Справа № 232/207/14-ц
Кіровський міський суд Донецької
головуючого судді
за участю позивача
представника позивача
представника відповідача
розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду № 2 цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК Шахта
Комсомолець Донбасу» про
відшкодування моральної шкоди,
В січні 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом і просив
відшкодувати на його користь моральну
що під час виконання трудових
обов'язків на підземних роботах у
відповідача протягом більше 30 років
він отримав професійне захворювання:
хронічне обструктивне захворювання
легенів пилової етіології, а в 1085 році -
травму лівого ока, за якими висновком
МСЕК встановлено 45% втрати професійної
працездатності та 3 групу інвалідності.
Оскільки втрата здоров'я та
працездатності, обумовлені
невиконання відповідачем вимог закону
в частині забезпечення безпечних та
нешкідливих умов праві, спричинили
позивачеві фізичні та моральні
страждання, призвели до порушення
нормальних соціальних зв'язків,
обмежень умов та характеру праці,
втрати роботи за фахом, фізичної
неповноцінності, необхідності
додавати додаткові зусилля для
організації життя, йому завдано
моральну шкоду, яку він просив
відшкодувати на його користь за
рахунок відповідача шляхом стягнення
одноразової грошової компенсації.
У судовому засіданні позивач
підтримав свої позовні вимоги з
викладених в позові підстав повністю,
гривень, що буде достатнім для
компенсації його моральних втрат. Суду
пояснив, що працював у відповідача з
часу заснування шахти, користувався
засобами пилеподавлення, однак вони
були неефективними, шахта не вживала
достатніх заходів для забезпечення
безпечних та нешкідливих умов праці. В
1985 році отримав виробничу травму
лівого ока, через що втратив зір та
працездатність на 15%, що вперше було
вставлено лише в 1995 році висновком МСЕК
і з того часу є незмінним. Крім того, з
2009 році почав хворіти на бронхіт, в 2012
році встановили професійний характер
захворювання, а в серпні 2013 року - 30%
втрати професійної працездатності за
ним. Через захворювання його непокоять
кашель, пітливість, він відчуває себе
фізично немічним, що змінило його
звичайний ритм життя, утруднило
спілкування з людьми, обмежило вибір
роботи за фахом, змушує приймати ліки,
не дозволяє займатись роботою в побуті.
Представник позивача позов підтримала
повністю, просила задовольнити.
Представник відповідача за
довіреністю Орел А.В. позов не визнав,
вважав недоведеними факт спричинення
моральної шкоди позивачу та її розмір.
Доказів в обґрунтування заперечень
проти позову до суду не надав. Крім
того, заявив про відсутність норми
закону, яка зобов'язує відшкодувати
моральну шкоду за страховим випадком
На підставі наданих позивачем
письмових доказів судом встановлені
такі факти та відповідні ним
Позивач добросовісно працював в умовах
впливу шкідливих факторів виробництва
у відповідача 29 років 11 місяців.
Звільнений 17.07.2013 через виявлену
невідповідність виконуваної роботи
стану здоров'я за п.2 ст. 40 КЗпП України.
Умови праці позивача у відповідача
викладені в акті розслідування
хронічного професійного захворювання
та санітарно-гігієнічній
характеристиці умов праці, в яких
зазначено, що зміст вугле-породного
пилу на робочому місці за професіями
позивача, які є відповідальними за
виникнення професійного захворювання,
перевищував нормативні значення в 1,5-13,7
разів, дії шкідливих факторів позивач
піддавався протягом 84,7-95,8 % робочої
зміни, що свідчить про недотримання
відповідачем вимог нормативних актів
Згідно виписці з історії хвороби №
5056/722 за 2013 рік та висновку ЛЕК №1431/1308
від 17.07.2013 КЛПУ «Обласна клінічна
лікарня профзахворювань» вперше
професійне захворювання у позивача
виявлене в липні 2013 року, йому
протипоказана робота в підземних
умовах, в контакті з пилом, токсичними
газами, в несприятливих метеоумовах,
важка фізична праця.
За актом розслідування хронічного
професійного захворювання від 07.08.2013
професійне захворювання позивача
виникло за таких обставин:
недосконалість технологічних процесів
видобутку вугілля, тривала робота в
умовах дії шкідливих факторів
виробництва; причиною його є:
запиленість повітря на робочому місці
вище нормативних значень.
За висновком МСЕК від 29.08.2013 позивачу
вперше встановлено 30% втрати
професійної працездатності за
хронічним професійним захворюванням
терміном на 2 роки, визначена потреба в
санаторно-курортному лікуванні.
Вперше за медичною допомогою з приводу
захворювання органів дихання
звернувся в 2009 році, проходив курси
лікування щорічно, про що зазначено в
виписці з історії хвороби та
амбулаторної карти, що об'єктивно
підтверджує його пояснення в тій
частині, що саме під час роботи у
відповідача після тривалої роботи в
підземних умовах стан його здоров'я
Крім того, згідно акту про нещасний
випадок на виробництві, з позивачем 9
квітня 1985 року стався нещасний випадок
під час виконання трудових обов'язків,
внаслідок якого він отримав травму
очей, і після лікування зір повністю не
відновився. За висновком МСЕК вперше 25
травня 1995 року йому встановлено 15%
втрати професійної працездатності,
визначена потреба в скороченому
робочому тижні для електрослюсаря
підземного. З того часу наступними
висновками МСЕК ступінь втрати
працездатності не змінювалась. Доказів
про наявність будь-яких інших
негативних наслідків травмування,
крім перебування на лікуванні в 1985 році
протягом 9 днів та часткової втрати
працездатності за професією
електрослюсаря підземного через 10
років після травми, суду не надано.
Правовідносини сторін щодо
відшкодування моральної шкоди,
завданої виробничою травмою,
регулюються Правилами відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків,
затверджених постановою КМУ від 23
червня 1993 року № 472 (далі Правила), які
діяли на момент виникнення
правовідносин між сторонами (вперше в
1995 році встановлення стійкої втрати
працездатності внаслідок травми 1985
року) і до 1 квітня 2004 року, за п. 11 яких
моральна шкода відшкодовується за
заявою потерпілого про характер
моральної шкоди чи висновком медичних
органів у вигляді одноразової грошової
виплати або в іншій матеріальній формі,
розмір якої визначається в кожному
конкретному випадку на підставі:
домовленості сторін (власника,
профспілкового органу і потерпілого
або уповноваженої ним особи); рішення
комісії по трудовим спорах; рішення
суду, розмір відшкодування не може
перевищувати 200 мінімальних розмірів
заробітної плати незалежно від
будь-яких інших виплат. Відповідно до
п.30 Правил виплата суми відшкодування
шкоди провадиться власником, з вини
якого настало ушкодження здоров'я
внаслідок нещасного випадку.
Правовідносини сторін щодо
відшкодування моральної шкоди,
завданої хронічним професійним
захворюванням, регулюються статтею 237-1
КЗпП України, за якою відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди
провадиться тоді, коли порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань, або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
Згідно з роз'ясненнями, даними в п. 13
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (зі змінами,
внесеними постановою Пленуму
Верховного Суду України від 25 травня 2001
року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.
Отже, за приписами ст.. 237-1 КЗпП України,
для відшкодування моральної шкоди
серед іншого слід встановити факт
порушення законних прав працівника у
сфері трудових відносин.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст.. 61 ЦПК
Аналізуючи надані суду докази, суд
приходить до висновку, що позивач довів
обґрунтованість своїх вимог, а саме -
порушення відповідачем його законних
прав та вину відповідача в спричиненні
йому моральної шкоди.
Згідно ст.. 43 Конституції України
позивач має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає, або на
яку вільно погоджується; має право на
належні, безпечні і здорові умови
Позивачем не заперечувалось, що для
нього були створені належні умови
Конституційне право позивача на
безпечні і здорові умови праці
реалізується через охорону праці, як
систему заходів, спрямованих на
збереження життя, здоров'я і
працездатності людини в процесі
трудової діяльності.
Судом встановлено, що шахта
Комсомолець Донбасу створена для
підземного видобутку вугілля, і умови
праці під землею незалежно від бажання
та можливостей відповідача з
об'єктивних причин є небезпечними та
шкідливими з часу створення
підприємства, про що був обізнаний
позивач, який свідомо уклав трудовий
договір, тобто, реалізував своє право,
передбачене ст.. 43 Конституції України.
