№ 201/815/14 ц
провадження 2/201/649/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання не повнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 20 січня 2014 року звернулася до
суду з позовом до відповідача ОСОБА_2
про стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини. Позивач у
своєму позові посилалася на те, що
відповідач є батьком неповнолітнього
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вона є мамою цієї
дитини. Відповідач у вихованні та
матеріальному забезпеченні дитини
участі не приймає. Вона (позивачка)
зараз працює, доглядає дитину.
Матеріально погано забезпечена.
Просила стягувати з відповідача на її
користь аліменти на утримання вказаної
неповнолітньої дитини до досягнення
сином повноліття в твердій грошовій
сумі 1100 грн. щомісячно, задовольнивши
позов в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовні вимоги
визнав частково, пояснивши, що дійсно
відповідач перебував в шлюбі з
позивачкою, мають неповнолітнього
сина, шлюб розірвано, дитини залишилася
мешкати з позивачкою. Але відповідач
надавав і надає матеріальну допомогу
позивачці на утримання сина, виплачує
аліменти добровільно, про що є
документи, готовий виплачувати їх і за
рішенням суду, але вважає, що сума
аліментів позивачкою завищена і не
відповідає закону та матеріальному
стану відповідача. Вважає можливим
стягнення аліментів в сумі 400 грн.
щомісячно, в задоволенні решти вимог
просив відмовити, задовольнивши таким
чином позво частково.

Вислухавши пояснення позивача і
представника відповідача, з'ясувавши
думку сторін, оцінивши надані і добуті
докази, перевіривши матеріали справи,
суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими та підлягаючими
задоволенню частково.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом встановлено, що сторони
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 24
квітня 2004 року. Від цього шлюбу та
спільного мешкання мають
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Стосунки в сім'ї не
склалися, шлюбні стосунки були
припинені, стало вирішуватися питання
про розлучення і рішенням районного
суду м. Дніпропетровська, шлюб сторін
розірвано, рішення набрало законної
сили, свідоцтво про що позивачка
отримала 24 березня 2009 року. Сторони
разом не мешкають, стало питання про
вирішення спору про порядок виховання
і утримання неповнолітньої дитини.

На теперішній час позивач ОСОБА_1
мешкає разом зі своєю неповнолітньою
дитиною - сином, займається її
вихованням та утриманням, лікуванням.
Відповідач на утримання сина регулярну
матеріальну допомогу (особливо
останнім часом) не надає.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК
України частка заробітку (доходу)
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.
Якщо стягуються аліменти на двох і
більше дітей, суд визначає єдину частку
від заробітку (доходу) батька на їх
утримання, яка буде стягуватися до
досягнення найстаршою дитиною
повноліття.

Судом встановлено, що син сторін
ОСОБА_3 неповнолітній, свого постійного
доходу не має, знаходиться на утриманні
своєї матері, яка на теперішній час
працює, але має скрутне матеріальне
становище і потребує матеріальної
допомоги від батька цієї дитини, тому
суд вважає можливим стягувати з
відповідача на користь позивача
аліменти на утримання вказаної дитини -
сина ОСОБА_3 до досягнення ним
повноліття. При цьому суд враховує
наступне:

Верховний суд України, в абз. 2 п. 17
постанови № 3 Пленуму «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» від 15 травня 2006
року роз'яснив, що вирішуючи питання
щодо розміру аліментів, суд повинен
ураховувати: стан здоров'я, матеріальне
становище дитини і платника аліментів;
наявність в останнього інших
неповнолітніх дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх
дочки, сина; інші обставини, що мають
істотне значення.

Щодо матеріального становища
відповідача: судом встановлено,
відповідач працює інженером ІТК у
середній школі. Розмір заробітної
плати відповідача відповідно довідки
про прибутки є 1312 (одна тисяча триста
дванадцять) гривень в місяць. Інших
прибутків відповідач не отримує,
єдиним джерелом доходу є заробітна
плата. З наведеного вбачається що
доходи відповідача є незначними і не
дають можливості сплачувати аліменти
на утримання неповнолітнього сина у
твердій грошовій сумі, у розмірі -1100
(одна тисяча сто) гривень, як того
просить позивач.

Враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 182
Сімейного кодексу України
«Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку», який на
період з 01 січня 2014 року до 30 червня 2014
року - встановлений у розмірі 1286 грн.,
мінімальна сума аліментів не може бути
менша за 385.80 грн., а тому враховуючи
обставини матеріального становища
відповідача, обґрунтований, розумний,
та справедливий розмір аліментів у
твердій грошовій сумі буде становити 400
грн. щомісячно до досягнення дитиною
повноліття. З погодилася і позивачка в
ході судового засідання.

При цьому суд враховує ті обставини, що
відповідач виплачує аліменти в
добровільному порядку, працює, має
регулярні доходи і суттєве матеріальне
становище.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на
захист цивільних прав та інтересів: « 1.
Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування.

При таких обставинах суд вважає
доведеними обставини позову, а тому
можливим їх часткове задоволення.

Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України суд
може присудити аліменти і за минулий
час.

Враховуючи вимоги ст. 191 СК
України, суд вважає необхідним
стягнути аліменти з відповідача на
користь позивача на утримання
неповнолітнього сина з 20 січня 2014 року.

На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення.

Зважаючи на те, що позивачка
працює, має скрутне матеріальне
становище і важкі сімейні обставини,
державну грошову допомогу зараз не
отримує, інших джерел доходу не має, суд
вважає можливим допустити негайне
виконання судового рішення.

У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК
України якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового
збору, не сплатила вказане, тому з
відповідача слід стягнути на користь
держави судовий збір в сумі 229 грн. 40
коп.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Позивач заперечує
будь-які домовленості і зобов'язання
стосовно відповідача та їх сина по
незаконним (з точки зору відповідача)
діям відносно нього та предмета спору і
не довів цього, твердження відповідача
про наявність будь-яких інших
зобов'язань стосовно позовних вимог є
припущенням.

Не може суд прийняти до уваги можливу
позицію відповідача стосовно не
погодження з рештою позовних вимог,
оскільки вона спростовується
вищенаведеним і нічим об'єктивно не
підтверджується.

При таких обставинах суд вважає
можливим позовні вимоги задовольнити
частково та стягувати з відповідача
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м.
Енергодар Запорізької області,
аліменти на утримання сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь матері ОСОБА_1 в
твердій грошовій сумі 400 грн. щомісячно
до досягнення ОСОБА_3 повноліття,
починаючи стягнення з 20 січня 2014 року,
допустити негайне виконання рішення в
межах суми платежу аліментів за один
місяць, стягнути з відповідача ОСОБА_2
на користь держави судовий збір в
розмірі 229 гривень 40 коп., в задоволенні
решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на утримання
не повнолітньої дитини відмовити.

Таким чином суд вважає, що позовні
вимоги про стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини в
такому вигляді ґрунтуються на вимогах
закону, а тому підлягають частковому
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст.
ст. 180, 182, 183, 184, 191 Сімейного кодексу
України, ст. ст. 15, 16 ЦК України. ч. 3 ст. 88,
ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженця м. Енергодар Запорізької
області, аліменти на утримання сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь матері
ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі 400 грн.
щомісячно до досягнення ОСОБА_3
повноліття, починаючи стягнення з 20
січня 2014 року.

Допустити негайне виконання
рішення в межах суми платежу аліментів
за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір в розмірі 229
гривень 40 коп..

В задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання не повнолітньої
дитини відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -