АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

19 лютого 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Литвинюк І.М.,Владичана А.І.

секретаря Лисак О.А.

за участю: представника
Богородачанського лінійного
виробничого

управління магістральних газопроводів
філії Управління магістральних

газопроводів „Прикарпаттрансгаз" -
Римарука Ю.І., ОСОБА_2 та

його представників ОСОБА_3 і ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства „Укртрансгаз"
Національної акціонерної компанії
„Нафтогаз України" в особі
Богородчанського лінійного
виробничого управління магістральних
газопроводів філії Управління
магістральних газопроводів
„Прикарпаттрансгаз" до ОСОБА_2 про
усунення перешкод, за апеляційною
скаргою публічного акціонерного
товариства „Укртрансгаз" Національної
акціонерної компанії „Нафтогаз
України" в особі Богородчанського
лінійного виробничого управління
магістральних газопроводів філії
Управління магістральних газопроводів
„Прикарпаттрансгаз" на рішення
Вижницького районного суду
Чернівецької області від 13 березня 2013
року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року публічне акціонерне
товариство „Укртрансгаз" Національної
акціонерної компанії „Нафтогаз
України" (далі - ПАТ „Укртрансгаз" НАК
„Нафтогаз України") в особі
Богородчанського лінійного
виробничого управління магістральних
газопроводів філії Управління
магістральних газопроводів
„Прикарпаттрансгаз" звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод.

Вказувало на те, що комісією за участю
представників Богородчанського
лінійного виробничого управління
магістральних газопроводів, інспекції
ДАБК

------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------ 22ц - 360/14
головуючий у І-й
інстанції Пилип'юк І.В

категорія 57
суддя-доповідач: Міцней В.Ф.

у Чернівецькій області та
Чорногузівської сільської ради було
складено акт про порушення охоронної
зони в с. Чорногузи Вижницького району
Чернівецької області, яке виявилось у
спорудженні ОСОБА_2 фундаменту та стін
під житловий будинок на відстані 38 м
від газопроводу „Чорногузи-Кути".

З метою забезпечення надійності та
безпеки експлуатації газових об'єктів
позивач просив зобов'язати ОСОБА_2
усунути перешкоди в дотриманні діючих
норм, правил безпеки, технічної
експлуатації, охорони об'єктів
газопроводу - відводу до с. Чорногузи та
користування землями трубопровідного
транспорту шляхом звільнення
земельної ділянки від самовільно
зведеного фундаменту та стін під
житловий будинок, який знаходиться по
вулиці Воробкевича в с. Чорногузи
Вижницького району Чернівецької
області на відстані 38 м від
газопроводу-відводу до с. Чорногузи
шляхом його знесення.

Рішенням Вижницького районного суду
Чернівецької області від 13 березня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ „Укртрансгаз"
НАК „Нафтогаз України" в особі
Богородчанського лінійного
виробничого управління магістральних
газопроводів філії Управління
магістральних газопроводів
„Прикарпаттрансгаз" просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення
по суті позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Як вбачається з договору дарування від
31 березня 2001 року, ОСОБА_2 набув право
власності на земельну ділянку площею
0,1964 га, яка призначена для ведення
особистого селянського господарства
(а.с.93).

Судом встановлено, що вказана земельна
ділянка знаходиться за межами
населеного пункту - с. Чорногузи
Вижницького району Чернівецької
області в охоронній зоні газопроводу
„Чорногузи-Кути" і на ній самочинно
зведено житловий будинок, готовність
якого становить 31 %, та фундамент під
господарські будівлі.

Самочинно будівництво житлового
будинку та господарських будівель було
розпочато у 2007 році ОСОБА_7 - бабусею
відповідача.

З копії акта проведення контрольного
заміру відстані до магістрального
газопроводу від 6 березня 2012 року
вбачається, що відстань від
газопроводу „Чорногузи-Кути"
діаметром 159 мм до фундаменту вказаного
будинку становить 38 м.

Однак з висновку спеціаліста від 4
жовтня 2012 року № 062 вбачається, що
віддаль від газопроводу
„Чорногузи-Кути" діаметром 159 мм до
зазначеного будинку становить 50,58 м, а
до фундаменту під господарську будівлю
становить 38,53 м. Відповідно до СНиП
2.05.06-85 (Магистральные трубопроводы)
мінімальна віддаль від магістрального
газопроводу діаметром 300 мм і менше до
окремих будівель і споруд повинна
становити не менше як 50 м, а згідно ДБН
України 2.4-1-94 мінімальна віддаль від
осі газопроводу діаметром 300 мм і менше
до нежитлових та допоміжних будівель,
що стоять окремо, повинна становити 30 м
(а.с.119-131).

Представник позивача не заперечував у
судовому засіданні зазначених у
вказаному висновку відомостей щодо
відстані, на якій знаходяться
незавершений будівництвом житловий
будинок та фундамент під господарську
будівлю до газопроводу
„Чорногузи-Кути".

Окрім того, згідно зі ст.ст.110, 111 ЗК
України, чинними на час виникнення
спірних правовідносин, на використання
власником земельної ділянки або її
частини може бути встановлено
обмеження (обтяження) в обсязі,
передбаченому законом або договором, і
ці обмеження підлягають державній
реєстрації. Перехід права власності на
земельну ділянку не припиняє
встановленого обмеження(обтяження).

Статтею 11 Закону України „Про
трубопровідний транспорт" передбачено,
що уздовж трубопроводів
встановлюються охоронні зони. Земля в
межах охоронних зон не вилучається, а
використовується з обмеженнями
(обтяженнями) відповідно до закону або
договору.

Проте державний акт на право власності
на земельну ділянку площею 0,1964 га серії
ЯЛ № 599993, який був виданий ОСОБА_3 у
лютому 2011 року, не містить обмежень
щодо використання цієї земельної
ділянки (а.с.123).

На підставі договору дарування від 31
березня 2011 року право власності на
вказану земельну ділянку від ОСОБА_3
перейшло до ОСОБА_2

Пунктом 7 Правил охорони магістральних
трубопроводів, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 16 листопада 2002 року № 1747,
передбачено, що в умовах існуючої
забудови розміри охоронних зон можуть
зменшуватися Держнаглядохоронпраці з
урахуванням розташування існуючих
споруд, рельєфу місцевості тощо на
підставі обгрунтування, поданого
власником забудови та погодженим з
підприємством магістрального
трубопровідного транспорту та
відповідними органами державного
нагляду і контролю.

У своїй апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що самочинно
збудований житловий будинок та
зведений фундамент на земельній
ділянці відповідача перешкоджають
йому як власнику газопроводу
користуватися своїм майном, тому ці
об'єкти підлягають знесенню.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у п.5 постанови № 6
від 30 березня 2012 року „Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)" роз'яснив, що відповідно
до вимог ст.376 ЦК України право на
звернення до суду з позовом про
знесення або перебудову самочинно
збудованого об'єкта нерухомості мають
органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, відповідні
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю. У
випадках порушення прав інших осіб
право на звернення до суду належить і
таким особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права (стаття 391
ЦК), а також власнику (користувачу)
земельної ділянки, якщо він заперечує
проти визнання за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно (ч.4
ст.376 та ст.391 ЦК).

Однак позивачем не надано суду доказів
на підтвердження того, що самочинно
збудовані об'єкти нерухомості на
земельній ділянці відповідача
перешкоджають йому користуватися
газопроводом чи іншим належним йому
майном.

Крім того, згідно з роз'ясненнями
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, які містяться у п.5
та п.22 постанови № 6 від 30 березня 2012
року „Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва)" суди,
розглядаючи позови про знесення або
перебудову самочинно збудованого
об'єкта нерухомості відповідно до
вимог ст.38 Закону України „Про
регулювання містобудівної діяльності"
та положень ч.7 ст.376 ЦК України, мають
встановлювати, чи було видано особі,
яка здійснила самочинне будівництво,
припис про усунення порушень, чи
можлива перебудова об'єкта та чи
відмовляється ця особа від такої
перебудови. Знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою і можливе
лише тоді, коли використано усі
передбачені законодавством України
заходи щодо реагування та притягнення
винної особи до відповідальності.

Відомості щодо використання відносно
відповідача таких заходів у матеріалах
справи відсутні.

За таких обставин правильним є
висновок суду першої інстанції про
відмову в задоволенні позову ПАТ
„Укртрансгаз" НАК „Нафтогаз України".

З урахуванням наведеного колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не дають
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України ,
колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства „Укртрансгаз"
Національної акціонерної компанії
„Нафтогаз України" в особі
Богородчанського лінійного
виробничого управління магістральних
газопроводів філії Управління
магістральних газопроводів
„Прикарпаттрансгаз" відхилити.

Рішення Вижницького районного суду
Чернівецької області від 13 березня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: