Справа № 750/3968/13-ц Провадження №
22-ц/795/518/2014 Головуючий у I інстанції
-Карапута Л. В. Доповідач - Шитченко
Н. В.Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Бойко О.В.,

при секретарі - Зіньковець О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представників відповідача
Міньковського С.С., Соляника Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою
приватного підприємства «Максімус-С»
на заочне рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 08 липня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
приватного підприємства «Максімус-С»
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні, моральної шкоди, упущеної
вигоди та зобов'язання внести зміни про
дату прийняття на роботу і видати
трудову книжку, -

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Деснянського
районного суду м. Чернігова від 8 липня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено частково, стягнуто ПП
«Максимус-С» на користь ОСОБА_1
заборгованість по заробітній платі в
розмірі 1652 грн. середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
в розмірі 12002,96 грн. з відрахуванням
обов'язкових платежів, моральну шкоду в
розмірі 1500 грн., зобов'язано
відповідача видати ОСОБА_1 трудову
книжку та вирішено питання судових
витрат. В задоволенні іншої частини
заявлених вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПП «Максимус-С»
просить рішення суду першої інстанції
скасувати в частині задоволених вимог
і прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити
повністю, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Доводи апеляційної
скарги зводяться до того, що суд першої
інстанції безпідставно прийшов до
висновку про те, що відповідач мав
перед ОСОБА_1 на час звільнення
заборгованість по заробітній платі,
оскільки посада позивача згідно
штатного розпису передбачає 0,5 штатної
одиниці, а отже зарплата йому
нараховувалась відповідним чином, вина
власника у не проведенні розрахунку
відсутня і стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні є безпідставним.
Апелянт вказував також, що трудова
книжка знаходиться на руках у позивача,
про що свідчить те, що її ксерокопія
була додана до позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне
по суті і справедливе рішення з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачу всупереч умовам
кладеної трудової угоди зарплата
виплачувалась не повністю, а отже з ПП
«Максимус-С» слід стягнути
заборгованість в сумі 1652 грн., середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні та моральну шкоду. Суд
прийшов також до висновку про
необхідність задоволення вимоги
ОСОБА_1 про зобов'язання видачі
трудової книжки.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з цим висновком, оскільки
він відповідає зібраним у справі
доказам, яким судом дана належна
оцінка, та правильно визначені
юридична природа правовідносин, що
виникли між сторонами, і закон, який їх
регулює, зважаючи на таке.

По справі встановлено, що відповідно до
поданої позивачем заяви (а.с. 7),
останній просив прийняти його на
роботу на посаду керівника торгового
відділу на повний робочий день з 1
травня 2012 року. Резолюція керівника на
заяві свідчить про те, що ОСОБА_1 слід
прийняти на роботу на повний робочий
день на посаду згідно штатного
розкладу.

Наказом № 331 від 1 травня 2012 року
позивача прийнято на посаду керівника
торгового відділу з 1 травня 2012 року з
окладом згідно штатного розкладу. Того
ж дня між сторонами була укладена
трудова угода та договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність (а.с. 9). Наведені
документи не містять посилань на те, що
позивача було прийнято на роботу з
неповним робочим днем на 0,5 і менше
штатної одиниці.

31 липня 2012 року ОСОБА_1 звільнено з
роботи за власним бажанням згідно ст. 38
КЗпП України, що підтверджується
копією трудової книжки. (а.с. 4)

В листах позивача, скерованих, в тому
числі до ПП «Максимус-С», і датованих 12
та 29 березня 2013 року міститься вимога
про видачу трудової книжки. (а.с. 10-11).

Відповідно до ст.ст. 116,117 КЗпП України,
при звільнення працівника виплата всіх
сум, що належить йому від підприємства,
провадить в день звільнення. У разі
невиплати з вини власника звільненому
працівникові належних сум,
підприємство зобов'язано виплатити
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні. До обов'язку
власника відповідно до положень ст. 47
КзпП України входить також видача
працівникові належно оформленої
трудової книжки.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно визначив
наявність правових підстав для
часткового задоволення позовних вимог
ОСОБА_1, оскільки матеріалами справи
підтверджено неповне нарахування та
виплата підприємством належної
працівнику заробітної плати.

Є необґрунтованими посилання
відповідача на те, що ОСОБА_1 заробітна
плата нараховувалась правильно, з
посиланням на штатний розпис, оскільки
відповідно до вимог, що пред'являються
до вказаного документу, при складанні
штатного розпису використовується
таке поняття, як «штатна одиниця», під
яким розуміється певна посада у
кожному із структурних підрозділів
підприємства. Залежно від потреб
підприємства в тій чи іншій посаді
передбачається 1; 0,5 і менше штатної
одиниці, що означає роботу працівника,
який прийнятий на 0,5 штатної одиниці, в
розмірі 50% робочого часу і отримання
ним половину повного окладу,
відповідного цій посаді. У штатному
розписі встановлюється оклад для
кожного працівника окремо. При цьому
посадовий оклад не може бути менше
законодавчо встановленого розміру
мінімальної заробітної плати.

Разом з тим, надані стороною
відповідача штатні розписи за квітень,
травень, червень, липень, серпень 2012
року (а.с. 111-116), як і інші документи, що
стосуються прийняття позивача на
роботу, не містять будь-яких даних
відносно того, що ОСОБА_1 був прийнятий
на 0,5 штатної одиниці, а тому визначений
для його посади відповідачем оклад в
розмірі 0,5 мінімальної заробітної
плати суперечить положенням Закону
України «Про оплату праці». Відповідно,
відповідачем неправильно
здійснювалось нарахування ОСОБА_1
заробітної плати в наведеному вище
розмірі. Крім того, апелянтом не
наданий табель обліку робочого часу,
який би підтверджував знаходження
ОСОБА_1 на робочому місці лише половину
визначеного робочого часу.

Виходячи з викладеного, апеляційний
суд вважає правильним висновок суду
першої інстанції про виплату позивачу
заробітної плати за відпрацьований час
не в повному обсязі. З цього ж випливає
і обов'язок роботодавця сплатити
працівнику середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні.

Не беруться до уваги доводи
апеляційної скарги про
безпідставність задоволеної вимоги
щодо зобов'язання видати трудову
книжку, оскільки належних доказів того,
що вона знаходиться у позивача,
стороною відповідача не надано.
Наявність доданої до позовної заяви
ксерокопії трудової книжки не свідчить
про те, що вона знаходиться у ОСОБА_1, і
узгоджуються з поясненнями позивача та
наявними матеріалами справи про те, що
така ксерокопія разом з іншими
матеріалами (а.с. 4-10, 13-29) були надані
Чернігівським міським центром
зайнятості до адміністративного суду
при поданні позову про стягнення зі
ОСОБА_1, як безпідставно виплаченої,
одноразової виплати допомоги по
безробіттю для організації
підприємницької діяльності. Разом з
тим, матеріали справи містять письмові
звернення позивача до відповідача про
видачу трудової книжки, датовані 12 та 29
березня 2013 року (а.с. 11,12). Відповідними
фіскальними чеками підтверджено їх
відправлення на керівнику
підприємства, а отже доводи апелянта
про те, що такі листи ПП «Максимус-С» не
отримувало, спростовуються наявними
доказами відправлення листів ОСОБА_1

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315, 317,
319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу приватного
підприємства «Максімус-С» - відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного
суду м. Чернігова від 08 липня 2013року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: