Справа № 335/8680/13-ц 2/335/132/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року

м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя у складі: головуючого судді
Макарова В.О. при секретарі Зеленській
Я.П., розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Запоріжжя цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
Запорізького колективного
будівельного управління „Машбуд",
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Багіра", Товариства
з обмеженою відповідальністю
„Знам"янський меблевий комбінат" про
визнання права власності та
витребування із чужого володіння,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя суду з позовною заявою до
ЗКБУ «Машбуд» (далі - відповідач 1), ТОВ
«Багіра» (далі - відповідач 2) та ТОВ
"Знам'янський меблевий комбінат" (далі -
відповідач 3) про визнання права
власності на нежитлову
адміністративну будівлю літ. А-3 та
замощення 1, розташовані за адресою 69001,
АДРЕСА_2 та витребування цієї будівлі у
із володіння ТОВ «Багіра».

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 14 липня 2004 року по справі
№2-2877/04 було визнано договір
купівлі-продажу нерухомого майна від
17.02.2003 року №20-НФ - окремої
адміністративної будівлі «А-3» та
замощення 1, розташованої за адресою:
69001, АДРЕСА_2, розташованих на земельній
ділянці, загальною площею 0,2412 га,
укладений між Запорізьким колективним
будівельним управлінням «Машбуд» (69001,
АДРЕСА_2, ) та ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) - дійсним та таким, що підлягає
виконанню з подальшою реєстрацією в
орендному підприємстві Запорізьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації.

Але в зв'язку з тим, що відповідно до п. 10
Додатку 2 до 2.1 Тимчасового положення
про порядок реєстрації прав власності
на нерухоме майно, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
№7/5 від 07 лютого 2002 року, документом, на
підставі якого проводиться реєстрація
прав власності на нерухоме майно є
рішення судів про визнання права
власності на об'єкти нерухомого майна,
він так і не зміг зареєструвати право
власності на дане нерухоме майно.

Зазначив, що відповідно до статті 392 ЦК
України, власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою.

В якості обґрунтування невизнання його
права власності на спірне нерухоме
майно зазначив, що в провадженні
Запорізького окружного
адміністративного суду знаходиться
справа №0870/11559/12 за позовом ЗКБУ
«Машбуд» до державного реєстратора ТОВ
«ЗМБТІ» Мальованої Т. В. про визнання
протиправним та скасування рішення про
скасування державної реєстрації права
власності за ЗКБУ «Машбуд» на нерухоме
майно розташоване по АДРЕСА_2 та
відновлення державної реєстрації
права власності на нерухоме майно
розташоване по АДРЕСА_2 за ТОВ «Багіра».
Таким чином, і ЗКБУ «Машбуд» по справі
№0870/11559/12 та ТОВ «Багіра» по справі
№13/5009/5697/11-30/5009/5697/11 стверджують, що вони
є власниками нерухомого майна,
розташованого по АДРЕСА_2.

Також адміністративним судом
розглядаються справа №808/2500/13-а за
позовом ТОВ "Знам'янський меблевий
комбінат" до державного реєстратора
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Запорізького міського
управління юстиції Запорізької
області ОСОБА_3 про визнання
незаконними дій Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Запорізького
міського управління юстиції
Запорізької області ОСОБА_3 щодо
відмови в державній реєстрації права
власності на нежитлову будівлю літ. А-3,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, за
ТОВ «Знам'янський меблевий комбінат»
та справа №808/5373/13-а за позовом ТОВ
«Знам'янський меблевий комбінат» до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Запорізького міського управління
юстиції Запорізької області Рощіної
Діни Олександрівни про визнання
незаконними дій відповідача щодо
відмови в державній реєстрації права
власності на нежитлову будівлю літ. А-3,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, за
ТОВ «Знам'янський меблевий комбінат»;
визнання протиправним та скасування
рішення відповідача від 21.05.2013 року за
№ 2440037.

Таким чином, ТОВ "Знам'янський меблевий
комбінат" також вважає себе власником
спірного нерухомого майна на підставі
ухвали Господарського суду Вінницької
області від 27 грудня 2012 року по справі
№5/186-07, якою було затверджено мирову
угоду від 24 грудня 2012 року, укладену між
ТОВ «Багіра» (банкрутом) та ТОВ
«Знам'янський меблевий комбінат»
(кредитор).

