Справа № 755/4545/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2014 р.
Дніпровський районний суд м. Києва в
складі:

Головуючого судді
ЛАСТОВКИ Н.Д.

при секретарі
Фузік Г.В.

з участю представника

позивачів ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача Максимишиної
О.В.

представника 3-ї особи Мацієвської О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_2,
ОСОБА_10 в її інтересах та в інтересах
малолітньої ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_13 в її інтересах та в
інтересах малолітньої ОСОБА_14 про
усунення перешкод у здійснення права
власності та стягнення моральної шкоди
та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації, 3-тя особа Комунальне
підприємство по утриманню житлового
господарства Дніпровського р-ну м.
Києва про визнання незаконним та
скасування розпорядження у частині
приватизації на квартиру, визнання
недійсним в частині свідоцтва про
право власності на квартиру та
скасування реєстрації в квартирі,

в с т а н о в и в:

Позивачі звертаючись з позовом до суду
просять зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_10,
ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_13 не
чинити ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 перешкод
у вільному доступі та користуванні
місцями загального користування
(кухнею, туалетом, ванною, балконом) у
квартирі АДРЕСА_1, шляхом передачі
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 всіх комплектів
ключів від замків дверей до місць
загального користування у квартирі
АДРЕСА_1; стягнути солідарно з ОСОБА_2,
ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_13
на користь ОСОБА_7 витрати на правову
допомогу згідно договору про надання
правової допомоги № 2/11-2012 від 16.11.2012
року в сумі 2 000 (дві тисячі) грн.;
стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_10,
ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_13 на
користь ОСОБА_7 моральну шкоду в
розмірі 3000,00 грн.; стягнути солідарно з
ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_13 на користь ОСОБА_7 судовий
збір в розмірі 223 грн. 60 коп.; стягнути
солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_12,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_13 на користь
ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 3000,00
грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_2,
ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_13
на користь ОСОБА_8 судовий збір в
розмірі 223 грн. 60 коп.; стягнути
солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_12,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_13 на користь
ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 3000,00
грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_2,
ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_13
на користь ОСОБА_9 судовий збір в
розмірі 223 грн. 60 коп.

Позовні вимоги мотивують тим, що
розпорядженням Дніпровської районної
в м. Києві державної адміністрації від
28.05.2001 року № 456 на їх сім'ю у складі
чотирьох осіб: ОСОБА_17, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, був виданий Ордер на право
зайняття трьох кімнат площею 43,9 кв.м. у
комунальній квартирі за адресою:
АДРЕСА_1. З 2001 року всі члени сім'ї
зареєстровані за вказаною адресою.
Згідно Свідоцтва про право власності
на житло, виданого 02 жовтня 2006 року
Дніпровською районною у м. Києві
державною адміністрацією, 72/100 квартири
АДРЕСА_1 на праві приватної, спільної
сумісної власності належала ОСОБА_17,
ОСОБА_7, ОСОБА_9 в рівних долях.
Квартира складається із чотирьох
ізольованих кімнат розміром: 16,8 кв.м, 11,9
кв.м., 17,2 кв.м. та 15,2 кв.м., загальною
площею 84,3 кв.м., житловою площею 61.1 кв.м.
Їм на праві власності належали
ізольовані кімнати розміром 16,8 кв.м., 11,9
кв.м. та 15,2 кв.м. Користувачами
(власниками) кімнати розміром 17,2 кв.м.
були відповідачі - ОСОБА_18, ОСОБА_4,
ОСОБА_13. 05 грудня 2006 року між ОСОБА_17,
ОСОБА_7, ОСОБА_9 з однієї сторони та
ОСОБА_12 з другої сторони, за згодою
співвласників ОСОБА_18, ОСОБА_4, ОСОБА_13,
був укладений договір купівлі-продажу
19/100 частини квартири АДРЕСА_1, що
складає одну ізольовану кімнату
загальною площею 16.42 кв.м., в тому числі
житловою 11,9 кв.м. 21 грудня 2006 року між
ОСОБА_17, ОСОБА_7, ОСОБА_9 з однієї сторони
та ОСОБА_2 з другої сторони, за згодою
співвласників ОСОБА_18, ОСОБА_4, ОСОБА_13,
був укладений договір купівлі-продажу
20/100 частини квартири АДРЕСА_1, що
складає одну ізольовану кімнату
загальною площею 23.18 кв.м., в тому числі
житловою 16,8 кв.м. У 2007 році позивачі
переїхали жити до іншого помешкання.
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_17. Згідно
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 31.10.2008 року,
зареєстрованого у Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 03 липня 2009 року за №
9438, спадкоємицями по 1/2 частку майна
померлого ОСОБА_17 є його доньки - ОСОБА_9
та ОСОБА_8. Так, квартира АДРЕСА_1, на
праві спільної часткової власності
належить: 28/100 - ОСОБА_18, ОСОБА_4, ОСОБА_13;
19/100 - ОСОБА_12; 20/100 - ОСОБА_2; 33/100 - ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9. У 2008 році відповідачі
вставили у прохідні двері замок, які
відділяють кімнату з їхніми кімнатами
та місцями загального користування,
ключі від якого не надали. На
неодноразові прохання надати ключі та
забезпечити доступ до кухні, балкону,
ванної кімнати та туалету, відповідачі
категорично відмовляються. У 2008 році
вони письмово звертались до
Дніпровської районної у м. Києві
державної адміністрації, ЖРЕО- 414,
Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.
Києві з приводу неправомірних дій
відповідачів, на що листом № 9-56/406 від
28.05.2008 року Дніпровська РДА попереджала
ОСОБА_18 про неправомірність таких дій.
Листом № 48/В-1725 від 05.06.2008 року із
Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.
Києві їх повідомили, що з сусідами було
проведено профілактичну роботу про
недопущення вчинення будь-яких
протиправних дій. 05.09.2012 року
працівниками ЖРЕО- 414 був складений акт
про те, що мешканці ОСОБА_4 та ОСОБА_10
відмовились впустити та надати ключі
від замка дверей до місць загального
користування. А тому, вони як
співвласники чотирьох кімнатної
квартири з 2008 року позбавлені
можливості проживати у кімнаті
розміром 15,2 кв.м. у зв'язку із
перешкодою користуватись місцями
загального користування, проте
продовжують нести витрати по сплаті за
житлово-комунальні послуги. Також
вважають, що незаконними діями
відповідачів, їм завдано моральної
шкоди, яка полягає у тому, що їх сім'я
втратила комфортні умови на проживання
у чистій відремонтованій кімнаті,
позбавлені можливості користуватись
кухнею та приготуванням їжі, справляти
природні потреби, користуватись ванною
кімнатою та балконом, при спілкуванні з
відповідачами вони перебували у
нервовому напруженні, відчутті
психологічного дискомфорту, в поганому
настрої, чим зазнали душевних
страждань та приниження, для захисту
своїх законних прав вимушені втрачати
вільний час для звернень до
відповідних організацій, проводити
юридичні консультації у нотаріусів,
збирати необхідні документи для
звернення до суду, витрачати кошти, а
тому моральну шкоди позивачі оцінюють
у розмірі по 3000,00 грн. з кожного
відповідача.

27.09.2013 року в судовому засіданні
ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва зустрічний позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації, 3-тя особа Комунальне
підприємство по утриманню житлового
господарства Дніпровського р-ну м.
Києва про визнання незаконним та
скасування розпорядження у частині
приватизації на квартиру, визнання
недійсним в частині свідоцтва про
право власності на квартиру та
скасування реєстрації в квартирі
об'єднано в одне провадження з
первісним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 до ОСОБА_2, ОСОБА_10 в її інтересах
та в інтересах малолітньої ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_13 в її
інтересах та в інтересах малолітньої
ОСОБА_14 про усунення перешкод у
здійснення права власності та
стягнення моральної шкоди. (а.с. 158-160)

ОСОБА_3 звертаючись із зустрічним
позовом до суду, просить визнати
незаконним та скасувати розпорядження
Дніпровської районної у м. Києві
державної адміністрації № 68-109С від 02
жовтня 2006 року у частині приватизації
ОСОБА_17, ОСОБА_9, ОСОБА_7 кімнати НОМЕР_1
(нумерація згідно з планом квартири)
площею 15,2 кв. метрів у квартирі АДРЕСА_1;
визнати недійсним Свідоцтво про право
власності на житло, видане
Дніпровською районною у м. Києві
державною адміністрацією 02 жовтня 2006
року, в частині приватизації ОСОБА_17,
ОСОБА_9, ОСОБА_7 кімнати НОМЕР_1
(нумерація згідно з планом квартири)
площею 15,2 кв. метрів у квартирі АДРЕСА_1;
скасувати реєстрацію ОСОБА_7, ОСОБА_8 і
ОСОБА_9 у кімнаті площею 15, 2 кв. метрів у
квартирі АДРЕСА_1, мотивуючи свої
вимогти тим, що спірне приміщення не є
житловим, а належить до місць
загального користування, яке
приватизації або викупу не підлягає. На
даний час спірне приміщення має
окремий від квартири АДРЕСА_1 вхід, а
отже спірне приміщення має статус
допоміжного приміщення, яке мало з часу
введення будинку до експлуатації і
заселення його мешканцями. А відтак
Дніпровська районна в м. Києві державна
адміністрація, оформляючи на ім'я
ОСОБА_17, ОСОБА_9, ОСОБА_7 свідоцтво від 02
жовтня 2006 року на право власності на
72/100 квартири АДРЕСА_1 і включивши до
складу приватизованого житла
допоміжне приміщення площею 15, 2 кв.
метрів, порушила норми Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» та права інших
власників квартир багатоквартирного
будинку.

Представник позивачів за первісним
позовом та відповідачів за зустрічним
позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - ОСОБА_1
в судовому засіданні позовні вимоги за
первісним позовом підтримав, з підстав,
викладених у первісній позовній заяві,
проти задоволення зустрічного позову
заперечував в повному обсязі, оскільки
вважає ці вимоги безпідставними та
такими що не відповідають дійсності,
крім того просив застосувати до них
строк позовної давності.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3
та позивач за зустрічним позовом в
судовому засіданні проти задоволення
первісного позову заперечував в
повному обсязі, позовні вимоги за
зустрічним позовом підтримав з
підстав, викладених у зустрічній
позовній заяві. (а.с. 158-160)

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4
в судовому засіданні проти задоволення
первісного позову заперечувала в
повному обсязі, просила у позові
відмовити, пояснила, що у користуванні
кімнатами позивачам ніхто не
перешкоджав.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2
в судовому засіданні проти задоволення
первісного позову заперечувала в
повному обсязі, просила у позові
відмовити, з підстав, викладених у
запереченнях на позов, який долучений
до матеріалів справи. (а.с. 104)

Відповідач за первісним позовом
ОСОБА_10, яка також діє в інтересах
малолітньої ОСОБА_11 в судовому
засіданні проти задоволення
первісного позову заперечувала в
повному обсязі, вподальшому в судове
засідання не з'явилась, однак надала до
суду заяву про розгляд справи у її
відсутність.

Відповідач за первісним позовом
ОСОБА_12 в судове засідання не з'явився,
однак направив до суду письмові
пояснення по справі, де міститься
клопотання про відмову у задоволенні
первісного позову, які долучені до
матеріалів справи. (а.с. 120)

Відповідач за первісним позовом
ОСОБА_13, яка також діє в інтересах
малолітньої ОСОБА_14 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
оскільки не чинить перешкоди позивачам
в користуванні житловим приміщенням,
вподальшому в судове засідання не
з'явилась, та направила до суду заяву
про розгляд справи у її відсутність.
(а.с. 143)

Уповноважений представник відповідача
за зустрічним позовом - Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації Максимишина О.В. в
судовому засіданні проти задоволення
зустрічного позову заперечувала в
повному обсязі, з підстав, викладених у
запереченнях на позов, які долучені до
матеріалів справи. (а.с. 214-217)

Уповноважений представник третьої
особи - Комунальне підприємство по
утриманню житлового господарства
Дніпровського р-ну м. Києва Мацієвська
О.П. в судовому засіданні позовні
вимоги за первісним позовом
підтримала, проти задоволення
зустрічного позову заперечувала в
повному обсязі, з підстав, викладених у
письмових поясненнях на позов, які
долучені до матеріалів справи, крім
того застосувати до них строк позовної
давності. (а.с. 223-224)

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного
процесуального кодексу України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, інших
відносин, крім випадків, коли розгляд
таких справ проводиться за правилами
іншого судочинства.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

За нормою ч.1 ст.383 Цивільного кодексу
України власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб і не має право використовувати
його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 316, ст. 317
Цивільного кодексу України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб. Власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що згідно
технічного паспорту за 2006 рік спірна
квартира АДРЕСА_1 складається з
чотирьох кімнат жилою площею 61,1 кв.м. у
тому числі: 1-а кімната 16,8 кв.м., 2-а
кімната 11,9 кв.м., 3-я кімната 17,2 кв.м., 4-а
кімната 15,2 кв.м., кухні площею 8,0 кв.м,
ванної кімнати 4,4 кв.м., вбиральні 1,1+1,1
кв.м, коридору 8,6 кв.м. (а.с. 64-65, 161-162)

