Справа № 369/1037/13-ц Головуючий у І
інстанції Медвідь Н.ОПровадження №
22-ц/780/265/14 Доповідач у 2
інстанції КулішенкоКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

12 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі :

Головуючого судді: Кулішенка Ю.М.,

суддів: Лащенка В.Д.,
Сушко Л.П.,

при секретарі: Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 18
вересня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення порушень
права власності на землю,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
даним позовом, посилаючись на те, що
24.05.2012 року нею було придбано земельну
ділянку, яка знаходиться за адресою:
Київська область, Києво-Святошинський
район, с. Хотів, вулиця Б. Хмельницького
(Леніна), набула на неї право і їй було
видано Державний акт. Загальна площа
цієї ділянки 0,0469га.

Власник суміжної земельної ділянки є
ОСОБА_3 самовільно встановив огорожу на
її земельній ділянці.

Це порушення нею було виявлено під час
встановлення меж земельної ділянки з
залученням ДП "Головного
науково-дослідного та проектного
інституту землеустрою" та представника
сільської ради Вересенко А.Г.

На прохання щодо перенесення
встановленої огорожі ОСОБА_3 відповів
категоричною відмовою та зазначив, що
земля належить йому.

Перевірка Державної інспекції
сільського господарства у Київській
області встановила, що з боку ОСОБА_3
дійсно змінено конфігурацію спільної
межі з її земельною ділянкою.

Просила зобов'язати ОСОБА_3 усунути
порушення її права власності на
земельну ділянку шляхом знесення за
власний рахунок огорожі.

В ході судового розгляду ухвалою суду
від 15.05.2013 року відповідача ОСОБА_3 було
замінено належним відповідачем ОСОБА_2,
в зв'язку з цим позивачка просила
зобов'язати ОСОБА_2 усунути порушення
її права власності на земельну ділянку
шляхом знесення огорожі з належної їй
земельної ділянки та стягнути судові
витрати.

Заочним рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 18
вересня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просила рішення скасувати та ухвалити
нове, позовні вимоги задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, що були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
гарантовано свободу реалізації
повноважень з власності. Кожен має
право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Право
приватної власності є непорушним, що
означає непорушність здійснення
правомочностей з володіння,
користування та розпорядження майном.

Згідно статті 152 Земельного Кодексу
України власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;
визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом, способів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником земельної ділянки на
підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 24.05.2012 року, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується Державним актом на
право власності на земельну ділянку
загальною площею 0,0469га.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Згідно ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання; кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого майнового права; суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом

Відповідно до Розділу 2 «Інструкції про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками», затвердженої Наказом
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376
(з наступними змінами та доповненнями),
комплекс робіт із встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) серед іншого включає
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) та закріплення
їх межовими знаками.

Згідно ч. 1 статті 212 Земельного Кодексу
України самовільно зайняті земельні
ділянки підлягають поверненню
власникам землі або землекористувачам.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах , передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

В Постанові Пленуму Верховного Суду
України «Про судове рішення у
цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009
року вказано, що оскільки правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, суд повинен встановити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, а
якщо були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Позивачка наполягає на перенесенні
огорожі зі своєї земельної ділянки, але
не вказала відстань на яку необхідно
перенести саме огорожу, встановлену на
межі ділянок сторін.

Також не доведено коли і хто встановив
цю огорожу. Доказів не надано.

Ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Як вбачається з наданої схеми, складена
вона була у відсутності власників
земельних ділянок.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про необґрунтованість та
недоведеність вимог позивача, оскільки
не доведено факту наявності порушення
права та законних інтересів позивача,
не доведено факту протиправної
поведінки саме відповідача, та
причинний зв'язок з можливим
порушенням прав та законних інтересів
позивача.

Будь якого правовстановлюючого
документу, що підтверджує право
власності відповідача ОСОБА_2 на
суміжну земельну ділянку, ні до суду
першої, ні до апеляційної інстанції
позивачем не надано.

Посилання апелянта на те, що саме
відповідачка ОСОБА_2 є власником
земельної ділянки площею 0,0960га є
необґрунтованими.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

З наведених вище обставин колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції і залишає його в силі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 18
вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М.Кулішенко

судді:
В.Д.Лащенко

Л.П.Сушко