Справа № 454/778/13
Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/632/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи: 32
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Мельничук О.Я.,

суддів - Крайник Н.П., Курій Н.М.,

при секретарі - Данилик І.І.,

з участю представників ДП
«Львіввугілля» - Наконеченої Н.П.,
Відділення виконавчої дирекції Фонду у
м.Червонограді Львівської області -Дац
Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами Державного
підприємства «Львіввугілля» в особі
відокремленого підрозділу Шахта
«Червоноградська» і Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
на рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 15 жовтня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до
Державного підприємства
«Львіввугілля» в особі відокремленого
підрозділу Шахта «Червоноградська»,
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
про стягнення моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров»я при
виконанні трудових обов'язків, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом до ДП «Львіввугілля» в
особі відокремленого підрозділу Шахта
«Червоноградська», Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
про стягнення моральної шкоди
заподіяної набуттям хронічного
професійного захворювання та
трудового каліцтва при виконанні
трудових обов'язків. Заявою від 25.06.2013
позовні вимоги уточнив та просив
стягнути з ДП «Львіввугілля» 25 000 грн. в
рахунок відшкодування завданої
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків, внаслідок
професійного захворювання та
трудового каліцтва. Стягнути з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області 5 000 грн.
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров»я при
виконанні трудових обов'язків,
внаслідок професійного захворювання
та трудового каліцтва.

Рішенням Сокальського районного суду
Львівської області від 5 жовтня 2013 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
Державного підприємства
«Львіввугілля» в користь ОСОБА_4 5 500
грн. відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров»я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання.
Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді в
користь ОСОБА_4 500 грн. відшкодування
моральної шкоди спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов'язків, внаслідок
професійного захворювання. Стягнуто з
ДП «Львіввугілля» в дохід держави 108
грн. 96 коп. судового збору.

Рішення суду в апеляційному порядку
оскаржили ДП «Львіввугілля» в особі
відокремленого підрозділу Шахта
«Червоноградська» і Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді.

В апеляційній скарзі Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області просить рішення
суду скасувати в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_4 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду в
м.Червонограді про стягнення моральної
шкоди та відмовити у задоволенні таких
. Апелянт вважає рішення в цій частині
було прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема судом не враховано, що пунктом
11 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 6 від 27.03.1997 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» передбачено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати працездатності.

Звертає увагу, що відповідачем по даній
справі мав виступати лише
роботодавець, оскільки дату складання
актів про нещасний випадок на
виробництві та розслідування
хронічного професійного захворювання
та на дату встановлення вперше стійкої
втрати професійної працездатності у
зв'язку з професійним захворюванням
так і з нещасним випадком діяли Правила
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноважений ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров»я, пов»язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджені
Постановою Кабінету Міністрів України
від 23.06.1993 року № 472 з наступними
змінами і доповненнями. Також звертає
увагу, що згідно рішення
Конституційного Суду України від 27.01.2004
року №1- рп/2004 року має доводитися
стороною факт спричинення моральної
шкоди так і її розмір, також позивачем
не було долучено жодного медичного
висновку про наявність факту
спричинення йому моральної шкоди у
зв'язку з ушкодженням здоров'я на
виробництві.

В апеляційній скарзі ДП «Львіввугілля»
в особі відокремленого підрозділу
Шахта «Червоноградська» просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове,
яким відмовити позивачу в задоволенні
його вимог. Вважає рішення суду
незаконним та безпідставним. Вважає, що
згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 23 червня 1993 року №472,
відшкодування моральної шкоди не може
перевищувати 200 мінімальних розмірів
заробітної плати, а отже максимальний
розмір моральної шкоди не повинен
перевищувати 3 000 грн., так як мінімальна
заробітна плата за оскаржуваний період
становить 15 грн. Апелянт звертає увагу,
що відповідно до ст.71 ЦК УРСР 1963 року,
який діяв на час виникнення спірних
правовідносин, загальний строк для
захисту права за позовом особи, право
якої порушено (позовна давність)
встановлюється в три роки, а тому строк
позовної давності сплив 4 квітня 2003
року, тобто до набрання чинності ЦК
України 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників відповідачів,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ДП
«Львіввугілля» підлягає до
задоволення частково, а апеляційна
скарга Відділення виконавчої дирекції
Фонду до задоволення повністю,
виходячи з таких мотивів.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються, як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказми, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
в повній мірі таким вимогам не
відповідає.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу, яка передбачає, що обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_4 з 21.01.1980 р. по 10.09.1997р. працював на
шахті «Червоноградська» ДП
«Львіввугілля».

Згідно акта про нещасний випадок від
09.04.1996р. № 37 форми Н-1 з ОСОБА_4 стався
нещасний випадок на шахті № 2
«Червоноградська» на дільниці № 6 при
наступних обставинах - у верхній ніші
лави №552 на конвеєр СПМ-87 конвеєр
заклинив і ланцюг стрілив і порода з
вугілля від цієї дії вдарила в обличчя
і травмувала при цьому очі. ОСОБА_4
встановлений діагноз забій двох очей.