08.10.2001 року Дніпровською районною у
місті Києві державною адміністрацією
видано ордер на зайняття житлового
приміщення жилою площею 43,9 кв.м., яке
складається з 3 кімнат в комунальній
квартирі за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_17 та
членам його сім'ї: ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 (а.с. 62)

25.11.2002 року Дніпровською районною у
місті Києві державною адміністрацією
видано ордер на зайняття житлового
приміщення жилою площею 17,2 кв.м., яке
складається з 1 кімнати в комунальній
квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та членам її
сім'ї: ОСОБА_3 та ОСОБА_13(а.с. 344)

Розпорядженням Дніпровської районної
у місті Києві державної адміністрації
від 11.10.2006 року № 68-257 квартиру АДРЕСА_1 у
відповідності розрахунку площі що
приватизується, передано ОСОБА_4 та
членам її сім'ї: ОСОБА_3 та ОСОБА_13 в
приватну, спільну сумісну власність.
(а.с. 217)

В подальшому судом встановлено, що
ОСОБА_13 змінила своє прізвище на
ОСОБА_13 та ІНФОРМАЦІЯ_4 в неї народилась
донька ОСОБА_14. (а.с. 125)

Згідно свідоцтва про право власності
на житло від 02.10.2006 року виданого
Дніпровською районною у місті Києві
державною адміністрацією встановлено,
що 72/100 частини квартири АДРЕСА_1 дійсно
належить на праві приватної, спільної
сумісної власності ОСОБА_17 та членам
його сім'ї: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с. 63)

Судом встановлено, що назву АДРЕСА_1
було змінено на АДРЕСА_1.

Відповідно до Договору купівлі-продажу
квартири від 05.12.2006 року ОСОБА_17, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 передали у власність ОСОБА_12 19/100
частин квартири АДРЕСА_1, що
складається з однієї жилої кімнати,
загальною площею 16,42 кв.м., в тому числі
житловою - 11,90 кв.м. (а.с. 69)

Відповідно до Договору купівлі-продажу
квартири від 21.12.2006 року ОСОБА_17, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 передали у власність ОСОБА_2 20/100
частин квартири АДРЕСА_1, що
складається з однієї жилої кімнати,
загальною площею 23,18 кв.м., в тому числі
житловою - 16,80 кв.м. (а.с. 68)

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_17
помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 70)

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 31.10.2008 року,
зареєстрованого у Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 03 липня 2009 року за №
9438, спадкоємцем на 33/600 частини квартири
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_17 є його
донька ОСОБА_9. (а.с.73)

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 31.10.2008 року,
зареєстрованого у Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 03 липня 2009 року за №
9438, спадкоємцем на 33/600 частини квартири
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_17 є його
донька ОСОБА_8. (а.с.72)

Згідно з довідкою № 986 від 12.09.2012 року,
довідкою № 379 від 07.05.2013 року виданої
ЖРЕО № 414 в кімнаті площею 15,2 кв.м.
квартири АДРЕСА_1 зареєстровані:
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с. 67, 124)

Згідно з довідкою № 473 від 05.06.2013 року
виданої ЖРЕО № 414 в кімнаті площею 16,8
кв. м. квартири АДРЕСА_1 зареєстровані:
відповідач ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її
малолітня донька ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с. 155)

Відповідач ОСОБА_2 в спірній квартирі
не зареєстрована та в ній не проживає,
що не заперечується сторонами по
справі.

Конституція України у ст. 47 закріплює,
що ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше, як на
підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу
УРСР ніхто не може бути виселений із
займаного приміщення або обмежений у
праві користування ним інакше, ніж з
підстав і в порядку, визначених
законом.

Як зазначають позивачі за первісним
позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_12,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_13 перешкоджають у
вільному доступі та користуванні
місцями загального користування, а
саме кухнею, туалетом, ванною, балконом
у квартирі АДРЕСА_1, оскільки
влаштували в квартирі двері, при цьому
ключів від замків не надали.

При цьому, в судовому засіданні
відповідачі за первісним позовом
підтвердили, що в квартирі АДРЕСА_1 були
влаштовані додаткові двері разом із
замком, які відділяють місця
загального користування в квартирі від
кімнати площею 15,2 кв.м., яка належить
позивачам.

За ст. 391 ЦК України власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном.

Факт протиправної поведінки з боку
сторони відповідачів за первісним
позовом, зокрема ОСОБА_3, ОСОБА_4, та
ОСОБА_10, відносно позивачів
підтверджується листом Дніпровської
районної у м. Києві державної
адміністрації від 28.05.2008 року, де
запропоновано ОСОБА_18 забезпечити
вільний доступ до санітарно-технічних
приміщень і в подальшому не
перешкоджати користуватись ними -
ОСОБА_7 та актом від 05.09.2012 року
затвердженого начальником ЖРЕО-414, про
те, що при обстежені квартири АДРЕСА_1,
мешканці ОСОБА_4 та ОСОБА_10 відмовилися
впустити та надати ключі для ОСОБА_7 від
замка дверей до місць загального
користування. (а.с. 74,76)

Відповідач ОСОБА_13 в судовому
засіданні пояснила, що вона також проти
того, щоб позивачі користувалися
місцями загального користування.

Разом з тим, судом встановлено, що
відповідач за первісним позовом
ОСОБА_12 будучи власником 19/100 частин
квартири АДРЕСА_1, що складається з
однієї жилої кімнати, загальною площею
16,42 кв.м., в тому числі житловою - 11,90
кв.м., не проживає в ній, що
підтверджується копією трудової книги
та довідкою від 22.04.2013 року № 229 про те,
що ОСОБА_12 працює на ТОВ «Прогресстех»
з 02.04.2008 по теперішній час, що
знаходиться за адресою: Московська
обл., м. Балашиха, вул. Звездная, 7, корп. 1,
а тому перешкод у вільному доступі та
користування місцями загального
користування у квартирі АДРЕСА_1
позивачам чинити не може. (а.с. 120,121,122,123)

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2
також не проживає в спірній квартирі,
що не заперечувалося сторонами по
справі, а тому є підстави вважати, що
перешкод у вільному доступі та
користування місцями загального
користування у квартирі АДРЕСА_1 вона
позивачам також не чинила.

Оскільки, стороною відповідача не
заперечується той факт, що в квартирі
АДРЕСА_1 були влаштовані додаткові
двері із замком, які відділяють кімнату
площею 15,2 кв.м., що на праві приватної,
спільної сумісної власності належить
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 від місць
загального користування, а тому
зважаючи, що права власників кімнати
порушені, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном, суд
приходить до висновку, що є всі
підстави зобов'язати ОСОБА_10 в її
інтересах та в інтересах малолітньої
ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_13 в її
інтересах та в інтересах малолітньої
ОСОБА_14 не чинити ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
перешкод у вільному доступі та
користування місцями загального
користування кухнею, туалетом, ванною
кімнатою, балконом у квартирі АДРЕСА_1,
шляхом передачі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
всіх комплектів ключів від замків
дверей до місць загального
користування у квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено в статті 57 Цивільного
процесуального кодексу України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

В частині стягнення моральної шкоди,
яку позивачі за первісним позовом
просять стягнути солідарно з ОСОБА_2,
ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_13
на їх в розмірі 3000,00 грн., суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Виходячи з положень діючого цивільного
законодавства України, під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Правовідносини, що виникають із
заподіяння позадоговірної моральної
шкоди, регулюються ст.ст. 23, 1167 ЦК
України, зі змісту яких випливає, що
моральна шкода компенсується лише
винною особою.

Згідно роз'яснень, що містяться в
Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31
березня 1995 року № 4, відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична)
звільняється від відповідальності по
відшкодуванню моральної шкоди, якщо
доведе, що остання заподіяна не з її
вини. Відповідальність заподіювача
шкоди без вини може мати місце лише у
випадках, спеціально передбачених
законодавством.

Однак, під час судового розгляду
справи, позивачами за зустрічним
позовом не доведено щодо позбавлення
можливості позивачів у реалізації їх
прав та законних інтересів, настання
негативних явищ та існування
причинно-наслідкового зв'язку між
діями відповідачів та шкодою, також
позивачами не надано жодного доказу на
користь підтвердження душевного
дискомфорту, та позивачами не
обґрунтовано принцип визначення
грошового еквівалента моральних
страждань, крім того позивачами не
доведено факту наявності вини з боку
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_12, а тому
вимоги ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про
відшкодування моральної шкоди є
безпідставними та такими, що не
підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК правову
допомогу може надавати особа, яка є
фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Позивачами за первісним позовом
ставилася вимога щодо солідарного
стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_12,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_13 на користь
ОСОБА_7 витрат на правову допомогу в
сумі 2 000,00 грн.

Як убачається з матеріалів справи,
інтереси позивачів за первісним
позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8,, ОСОБА_8
представляв їх представник за
дорученням - ОСОБА_1 в порядку ст. 38 ЦПК
України, при цьому доказів, що мають
підтвердити його правовий статус як
адвоката, суду надано не було, також в
матеріалах справи відсутній акт
прийому-передачі виконаних юридичних
послуг в тій частині, яка стосується
його виконання, пов'язаного з розглядом
в суді даного спору, суду не надано
розрахунок про кількість годин
затраченого часу на правову допомогу, а
тому визначена вартість наданих послуг
з правової допомоги в сумі 2000,00 грн. суд
вважає недоведеною, тому в цій частині
вимоги позивачів визнає
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Таким чином, аналізуючи наявні у справі
докази, враховуючи пояснення та
заперечення сторін, керуючись
вищенаведеними правилами діючого
законодавства України, суд дійшов
висновку про те, що позов ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10 в її інтересах
та в інтересах малолітньої ОСОБА_11,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_13 в її інтересах
та в інтересах малолітньої ОСОБА_14 про
усунення перешкод у здійснення права
власності та стягнення моральної шкоди
підлягає частковому задоволенню, а
саме захисту прав позивачів ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 підлягають вимоги щодо
зобов'язання ОСОБА_10 в її інтересах та в
інтересах малолітньої ОСОБА_11, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_13 в її інтересах та в
інтересах малолітньої ОСОБА_14 не
чинити ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 перешкод
у вільному доступі та користування
місцями загального користування
кухнею, туалетом, ванною кімнатою,
балконом у квартирі АДРЕСА_1, шляхом
передачі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 всіх
комплектів ключів від замків дверей до
місць загального користування у
квартирі АДРЕСА_1, решта частина
позовних вимог задоволенню не
підлягає.

Звертаючись із зустрічним позовом
ОСОБА_3 просить визнати незаконним та
скасувати розпорядження Дніпровської
районної у м. Києві державної
адміністрації № 68-109С від 02 жовтня 2006
року у частині приватизації ОСОБА_17,
ОСОБА_8, ОСОБА_7 кімнати НОМЕР_1 площею 15,2
кв. метрів у квартирі АДРЕСА_1 та
визнати недійсним Свідоцтво про право
власності на житло, видане
Дніпровською районною у м. Києві
державною адміністрацією 02 жовтня 2006
року, в частині приватизації ОСОБА_17,
ОСОБА_8, ОСОБА_7 вказаної кімнати та
скасувати реєстрацію ОСОБА_7, ОСОБА_8 і
ОСОБА_9 у кімнаті площею 15, 2 кв. метрів у
квартирі АДРЕСА_1, мотивуючи свої
вимоги тим, що спірне приміщення не є
житловим, а належить до місць
загального користування, яке
приватизації або викупу не підлягає.

Разом з тим, відповідно до п. 2 ст.128
Житлового Кодексу Української РСР жила
площа в гуртожитку надається за
спільним рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації чи
органу кооперативу або іншої
громадської організації чи органу
кооперативної або іншої громадської
організації та відповідного
профспілкового комітету.

Згідно ст. 129 Житлового Кодексу
Української РСР на підставі рішення
про надання жилої площі в гуртожитку
адміністрація підприємства, установи,
організації видає громадянинові
спеціальний ордер, який є єдиною
підставою для вселення на надану жилу
площу.

Державним підприємством Завод
«Арсенал» на підставі спільного
рішення адміністрації Заводу та
профспілкового комітету Заводу від
15.12.1988 р. № 208 ОСОБА_17 на сім'ю з 3-х осіб:
він, дружина ОСОБА_7, донька ОСОБА_8
видано ордер №1 на право зайняття
жилого приміщення, 1-ї кімнати, розміром
17,3 кв. м. в квартирі АДРЕСА_1.

У зв'язку із збільшенням сім'ї, ОСОБА_17
видано ще один ордер № 564 на право
зайняття ще однієї кімнати площею 12,0
кв. Спільне рішення адміністрації та
профспілкового комітету заводу
«Арсенал» від 09.12.1993 року.

