Справа № 144/1637/13-ц Провадження №
22-ц/772/331/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Задорожна Л. І.Категорія:
23Доповідач: Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

21 січня 2014 року м. ВінницяКолегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

при секретарі Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
апеляційною скаргою представника
позивача - ОСОБА_2

на рішення Теплицького районного суду
Вінницької області від 11 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Продовольча
компанія «Зоря Поділля», третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог -
відділ Держземагентства у Теплицькому
районі про визнання договору оренди
землі недійсним, -

встановила:

В жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в
районний суд з позовом до ТОВ
«Продовольча компанія «Зоря Поділля»,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - відділ
Державного комітету із земельних
ресурсів України у Теплицькому районі,
про визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що 23 листопада 2010 року між
ним та відповідачем був укладений
договір оренди земельної ділянки
площею 2,2932 га, яка належить йому на
підставі Державного акту на право
власності на земельну ділянку, що
знаходиться на території
Великомочульської сільської ради.

Даний договір оренди зареєстрований у
відділі Держкомзему Теплицького
району Вінницької області 04 липня 2011
року.

Вважає даний договір недійсним,
оскільки в ньому відсутні істотні
умови договору, визначені ст.15 Закону
України «Про оренду землі», зокрема у п.
26 договору не зазначені існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки, не
вказані умови передачі у заставу та
внесення до статутного фонду прав
оренди земельної ділянки. Крім того у
акті приймання-передачі об'єкта оренди
не вказано договір оренди, за яким
передавався об'єкт оренди та дата
передачі об'єкта оренди, що є
порушенням ст.17 Закону України «Про
оренду землі», що також є підставою для
визнання договору недійсним.

Рішенням Теплицького районного суду
Вінницької області від 11 грудня 2013 року
у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням
представник позивача ОСОБА_2 подав до
апеляційного суду апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове про
задоволення позову.

Особи, які беруть участь у справі,
повідомлені в установленому порядку
про дату, час і місце розгляду справи,
до суду не з'явилися, що відповідно до
статті 305 ЦПК України не перешкоджає
апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вивчивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляції
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Статтею 204 ЦК України встановлена
презумпція правомірності правочину,
відповідно до якої правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу: зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам; особа, яка
вчиняє правочину, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 7 Постанови від 06.11.2009 року
№9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із застосування
наслідків недійсності, передбачених
законом.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 на підставі державного акта на
право власності на земельну ділянку
серії ВН №017581 є власником земельної
ділянки загальною площею 2,2932 га, яка
знаходиться на території
Великомочульської сільської ради
Теплицького району Вінницької області
(а.с.9).

23 листопада 2010 року між ОСОБА_3 (з одного
боку) та ТОВ «Продовольча компанія
«Зоря Поділля» (з іншого боку) укладено
договір оренди даної земельної
ділянки, який зареєстровано у відділі
Держкомзему у Теплицькому районі
Вінницької області 04 липня 2011 року за
№01942.

Правовідносини, що виникли між
сторонами, пов'язані з орендою землі, а
тому регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
Законом України «Про оренду землі».

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

За змістом частини 2 статті 792 ЦК
України відносини щодо найму (оренди)
земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до статті 15 Закону України
«Про оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце розташування
та розмір земельної ділянки); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін;
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, також порушення вимог
статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи, дійшов обґрунтованого висновку
про те, що позивачем не доведено
відсутність в договорі оренди землі
хоча б однієї істотної умови,
передбачені Законом України «Про
оренду».

Посилання апелянта в апеляційній
скарзі на те, що договір оренди
викладено на окремих різних аркушах,
підпис орендодавця є тільки на одному
аркуші, і за рахунок підміни аркушів
відповідач приховав відсутність у
спірному договорі такої істотної
умови, як «умови передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки», не
підтверджені будь-якими належними та
допустимими доказами, а тому не можуть
бути прийняті до уваги.

Крім того, пунктами 20.1, 20.2 договору
оренди передбачено умови передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки, а
саме, що орендар не має права
передавати у заставу та вносити до
статутного фонду право оренди
земельної ділянки, а тому твердження
позивача про відсутність даної
істотної умови договору оренди є
безпідставними.

Пункт 26 договору оренди земельної
ділянки від 23 листопада 2010 року
викладено альтернативно та зазначено,
що на орендовану земельну ділянку
встановлено (не встановлено) обмеження
(обтяження) та інші права третіх осіб
(непотрібне закреслити) (підстави
встановлення обмежень (обтяжень).

В наданих примірниках договору оренди,
необхідну позначку не закреслено.

Відповідно до статті 111 ЗК України (в
редакції чинній на момент укладення
договору оренди земельної ділянки)
право на земельну ділянку може бути
обмежено (обтяжено) законом або актом
уповноваженого на це органу державної
влади, посадової особи або договором.

Обмеження(обтяження) у використанні
земельної ділянки, визначені у
пунктах«б», «е» частини першої цієї
статті, підлягають державній
реєстрації в Державному земельному
кадастрі в порядку, встановленому
законом.

Заборони на користування та/або
розпорядження, у тому числі шляхом
відчуження земельної ділянки,
підлягають державній реєстрації в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно в порядку,
встановленому законом.

Згідно з ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» невід'ємною частиною
договору оренди землі є: план або схема
земельної ділянки, яка передається в
оренду; кадастровий план земельної
ділянки з відображенням обмежень
(обтяжень) у її використанні та
встановлених земельних сервітутів; акт
визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості); акт
приймання-передачі об'єкта оренди;
проект відведення земельної ділянки у
разі його розроблення згідно із
законом.

В кадастровому плані земельної ділянки
(зворот державного акта), що належить
ОСОБА_3 та яка передана в оренду,
відсутні відображення обмежень
(обтяжень) у її використанні.

Тобто, на момент укладення
оспорюваного договору оренди були
відсутні будь-які обмеження (обтяження)
у використанні земельної ділянки, а
відсутність відповідної позначки у
договорі оренди не має наслідком
відображення в ньому неправдивих
відомостей щодо цих обставин та
порушення у зв'язку з цим прав позивача.

Частиною першою статті 15 ЦПК України
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Виходячи з аналізу вищевказаних норм, у
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право.

Разом з цим, при розгляді справ даної
категорії підлягають з'ясуванню
обставини щодо того, чи дійсно
порушуються права орендодавця у
зв'язку з відсутністю в договорі оренди
умов, передбачених статтею 15 Закону
України «Про оренду землі», істотність
цих умов, а також у чому саме полягає
порушення законних прав орендодавця.

Відсутність необхідної позначки в
умові договору оренди щодо існуючих
обмежень (обтяжень) щодо використання
земельної ділянки, у разі коли такі
обмеження (обтяження) не встановлено,
не порушує законних прав орендодавця і
не підтверджує факту відсутності
однієї з істотних умов договору.

Відповідно до п. 17 Постанови Кабінету
Міністрів України від 19.03.2008 р. №224 «Про
затвердження Положення про Державний
комітет із земельних ресурсів»
(втратив чинність 17.02.2012 р. на підставі
постанови КМ №1409) Державний комітет із
земельних ресурсів забезпечує
регулювання земельних відносин,
створення і ведення державного
земельного кадастру та реєстрацію в
його складі земельних ділянок і прав на
них. Тобто, територіальні органи
Державного комітету по земельних
ресурсах, яким зокрема є відділ
Держкомзему у Теплицькому районі, має
право реєструвати договори оренди
земельних ділянок.

Тому твердження апелянта про те, що
договір оренди земельної ділянки
зареєстровано не тим органом, який
зазначено в договорі оренди землі, що
позбавляє орендаря права оренди є
необґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції повно і всебічно
встановив обставини справи, правильно
їх оцінив і дійшов до законного і
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують
і не вказують на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які б призвели до неправильного
вирішення справи.

Згідно з статтею 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене вище, керуючись
ст. 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 відхилити, а рішення
Теплицького районного суду Вінницької
області від 11 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте
протягом двадцяти днів з цього часу
може бути оскаржена в касаційному
порядку шляхом подання касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:
/підпис/ Стадник І.М.

Судді:
/підпис/ Міхасішин І.В.

/підпис/ Войтко Ю.Б.

З оригіналом вірно:

Суддя апеляційного суду
Стадник І.М.