В такому випадку для реалізації права
позивача на належні, безпечні, здорові
умови праці обов'язком відповідача є
забезпечення відповідності умов праці
на робочому місці працівника вимогам
нормативних актів про охорону праці,
що передбачено ст.. 153 КЗпП України.
Судом установлено, що втрата
працездатності позивача настала
внаслідок професійного захворювання,
спричиненого негативними виробничими
факторами під час виконання ним
трудових обов'язків. Отже,
роботодавець не забезпечив створення
нешкідливих та безпечних умов праці
для позивача. Суд вважає, що внаслідок
незабезпечення відповідачем права
позивача на безпечні та нешкідливі
умови праці позивачем втрачено
здоров'я, чим заподіяна моральна шкода,
оскільки внаслідок саме такої
бездіяльності посадових осіб шахти
позивач отримав захворювання органів
дихання, що призвело до моральних
страждань, вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
Як зазначено в акті про нещасний
випадок № 70, він стався з позивачем
внаслідок неправильно виконаного
відводу трубопроводу стисненого
повітря, що свідчить про те, що
роботодавець, тобто відповідач, за
участю якого був складений цей акт, не
забезпечив виконання приписів ст.. 153
ч.2,3 КЗпП України стосовно забезпечення
безпечних умов праці на шахті. Отже, суд
вважає, що внаслідок незабезпечення
відповідачем права позивача на
безпечні умови праці позивачу
заподіяна моральна шкода, оскільки
внаслідок саме такої бездіяльності
посадової особи шахти позивач отримав
травму лівого ока, що вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
Таким чином, вина відповідача в
спричиненні шкоди здоров'ю доведена в
суді дослідженими письмовими
Відповідно до статті 23 Цивільного
кодексу України моральна шкода
потерпілого від нещасного випадку -
травми чи отриманого ним хронічного
захворювання - полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях, яких він зазнає. Моральна
шкода, заподіяна умовами виробництва,
спричиняє порушення особистих
немайнових прав людини на охорону
здоров'я, на життя, що за Конституцією
України є найвищою цінністю держави.
Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги та заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
справи.
Факт спричинення моральної шкоди
позивачу, яка полягає в душевних та
фізичних стражданнях, яких він зазнав
і зазнає у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, пов'язаним із виконанням
трудових обов'язків, неможливістю його
відновлення, обмеженням характеру та
умов праці, у судовому засіданні
доведений дослідженими письмовими
доказами по справі: копією трудової
книжки, актом розслідування
професійного захворювання, довідками
МСЕК, виписками з історії хвороби,
амбулаторної карти, висновком ЛЕК.
При встановлені розміру грошового
відшкодування моральної шкоди,
завданої позивачу, суд виходить з
принципів справедливості та
розумності, враховує фактичні
обставини справи: тяжкість ушкодження
здоров'я, вид та характер захворювання
та травми, глибину, характер і
тривалість страждань, наявність
вимушених змін у його життєвих
стосунках, потребу в медикаментозному
та санаторному лікуванні, рекомендації
щодо характеру та умов праці, за якими
йому не протипоказана легка робота без
контакту з пилом, токсичними газами,
лише на поверхні та в сприятливих
метеоумовах, а також вік позивача, час
його роботи у відповідача в умовах дії
шкідливих факторів виробництва.
З урахуванням конкретних обставин
справи, суд вважає, що сума, яку просить
стягнути позивач, надмірна, і визначає
розмір грошової компенсації за
спричинену моральну шкоду в 9000 гривень.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України
підлягає стягненню з відповідача
судовий збір в розмірі 121,80 гривень.
Керуючись ст. ст. 153, 233, 234, 237-1 КЗпП
України, п.11,30 Правил відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків,
затверджених постановою КМУ від 23
червня 1993 року № 472, ст. ст. 10, 11, 60, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити
Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Шахта Комсомолець
Донбасу» на користь ОСОБА_1 на
відшкодування моральної шкоди грошову
компенсацію в розмірі 9 000 гривень.
В задоволенні іншої частини вимог -
Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Шахта Комсомолець
Донбасу» судовий збір на користь
держави в розмірі 121(сто двадцять одна)
Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
Л.І. Артеменко