Спільним рішенням адміністрації та
профспілкового комітету Заводу
«Арсенал» від 12.05.1998 року № 56 видано
ордер № 703 на зайняття кімнати в
гуртожитку площею 15,0 кв.м.

Згідно даних технічного паспорту
виданого БТІ в м. Києві вказано, вхід з
житлового приміщення НОМЕР_1 площею 15,2
кв.м. здійснюється через місця
спільного користування (а.с. 65).

Враховуючи викладене, судом
встановлено, що кімната площею 15,0 кв.м.,
яка знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 є
житловою.

Розпорядженням Дніпровської районної
державної адміністрації від 28.05.2001 року
56 «Про затвердження спільного рішення
адміністрації та профкому Державного
підприємства «Завод Арсенал» про
видачу ордерів мешканцям колишнього
гуртожитку по АДРЕСА_1 на жилі
приміщення, в яких вони проживають»
ОСОБА_17 та його сім'ї ОСОБА_7, дочці -
ОСОБА_8, ОСОБА_9, на три кімнати площею 43,9
кв.м. в комунальній чотирьохкімнатній
квартирі видано ордер № 013539 від 08
жовтня 2001 року.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду приватизація державного
житлового фонду здійснюється
уповноваженими на це органами,
створеними місцевою державною
адміністрацією, та органами місцевого
самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд.

Пунктом 10 статті 8 Закону передбачено,
що органи приватизації, органи
місцевого самоврядування не мають
права відмовити мешканцям квартир
(будинків), житлових приміщень у
гуртожитках у приватизації займаного
ними житла, крім випадків, передбачених
законом.

Відповідно до пункту 18 Положення про
порядок передачі квартир (будинків),
жилих приміщень у гуртожитках у
власність громадян, затверджених
Наказом Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 16 грудня 2009 року № 396
вказано вичерпний перелік документів,
необхідних для надання громадянами до
органу приватизації.

Так, сім'я ОСОБА_17 скористалися своїм
правом та звернулися до Дніпровської
районної в місті Києві державної
адміністрації із заявою про передачу
вищевказаної житлової площі у спільну
сумісну власність.

Згідно свідоцтва «Про право власності
на житло» від 02 жовтня 2006 року, виданого
Дніпровською районною в місті Києві
державною адміністрацією квартира
АДРЕСА_1 передана у спільну сумісну
власність ОСОБА_17 та членам його сім'ї в
рівних долях.

Відповідно до частини першої статті 11
Цивільного процесуального кодексу
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених
позовних вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

В судовому засіданні представником
позивача за первісним позовом ОСОБА_1,
представник 3-ї особи Мацієвською О.П.
було заявлено клопотання про
застосування до спірних правовідносин
по зустрічному позову строку позовної
давності.

Статтями 526, 257 Цивільного кодексу
України передбачено, що позовна
давність це строк, у межах якого особа
може звернутись до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного
кодексу України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалась або могла довідатись
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України, сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

02.10.2006 року з метою приватизації
займаної кімнати НОМЕР_2, житловою
площею 17,2 кв.м., ОСОБА_4 звернулася до
адміністрації ЖРЕО-414, де отримала
довідку-форму 4 про склад сім'ї наймача
та займані ними приміщення.

Обов'язковим змістом довідки Форми 4 є
перелік осіб, які зареєстровані в
житловому приміщенні та технічна
характеристика квартири.

Саме технічна характеристика квартири
підтверджує той факт, що квартира
АДРЕСА_1 складається із 4-х житлових
кімнат, житловою площею 61,1 кв.м. та
загальною площею - 84,3 кв.м.

06.10.2006 року начальник ЖРЕО-414
засвідчила підписи осіб па заяві, які
виявили бажання приватизувати кімнату
НОМЕР_2 житловою площею 17,2 кв.м., а саме
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_13.

Згідно розпорядження Дніпровської
районної у м. Києві державної
адміністрації від 11.10.2006 року № 68-257
дана кімната була передана у спільну
сумісну власність вищезазначених осіб,
що складає 28/100 частини комунальної
квартири АДРЕСА_1Із урахуванням
загального розміру корисної житлової
площі та загальної житлової площі сім'ї
ОСОБА_4 був зроблений розрахунок
загальної площі, яка належить її сім'ї
та сума житлових чеків, яка підлягає
списанню з кожного мешканця даної
сім'ї, про що свідчить підпис ОСОБА_4
06.12.2006 року при отриманні свідоцтва про
право власності на 28/100 частини цієї
квартири.

Крім того, сім'я ОСОБА_4 при оформленні
приватизації частини квартири,
отримала технічний паспорт па 28/100
частини квартири АДРЕСА_1, який теж в
розділі «технічна характеристика
квартири» підтверджує ту обставину, що
квартира АДРЕСА_1 є комунальною та
складається із 4-х житлових кімнат,
житловою площею 61,1 кв.м.

Вподальшому, даний технічний паспорт
був наданий у вигляді додатку ОСОБА_3
при подачі зустрічного позову.

Вищевикладене свідчить, що позивачу по
зустрічному позов ОСОБА_3 при
оформленні приватизації з жовтні 2006
року вже достовірно було відомо, що
квартира АДРЕСА_1 складається із 4-х
житлових кімнат, житловою площею 61,1
кв.м., та загальною площею - 84,3 кв.м.

Таким чином, суд вважає, що відсутні
поважні причини з яких позивач
пропустив строки позовної давності.

Крім того, судом враховано, що із
клопотанням про поновлення строків
позовної давності позивач за
зустрічним позовом до суду не
звертався.

Відповідно до частини третьої ст. 212
Цивільного процесуального кодексу
України, суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що зустрічний позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації, 3-тя особа Комунальне
підприємство по утриманню житлового
господарства Дніпровського р-ну м.
Києва про визнання незаконним та
скасування розпорядження у частині
приватизації на квартиру, визнання
недійсним в частині свідоцтва про
право власності на квартиру та
скасування реєстрації в квартирі не
підлягає до задоволення в повному
обсязі у зв'язку з пропущеним строком
позовної давності.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі
докази у їх сукупності, суд приходить
до висновку про те, що позовні вимоги
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10 в її
інтересах та в інтересах малолітньої
ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_13 в її
інтересах та в інтересах малолітньої
ОСОБА_14 про усунення перешкод у
здійснення права власності та
стягнення моральної шкоди підлягають
частковому задоволеню, і не вбачає
підстав для задоволення зустрічного
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації, 3-тя особа
Комунальне підприємство по утриманню
житлового господарства Дніпровського
р-ну м. Києва про визнання незаконним та
скасування розпорядження у частині
приватизації на квартиру, визнання
недійсним в частині свідоцтва про
право власності на квартиру та
скасування реєстрації в квартирі.

Відповідно до ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України суд
присуджує з відповідачів за первісним
позовом ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_13
на користь ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
понесені ними судові витрати по сплаті
судового збору пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог в сумі по 74
грн. 53 коп. з кожного.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 47
Конституції України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», ст.ст. 6, 23, 257, 261, 267,
316, 317, 319, 328, 334, 383, 386, 391, 526, 527, 626, 717, 719, 1167,
Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 15,
10,11, 56, 58, 60, 61, 84, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10
в її інтересах та в інтересах
малолітньої ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_13 в її інтересах та в інтересах
малолітньої ОСОБА_14 про усунення
перешкод у здійснення права власності
та стягнення моральної шкоди -
задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_10 в її інтересах та в
інтересах малолітньої ОСОБА_11, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_13 в її інтересах та в
інтересах малолітньої ОСОБА_14 не
чинити ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 перешкод
у вільному доступі та користування
місцями загального користування
кухнею, туалетом, ванною кімнатою,
балконом у квартирі АДРЕСА_1, шляхом
передачі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 всіх
комплектів ключів від замків дверей до
місць загального користування у
квартирі АДРЕСА_1.

В решта частині позовних ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10 в її інтересах
та в інтересах малолітньої ОСОБА_11,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_13 в її інтересах
та в інтересах малолітньої ОСОБА_14 -
відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_2 та ОСОБА_12 про
усунення перешкод у здійснення права
власності та стягнення моральної шкоди
- відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_13 на користь ОСОБА_7 по 74 грн. 53
коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_13 на користь ОСОБА_8 по 74 грн. 53
коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_13 на користь ОСОБА_9 по 74 грн. 53
коп. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації, 3-тя особа
Комунальне підприємство по утриманню
житлового господарства Дніпровського
р-ну м. Києва про визнання незаконним та
скасування розпорядження у частині
приватизації на квартиру, визнання
недійсним в частині свідоцтва про
право власності на квартиру та
скасування реєстрації в квартирі -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва протягом 10
днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: