Справа № 476/1298/13-ц
Провадження № 2/476/11/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.02.2014 року Єланецький районний суд
Миколаївської області в складі:
головуючої-судді
Раєвич Т.М.

при секретарі
Кузьміної О.Ю.

прокурора
Рубльовського А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду с.м.т.Єланець
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивач,
підтримуючи свої позовні вимоги суду
пояснив, що відповідно до договору
купівлі - продажу № 61-02 від 22 листопада
2002 року, зареєстрованного філією МУТСБ,
він купив, а ОСОБА_4 продав належний
йому будинок, який розташований по
АДРЕСА_1. Разом з ОСОБА_4 в данному
будинку проживала його дружина -
відповідачка по справі та їх малолітня
дитина. Відповідачка по справі свою
згоду на продаж данного будинку
підтвердила заявою, яку написала 22.11.2002
року. Постільки, в погосподарській
книзі Возсіятської сільської ради за
адресою АДРЕСА_1 значився тільки
ОСОБА_4, після укладення договору
купівлі - продажу в ній була зроблена
відмітка про вибуття останнього.
Свідоцтво про право власності на
данний будинок він отримав в 2008 році.
Про те, що за цією адресою після продажу
йому спірного житлового будинку
залишилася зареєстрованою дружина
ОСОБА_4 - відповідачка по даній справі
ОСОБА_3, він дізнався в 2012 році,
постільки його почали турбувати
представники банків та державної
виконавчої служби, які пояснили, що у
відповідачки є борги, а зареєстрованою
вона значиться в спірному будинку. Факт
прописки відповідачки за його місцем
проживання підтвердився в міграційній
службі, куди він звернувся. Сама
відповідачка наявність її реєстрації в
будинку, що належить йому, не
заперечувала. Коли він запропонував їй
добровільно знятися з реєстрації,
останя відмовилася це зробити,
пояснюючи це тим, що вона знімає
будинок в с.м.т. Єланець, власник якої не
дає згоду на її реєстрацію за цим
місцем проживання, а тому, вибувши з
реєстрації в спірному будинку, їй та її
дитині ніде буде зареєструватися. Про
реєстрацію дитини відповідачки по
місцю його проживання він дізнався від
відповідачки. Проти реєстрації дитини
в спірному будинку він не заперечує. В
спірному будинку відповідачка не
проживає з кінця 2002 року по тій причині,
що з чоловіком продала цей будинок
йому, витрати по утриманю будинку не
несе, особистих речей відповідачки в
будинку не має, а реєстрація їй
необхідна для отримання соціальних
виплат та іншого. Постільки він є
власником спірного будинку, то має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користуватися та
розпоряджатися своїм будинком.

Враховуючи, що ОСОБА_3 з моменту
продажу житлового будинку, тобто з
кінця 2002 року, що розташованний за
адресою АДРЕСА_1 не проживає, постійне
місце її проживання з того часу є с.м.т.
Єланець, де вона має житло, добровільно
знятися з реєстраційного обліку не
бажає, порушує його право на
користування та розпорядження
належним йому будинком, просив суд
визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням за
вказаною адресою та стягнути на його
користь з відповідачки сплачений ним
судовий збір.

Відповідачка в судовому
засіданні позов не визнала, суду
пояснила, що з 2001 року вона перебувала в
шлюбі з ОСОБА_4 На данний час шлюб
розірвано. Під час спільного
проживання ними був купленний будинок
АДРЕСА_1, в якому вони проживали певний
час. В даному будинку народилася їхня
донька. Згодом вони вирішили продати
будинок та купити квартиру в с.м.т.
Єланець. Вона не заперечує, що заяву про
свою згоду на продаж данного будинку,
як дружина ОСОБА_4, вона писала, тобто не
заперечувала проти його продажу. Але
пізніше з'ясувалося, що дану заяву вона
написала під впливом обману як зі
сторони БТІ так і зі сторони чоловіка,
який на виручені від продажу будинку
гроші, купив квартиру в с.м.т. Єланець на
ім'я своєї матері ОСОБА_5, а вона з
малолітньою донькою залишилася без
житла і змушена була знімати квартиру в
с.м.т. Єланець. На сьогоднішній день
вона не має власного житла, квартирує з
дитиною, а отже, і можливості
зареєструватися десь, за іншою адресою,
не має. Власник будинку, в якому вона
проживає на данний час, заперечує проти
її реєстрації за данною адресою. Вона
визнає, що в будинку за адресою АДРЕСА_1
в с. Возсіятське з донькою не проживає з
кінця 2002 року, тобто, з моменту продажу
даного будинку позивачу, але знятися з
реєстраційного обліку добровільно не
бажає, так як не має можливості мати
реєстрацію за іншою адресою. Своє та
дитинине право на реєстрацію в
спірному будинку вона аргументує тим,
що укладенний договір купівлі-продажу
даного будинку вважає недійсним,
постільки при його укладенні вона була
обманута як чоловіком так і
представником БТІ, а тому їх частка в
данному будинку теж є. Крім того, під
час оформлення договору
купівлі-продажу будинку не було
враховано інтереси її малолітньої, на
той час, доньки.

Прокурор та представник органу
опіки та піклування порушення прав
дитини відповідачки не вбачають,
постільки позивачем будь-яких вимог у
відношенні дитини не ставиться.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши
матеріали цивільної справи,
встановивши факти та відповідні до них
правовідносини, суд приходить до
наступного.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основних свобод,
до якої Україна приєдналася 17 липня 1997
року відповідно до Закону України від 17
липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції" закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
без- перешкодне користуванням своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України, ст. 48 Закону України "Про
власність").

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Враховуючи положення ст.ст. 58-60
ЦПК України при ухваленні рішення, суд
оцінює докази, з урахуванням вимог про
їх належність та допустимість.

В судовому засіданні встановлено,
що на підставі договору
купівлі-продажу від 11.01.2002 року,
зареєстрованного філією МУТСБ за № 2-02,
ОСОБА_4 придбав житловий будинок за
адресою - АДРЕСА_1. В данному будинку, як
було встановлено в судовому засіданні,
проживав він, та як члени його сімї:
його дружина ОСОБА_3 - відповідачка по
данній справі, а пізніше і дитина, яка
народилася в березні 2002 року. Із
дослідженної в судовому засіданні
погосподарської книги Возсіятської
сільської ради слідує, що в ній була
відмітка про те, що членом господарства
за адресою - АДРЕСА_1 станом на 2002 рік
був ОСОБА_4, який пізніше вибув за
адресою - АДРЕСА_2.

Із дослідженних в судовому
засіданні доказів слідує, що на
підставі договору купівлі - продажу від
22.11.2002 року, зареєстрованного філією
МУТСБ за № 61-02, реєстрація проведена у
Єланецькому БТІ за реєстровим № 6 від
23.11.2002 року, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2
купив даний житловий будинок за
адресою АДРЕСА_1. На підставі висновку
Єланецького БТІ 07.11.2008 року ОСОБА_2
отримав свідоцтво про право власності
на данний будинок. Як слідує із
відмітки в паспорті позивача його
реєстрація за вказаною адресою
відбулася 16.06.2005 року.

Із дослідженної в судовому
засіданні ксерокопії паспорту
відповідачки, а також копії адресного
листка прибуття слідує, що
відповідачка по справі ОСОБА_3 за
адресою - АДРЕСА_1 зареєстрована 22.10. 2002
року. Інших відміток щодо реєстрації
вибуття чи прибуття не має, тобто, на
момент розгляду справи в суді
відповідачка має реєстрацію за цією
адресою.

В судовому засіданні
відповідачка той факт, що в спірному
житловому будинку після його продажу,
тобто, з кінця 2002 року, вона та члени її
сім'ї не проживали, не заперечує. Даний
факт підтверджується також довідкою
Возсіятської сільської ради
Єланецького району Миколаївської
області за № 2341 від 06.11.2013 року, із якої
слідує, що ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 не проживає
з 2003 року. Факт непроживання
відповідачки в спірному будинку саме
після його продажу в судовому
засіданні підтвердила допитана як
свідок ОСОБА_6, яка на момент продажу
спірного будинку працювала секретарем
Возсіятської сільської ради.

Із змісту позовних вимог слідує,
що позивачем на підставі ст. 391 ЦК
України та ст. 71 ЖК України ставляться
вимоги про усунення перешкод у
користуванні спірним будинком шляхом
визнання відповідачки такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням. Питання визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням врегульовано ст. 72 ЖК
України. Згідно з положеннями даної
норми визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені сроки проводиться в
судовому порядку. Таким чином,
необхідною передумовою визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, являється
непроживання особи протягом певного
часу. Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом. Втрата права
користування житловим приміщенням є
наслідком припинення права власності
на житлове приміщення у колишнього
власника житла. Отже, з позбавленням
права власності на житло припиняється
і право користування ним.

Позивач є новим власником
спірного будинку, у справі не має
доказів наявності у відповідачки угоди
з новим власником щодо користування
спірним будинком.Передбачаючи право
власника житлового будинку на
відчудження цього об'єкта, закон не
передбачив при цьому перехід прав і
обов'язків попереднього власника до
нового власника в частині збереження
права користування житлом (житлового
сервітуту) членів сім'ї колишнього
власника у випадку зміни власника
будинку. Тобто, із припиненням права
власності особи на будинок
припиняється похідне право членів
сім'ї, інших осіб, які з її згоди
користувалися житлом, на користування
цим будинком. Наявність реєстрації
відповідачів у будинку сама по собі не
може бути підставою для визнання права
користування житловим приміщенням за
особами, які там проживали як члени
сім'ї попереднього власника будинку.
Суд встановив, що відповідачка ОСОБА_3
разом зі своєю малолітньою дитиною не
проживає з кінця 2002 року, тобто, після
продажу даного будинку позивачу. Саме
факт створення перешкод власнику у
здійсненні права власності
реєстрацією відповідачки у будинку був
покладений в основі позову, позивач
вірно послався на ст. 391 ЦК України як на
норму, спрямовану на захист права
власності шляхом усунення перешкод у
його здійсненні. Формальна наявність у
відповідачки права користування
належним позивачу жилим приміщенням за
наведених обставин обмежує позивача у
здійсненні права власності. Факт
створення власнику таких перешкод, а
також доводи позову та відповідні
докази щодо відсутності відповідачки у
будинку понад строки, встановлені
законом (шість місяців - ч. 1 ст. 71 ЖК
України) відповідачкою не спростовано.

Посилання відповідачки на
неправомірність набуття позивачем
права власності на будинок виходять за
межі позову, а тому правового значення
по даній справі не мають.

Суд також вважає обґрунтованими вимоги
позивача щодо стягнення понесених ним
судових витрат по справі, а саме:
судового збору в сумі 229,40 грн., так як це
передбачено ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 10, 60, 212 - 215, ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
задовольнити в повному об'ємі.

Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що
втратила право користування житловим
будинком по АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір в сумі 229 (двісті двадцять
дев'ять) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Єланецький районний суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з моменту
виготовлення повного тексту рішення.

Суддя
Т.М. Раєвич