Відповідно до довідки Міністерства
Охорони Здоров'я України міжрайонної
спеціалазованої профпаталогічної МСЕК
серія 2-18 АИ - № 020040 про результати
визначення ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках, потреби у
додаткових видах допомоги від 17.07.1997р.
ОСОБА_4 вперше встановлена 45% втрати
професійної працездатності.

19.08.1997р. згідно довідки Міністерства
Охорони Здоров'я України міжрайонної
спеціалазованої профпаталогічної МСЕК
серія 2-18 АИ - №020060 про результати
визначення ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках, потреби у
додаткових видах допомоги від 19.08.1997р.
ОСОБА_4 безтерміново встановлено 10%
втрати професійної працездатності по
травмі очей, відповідно до акту про
нещасний випадок на виробництві №37 від
06.04.1996р. Крім цього, згідно довідки
Міністерства Охорони Здоров'я України
міжрайонної спеціалазованої
профпаталогічної МСЕК серія ЛВА-1 №066450
від 20.06.2002р позивачу встановлено третю
групу інвалідності внаслідок
професійного захворювання.

Відповідно до витягу із акта
Міністерства Охорони Здоров'я України
міжрайонної спеціалазованої
профпаталогічної МСЕК серія ЛВА-2 №017369
від 20.06.2002р. про результати визначення
ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках, потреби у
додаткових видах допомоги ОСОБА_4
безтерміново встановлено 60% відсотків
втрати професійної працездатності.

З долучених до справи копій виписок з
історій хвороб - ОСОБА_4 неодноразово
перебував на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні, про що до
справи долучено численні виписки з
історій хвороб. З посиланням на
перелічені докази позивач просив про
відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи надані позивачем докази
обгрунтованості позову, а також наявні
у справі інші медичні документи та
копії акту розслідування професійного
захворювання копії висновків МСЕК,
копію акту №37 від 09.04.1996 року про
нещасний випадок, акту розслідування
професійного хронічного захворювання
від 18.06.1997 року, повідомлення про
хронічне професійне захворювання від
29.05.1997 року, судом вірно враховано
наявність права у позивача на
відшкодування моральної шкоди, як
потерпілого внаслідок втрати
професійної працездатності та
трудового каліцтва з врахуванням
врегулювання такого права на
законодавчому рівні.

Право на відшкодування моральної
шкоди, завданої ушкодженням здоров'я
внаслідок професійного захворювання у
позивача ОСОБА_4 виникло 17.07.1997 року,
коли висновком обласної МСЕК йому
вперше встановлено 45% втрати
професійної працездатності.

На цей час спірні правовідносини були
врегульовані ЦК УРСР 1963 року, Законом
України «Про охорону праці» та
Правилами відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням
трудових обов'язків, затвердженими
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 472 від 23.06.1993 року.

Відповідно до вимог ст.71 ЦК УРСР 1963
року, який діяв на час виникнення
спірних правовідносин, загальний строк
для захисту права за позовом особи,
право якої порушено (позовна давність),
встановлений у три роки.

Разом з тим, згідно із вимогами ст. 83 ЦК
УРСР 1963 року позовна давність не
поширюється на вимоги, що випливають з
порушення особистих немайнових прав,
крім випадків, передбачених законом.

Згідно із п. 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від
31.03.1995 року, до вимог про відшкодування
моральної шкоди у випадках,
передбачених трудовим законодавством -
тримісячний строк (ст. 233 КЗпП). До інших
вимог про відшкодування моральної
шкоди, як вимог, що випливають з
порушення особистих немайнових прав,
строки позовної давності відповідно до
ст. 83 ЦК УРСР не застосовуються.

Оскільки вимоги позивача випливають з
порушення особистих немайнових прав
тому, відповідно до ст.83 ЦК УРСР 1963 року
позовна давність не розповсюджується
на такі вимоги позивача.

Відповідно до ст.440-1 ЦК УРСР 1963 року
моральна (немайнова) шкода, заподіяна
громадянину або організації діяннями
іншої особи, яка порушила їх законні
права, відшкодовується особою, яка
заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що
моральна шкода заподіяна не з її вини.
Моральна шкода відшкодовується в
грошовій або іншій матеріальній формі
за рішенням суду незалежно від
відшкодування майнової шкоди.

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року
звернуто увагу на те, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках
та ін. При цьому суд має виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування
моральної шкоди визначаються у
кратному співвідношенні з мінімальним
розміром заробітної плати чи
неоподатковуваним мінімумом доходів
громадян, суд при вирішенні цього
питання має виходити з такого розміру
мінімальної заробітної плати чи
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, що діють на час розгляду
справи.

В ході розгляду справи встановлено, що
виконуючи трудові обов'язки позивач
ОСОБА_4 отримав ушкодження здоров'я, з
приводу чого тривалий час перебував на
стаціонарному лікуванні та продовжує
лікуватися. Даний факт стверджується
дослідженими медичними документами, а
також актом розслідування
професійного хронічного захворювання
від 18.06.1997 року, з якого вбачається, що
професійне захворювання у ОСОБА_4
виникло в результаті довготривалого,
багатократного контакту з
вугульно-пордним шахтним пилом.

Згідно із п. 1 «Правил відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків»
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України №472 від 23.06.1993 року,
які були чинні на момент виникнення
спірних правовідносин, власник
підприємства, установи і організації
(надалі - підприємство) або
уповноважений ним орган (надалі -
власник) несе матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
працівникові каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків
(надалі - ушкодження здоров'я), а також
за моральну шкоду, заподіяну
потерпілому власником фізичного чи
психічного виливу небезпечних або
шкідливих умов праці.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно поклав обов'язок
відшкодувати моральну шкоду позивачу
на відповідача ДП «Львіввугілля».

Що стосується розміру відшкодування
моральної шкоди, суд врахував те, що
даний розмір згідно із п. 11 Правил (в
ред. від 23.06.1993 року, яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин), не
може перевищувати 200 мінімальних
розмірів заробітної плати незалежно
від інших будь-яких виплат.

Враховуючи роз'яснення, викладені у п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду У
країни «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року, до
розрахунку суми відшкодування
заподіяної моральної шкоди суд
застосував розмір мінімальної
заробітної плати 1147 грн., який діє на
час розгляду справи.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди, суд врахував характер
заподіяної позивачу шкоди, глибину
його фізичних та душевних страждань, а
також вважав необхідним врахувати ті
обставини, що ОСОБА_4 не має можливості
повноцінно працювати і для організації
свого життя, йому доводиться докладати
додаткові зусилля тому суд визначив
належною компенсацією спричиненої
позивачу моральної шкоди сумі 5 500
гривень.

Однак колегія судів вважає, що судом
першої інстанції не вірно визначено
компенсацію спричиненої позивачу по
справі моральної шкоди в розмірі 5500
гривень, поскільки на час виникнення
спірних правовідносин можливість
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним із виконанням ним
трудових обов'язків, за рахунок
роботодавця на підставі рішення суду
передбачалися п. 11 «Правил
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним із виконанням ним
трудових обов'язків».

Пунктом 11 «Правил відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків»,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 23 червня 1993 р. №
472 передбачено, що розмір відшкодування
моральної шкоди не може перевищувати 200
мінімальних розмірів заробітної плати
не залежно від інших будь - яких виплат.
Мінімальна заробітна плата за
оскаржуваний період становить 15 .00 грн.,
тобто 200x15=3000,00 грн., а тому розмір
моральної шкоди не повинен
перевищувати 3000,00 грн.

За наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що розмір
грошової компенсації відшкодування
моральної шкоди, в розмірі 3 000 грн. слід
стягнути з Державного підприємства
«Львіввугілля» на користь ОСОБА_4.

Ухвалюючи рішення про відшкодування
моральної шкоди в розмірі 500 грн. з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України в м.
Червонограді, суд першої інстанції
виходив з того, що на момент
встановлення ОСОБА_4 60 % втрати
професійної працездатності
безтерміново із яких 5% надано вперше
діяв Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві й професійного
захворювання, які спричини втрату
працездатності», згідно якого
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
здоров»я, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
наведеного вище Закону.

Проте з таким висновком колегія суддів
не погоджується, виходячи з наступного.

Матеріалами справи безспірно
встановлено, що висновком Сокальської
МСЕК від 20.06.2002 року при переогляді
позивача встановлено безтерміново
загальний відсоток втрати професійної
працездатності у розмірі 60%, з них:
підтверджено 45% втрати професійної
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням та встановлено 15% - у
зв'язку з трудовим каліцтвом, що мав
місце 6 квітня 1996 року. Тобто, позивачу
при переогляді у 2002 році лише збільшено
відсотки втрати працездатності у
зв'язку з нещасним випадком на
виробництві 6 квітня 1996 року з 10% до 15%, а
не встановлення втрати прцездатності
вперше.

Відтак колегія суддів погоджується з
мотивами апеляційної скарги
Відділення виконавчої дирекції Фонду у
м. Червонограді та вважає
безпідставним покладення обов'язку на
Відділення виконавчої дирекції Фонду
відшкодувати моральну шкоду в розмірі
500 грн.

Враховуючи викладені вище мотиви та
проаналізовані норми матеріального
закону, оскаржуване рішення в частині
зобов"язання дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
відшкодувати моральну шкоду
спричинену ушкодженням здоров»я при
виконанні трудових обов'язків,
внаслідок професійного захворювання
слід скасувати і ухвалити в цій частині
нове рішення, яким у задоволенні цієї
вимоги до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 37, ч.1 ст.
309, ст. 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 316, 317, 319, 325 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства /ДП/ "Львіввугілля" в особі
відокремленого підрозділу "Шахта
"Червоноградська" задоволити частково.

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
задоволити.

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 15 жовтня 2013 року
скасувати та ухвалити по справі нове
рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволити
частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Львіввугілля на користь ОСОБА_4 3 000
грн. відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров»я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання.

В решті в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили рішенням апеляційного
суду.

Головуючий :
О.Я.Мельничук

Судді :
Н.П.Крайник

Н.М.Курій