними також мешкала ОСОБА_3 Коли
помер ОСОБА_6 усі витрати з організації
похорону взяли на себе ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, вони також проживають у будинку
АДРЕСА_1 до теперішнього часу.

Суд заслухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши матеріали справи і
наявні у ній докази, дійшов наступних
висновків

Право власності на домоволодіння
АДРЕСА_1 зареєстровано на ім'я ОСОБА_5,
(1/8 частина на підставі Свідоцтва про
спадщину за заповітом від 29.06.1985р. р-р №
2482) та на ім'я ОСОБА_6, (7/8 частина на
підставі Свідоцтва про спадщину за
заповітом від 29.06.1985 р. р-р № 2482, та
Свідоцтва про спадщину за заповітом
від 17.11.1983 р. р-р № 1-1843)

09.08.1991 року ОСОБА_6 склав заповіт,
посвідчений державним нотаріусом
Сьомої донецької державної
нотаріальної контори ОСОБА_11 по р-ру №
1-2190, яким заповів ОСОБА_3, належну йому
частину домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.228)

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер, про що
Ленінським відділом РАГС м. Донецька
зроблено відповідний актовий запис №
979 та видано свідоцтво про смерть
НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.117)

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася
спадщина, яка складається з 7/8 частин
домоволодіння АДРЕСА_1.

Оскільки вказані правовідносини
виникли до набрання чинності
Цивільного Кодексу України в редакції
2003р., суд вважає за необхідне при
розгляді справи застосувати положення
Цивільного Кодексу в редакції 1963 року,
що відповідає вимогам п.4 Перехідних
положень Цивільного Кодексу України.

Дійшовши такого висновку суд також
врахував практику розгляду цивільних
справ про спадкування (Лист Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13).

У відповідності до ст. 534 ЦК УРСР кожний
громадянин може залишити за заповітом
усе своє майно або частину його (не
виключаючи предметів звичайної
домашньої обстановки і вжитку) одній
або кільком особам як тим, що входять,
так і тим, що не входять до кола
спадкоємців за законом, а також державі
або окремим державним, кооперативним
та іншим громадським організаціям.
Статтею 541 ЦК УРСР передбачено, що
заповіт повинен бути укладений у
письмовій формі з зазначенням місця і
часу його укладення, підписаний
особисто заповідачем і нотаріально
посвідчений.

Статтею 525 УК УРСР передбачено, що часом
відкриття спадщини є день смерті
спадкодавця, а місцем відкриття
спадщини є останнє постійне місце
проживання спадкодавця (ст. 526 УК УРСР),
з домової книги вбачається що
спадкодавець ОСОБА_6 на день смерті був
зареєстрований та постійно проживав за
адресою АДРЕСА_1 (а.с.245-246)

Відповідно до вимог ч.2 ст. 549 ЦК
УРСР (в ред. 1963 року), спадкоємець
повинен прийняти спадщину протягом
шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як встановлено у судовому
засіданні спадкоємець за заповітом
ОСОБА_6 - ОСОБА_3 у визначений законом
строк із заявою про прийняття спадщини
не звернулася.

Згідно листа Сьомої донецької
державної нотаріальної контори №2099/01-16
від 01.11.2013 року (а.с.200), на підставі заяви
ОСОБА_1, яка надійшла до нотаріальної
контори 06.05.2010 року за №459, було
заведено спадкову справу №168/2010 до
майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6.

Постановою державного нотаріуса
Сьомої донецької державної
нотаріальної контори від 22 листопада
2013 року ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про
право власності на спадщину ОСОБА_6 у
порядку спадкуванням за законом
відповідно до ст. 1241 ЦК України,
відмовлено (а.с.207)

Так, позивач за основним позовом ОСОБА_1
зазначає, що спадкоємець за заповітом
ОСОБА_6 - ОСОБА_3 у визначений законом
строк не оформила своє право власності
на спірне майно і тому вважається
такою, що не прийняла спадщину. Вона, у
свою чергу, як спадкоємець першої черги
за законом, має право на ? частини
домоволодіння АДРЕСА_1.

Разом з тим, суд з вказаним твердженням
не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК УРСР (в ред. 1963
року), спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом.

За правила ч.2 ст. 524 ЦК УРСР (в ред. 1963
року) спадкоємство за законом має місце
коли воно не змінено заповітом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (в ред.
1963 року), визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину якщо він фактично
вступив в управління або володіння
майном.

Згідно акту від 10 червня 2013 року,
складеного депутатом Ленінської
районної в м. Донецьку ради, ОСОБА_13
(а.с.230), ОСОБА_3 починаючи з 1996 року
постійно проживає у спірному будинку
за адресою: АДРЕСА_1. Вказані обставини
також підтверджені записом у домовій
книзі (а.с.27-28) та свідками ОСОБА_10 та
ОСОБА_9, які вказали, що ОСОБА_3 разом з
ОСОБА_5 починаючи з 1995 року мешкали зі
спадкодавцем і по теперішній час
мешкають у вказаному вище будинку,
користуються меблями, предметами
домашнього обігу. Крім того, фактичне
прийняття спадщини також підтверджено
сплатою нею комунальних послуг (а.с.232-
240). Суд також приймає до уваги, що після
смерті ОСОБА_6, у ОСОБА_3 залишились його
трудова книжка, яка є особистою річчю
спадкодавця.

Відповідно до п. 17 Постанови
пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995, № 5 «Про судову практику в
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення» суди повинні
мати на увазі, що факт володіння
громадянином жилим будинком на праві
власності встановлюється судом, якщо у
заявника був правовстановлюючий
документ не цей будинок.

Так, свідоцтво про спадщину за
заповітом від 29.06.1985р. за яким спадкова
маса, яка залишилась після смерті
спадкоємця ОСОБА_6, у вигляді 78 частин
житлового будинку по АДРЕСА_1
знаходиться у відповідача ОСОБА_3

Вказані вище обставини
переконують суд у тому, що ОСОБА_3
фактично вступила в управління
спадковим майном і за правилами п.1 ч.1
ст. 549 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) прийняла
спадщину ОСОБА_6 у вигляді 7/8 частин
домоволодіння АДРЕСА_1.

У такому разі, підстави на які
посилається ОСОБА_1, яка вважає, що
право власності на спадкове майно
ОСОБА_6 необхідно визнати за нею у
порядку спадкування за законом є
необґрунтованими з урахуванням
викладених вище вимог закону, крім того
суд за даними правовідносинами не може
застосувати вимоги ст. 535 ЦК УРСР (в ред.
1963 року), оскільки ОСОБА_1 не належить до
кола осіб які мають обов»язкову частку
у спадщині.

Як наслідок, не підлягають задоволенню
вимоги ОСОБА_1 про встановлення нею
факту прийняття спадщини, усунення
перешкод у користуванні будинком,
вселення у будинок.

Суд також вважає за необхідне
зазначити, що необґрунтованими є
вимоги ОСОБА_1 в частині визначення
частки спадкового майна, а саме ?
частини домоволодіння АДРЕСА_1,
оскільки, як встановлено у судовому
засіданні, спадкодавцю ОСОБА_6 належало
7/8 частин зазначеного домоволодіння.

Таким чином, суд відмовляє у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5,
ОСОБА_3 про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності на спадщину, усунення
перешкод у користуванні будинком,
вселення.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про встановлення факту прийняття
спадщини та визнання права власності
на спадщину, суд встановив наступне.

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
Ленінського районного суду м.Донецька
із позовом про визначення додаткового
строку для подання заяви про прийняття
спадщини. Рішенням Ленінського
районного суду міста Донецька від 25
лютого 2013 року в задоволенні позову
було відмовлено з тих підстав, що не
вбачається поважності причин пропуску
строку для подачі заяви про прийняття
спадщини.

З таким рішенням суду ОСОБА_3 не
погодилась та оскаржила його в
апеляційному порядку. Рішенням
Апеляційного суду Донецької області
скасовано рішення Ленінського
районного суду міста Донецька від 25
лютого 2013 року, а в задоволені позову
ОСОБА_3, щодо визначення додаткового
строку для подачі заяви про прийняття
спадщини також було відмовлено, але з
підстав безпідставності подання
позову, оскільки Апеляційний суд
Донецької області дійшов висновку, що
остання фактично прийняла спадщину
(а.с.182-184)

Постановою державного нотаріуса
Сьомої донецької державної
нотаріальної контори від 16 липня 2013
року ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про
право власності на спадкове майно у
порядку спадкування за заповітом
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3,
відмовлено у зв»язку із пропуском
строку для прийняття спадщини (а.с.163)

Порядок створення Спадкового
реєстру заповітів та спадкових справ,
внесення до нього відомостей,
отримання інформації врегульований
наказом Міністерства юстиції України
№51/5 від 17.10.2000року «Про Спадковий
реєстр», зареєстрований в Міністерстві
юстиції України 17.10.2000р. №714/4935;
Конвенцією про запровадження системи
реєстрації заповітів, що ратифікована
Законом України від 10.07.2010р.; постановою
Кабінету Міністрів України від 11.05.2011р.
№491 «Про затвердження Порядку
державної реєстрації заповітів і
спадкових договорів у Спадковому
реєстрі»; Наказом Міністерства юстиції
України від 07.07.2011р. №1810/5 «Про
затвердження Положення про Спадковий
реєстр», зареєстрований в Міністерстві
юстиції України за №831/19569.

Так, Наказом Міністерства юстиції
України №51/5 від 17.10.2000р. затверджено
Положення про Єдиний реєстр заповітів
та спадкових справ (п.1 наказу);
зобов'язано органи юстиції, державне
підприємство «Інформаційний центр»
Міністерства юстиції України в строк
до 01.05.2001 забезпечити реєстрацію в
Єдиному реєстрі заповітів, складених
та посвідчених, змінених у
встановленому законодавством порядку,
заведених спадкових справ та виданих
свідоцтв про право на спадщину до 01.12.2000
відповідно до розділу 4 Положення про
Єдиний реєстр (п. 6 наказу); встановлено
з 01.05.2001 обов'язкову перевірку
наявності (відсутності) заповіту та
наявності (відсутності) заведеної
спадкової справи за даними Єдиного
реєстру згідно з пунктами 2.4, 3.3
Положення про Єдиний реєстр (п.7 наказу).

У перехідних положеннях «Положення
про спадковий реєстр», затвердженого
наказом Міністерства юстиції «Про
Спадковий реєстр» №51/5 від 17.10.2000р. було
передбачено, що заповіти, складені та
посвідчені в установленому
законодавством порядку, заведені
спадкові справи до введення в дію
Єдиного реєстру підлягають
обов'язковій реєстрації в Єдиному
реєстрі.

Відповідно до п.1 Порядку державної
реєстрації заповітів і спадкових
договорів у Спадковому реєстрі,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 11.05.2011р. №491,
спадковим реєстром є електронна база
даних, яка містить відомості про
посвідчені (складені та/або прийняті на
зберігання) заповіти і спадкові
договори, заведені спадкові справи та
видані свідоцтва про право на спадщину.
Порядок внесення до Спадкового реєстру
відомостей про посвідчені (складені
та/або прийняті на зберігання) заповіти
і спадкові договори визначається
Мін'юстом. Держателем Спадкового
реєстру є Мін'юст, що забезпечує його
функціонування і виконує функції
національного органу.

Відповідно до п 2.5. Положення про
Спадковий реєстр, затвердженого
наказом міністерства юстиції України
від 07.07.2011р. №1810/5, заповіти, посвідчені
нотаріусами, консульськими установами,
посадовими і службовими особами, які
зазначені в статтях 1251 і 1252 Цивільного
кодексу України, статті 37 і частині
першій статті 40 Закону України "Про
нотаріат", до створення та введення в
дію програмного забезпечення
Спадкового реєстру підлягають
обов'язковій державній реєстрації.

Таким чином, презумпція правомірності
заповіту має місце лише у випадку
реєстрації даного заповіту у
Спадковому реєстрі.

Так, судом встановлено, що заповіт
ОСОБА_6, складений 09.08.1991 року,
зареєстрований у спадковому реєстрі, з
додержанням вимог закону.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування» встановлено, що у разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження.

За таких підстав, суд встановивши
даним рішенням, що ОСОБА_3 фактично
вступила в управління спадковим майном
і за правилами п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (в ред.
1963 року) прийняла спадщину ОСОБА_6 у
вигляді 7/8 частин домоволодіння
АДРЕСА_1, заповіт зареєстрований у
державному реєстрі, вважає, що з метою
захисту порушених майнових права та
інтересів, за нею необхідно визнати
право власності на 7/8 частини житлового
будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування
за заповітом. Таким чином, суд у повному
обсязі задовольняє позовні вимоги
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення
факту прийняття спадщини та визнання
права власності на спадщину.

На підставі ст.ст. 534, 548, 549 ЦК УРСР в ред..
1963 року, керуючись ст.ст. 10,11,209,212, 214-215
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_5, ОСОБА_3 про встановлення факту
прийняття спадщини у вигляді ? частин
будинку АДРЕСА_1, що відкрилась після
смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3;
визнання права власності в порядку
спадкування на ? частини будинку
АДРЕСА_1; усунення перешкод в
користуванні будинком та вселенні -
ВІДМОВИТИ.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права власності на
спадщину - ЗАДОВОЛЬНИТИ.

Встановити факт прийняття ОСОБА_3
спадщини, що відкрилася після смерті
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, у
вигляді 7/8 частин житлового будинку
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в
порядку спадкування за заповітом на 7/8
частин житлового будинку АДРЕСА_1,
після смерті ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції в 10-денний строк з дня
проголошення рішення.

Суддя:

30.01.2014