В обґрунтування безпідставності
тверджень відповідачів щодо їх права
власності на спірне нерухоме майно
позивач зазначає, що ЗКБУ «Машбуд»
спірне нерухоме майно було продано
йому на підставі договору
купівлі-продажу №20-НФ від 17 лютого 2003
року, який рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 14 липня 2004 року по справі
№2-2877/04 було визнано дійсним та таким,
що підлягає виконанню.

Що стосується ТОВ «Багіра» та ТОВ
«Знам'янський меблевий комбінат», то
позивач зазначає, що відповідачем 2
було його безоплатно придбано у особи,
що не мала права його відчужувати, а
мирова угода від 24 грудня 2012 року,
укладена між відповідачем 2 (банкрутом)
та відповідачем 3, є нікчемною та не
породжує жодних правових наслідків в
зв'язку із недотриманням сторонами
вимог закону про нотаріальне
посвідчення договору міни від 24 грудня
2012 року, який є невід'ємною частиною
мирової угоди.

Таким чином, позивач просить суд
визнати за ним право власності на
нежитлову адміністративну будівлю літ.
А-3 та замощення 1, розташовані за
адресою 69001, АДРЕСА_2, та витребувати
спірне нерухоме майно із володіння
відповідача 2.

В судовому засіданні представник
позивач позовні вимоги підтримала,
просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача 1 у судовому
засіданні проти позовних вимог не
заперечує, зазначив, що викладені по
тексту позовної заяви обставини є
вірними та відповідають дійсності.

Представник відповідача 2 у судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував, зазначив, що ЗКБУ «Машбуд»
не мав права відчужувати нежитлову
будівлю, літ. А-3, розташовану за
адресою: АДРЕСА_2, по договору №20-НФ від
17 лютого 2003 року, оскільки вже
продало його ТОВ
«ЗапоріжАгроПромСервіс» на підставі
договору купівлі-продажу №9 від 19
серпня 2002 року.

В якості обґрунтування цього
твердження відповідач 2 посилається на
рішення Господарського суду
Запорізької області від 09 листопада 2004
року по справі №17/383д-16/387д, згідно
якого було відмовлено ЗКБУ «Машбуд» у
задоволенні позову про визнання
недійсним договору купівлі-продажу №9
від 19 серпня 2002 року.

В зв'язку з цим, відповідач 2 зазначає,
що ним спірне нерухоме майно було
придбано на законних підставах.

Крім того зазначає, що постановою
Господарського суду Вінницької
області від 26 квітня 2007 року по справі
№5/186-07 ТОВ «Багіра» було визнано
банкрутом та відносно нього відкрито
ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду
Вінницької області від 01 серпня 2007 року
по справі №5/186-07, було затверджено
реєстр кредиторів ТОВ «Багіра».

Оскільки позивач не звертався зі
своїми вимогами до банкрута, то його
(позивача) вимоги стосовно нього (ТОВ
«Багіра») є погашеними на підставі ч. 3
ст. 14 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Представник відповідача 3 у судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував, зазначив, що позивачем
пропущено строк позовної давності та
просив суд відмовити у задоволенні
позову з цих підстав.

Зазначає також, що ухвалою
Господарського суду Вінницької
області від 27 грудня 2012 року по справі
№5/186-07 було затверджено мирову угоду
від 24 грудня 2012 року, укладену між ТОВ
«Багіра» (банкрутом) та ТОВ
«Знам'янський меблевий комбінат»
(кредитор), а отже договір міни від 24
грудня 2012 року, який є невід'ємною
частиною мирової угоди, було визнано
судом дійсним.

В зв'язку з цим, відповідач 3 зазначає,
що ним спірне нерухоме майно було
придбано на законних підставах.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
письмові докази, заслухавши пояснення
учасників процесу, суд вважає позовні
вимоги такими, що підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Так, рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 14 липня
2004 року по справі №2-2877/04 що набрало
законної сили 16 серпня 2004 року та
залишене без змін ухвалою Апеляційного
суду Запорізької області від 30 липня 2013
року по справі №22-ц/778/3564/13 було визнано
договір купівлі-продажу нерухомого
майна від 17.02.2003 року №20-НФ - окремої
адміністративної будівлі «А-3» та
замощення 1, розташованої за адресою:
69001, АДРЕСА_2, розташованих на земельній
ділянці, загальною площею 0,2412 га,
укладений між Запорізьким колективним
будівельним управлінням «Машбуд» (69001,
АДРЕСА_2, ) та ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) - дійсним та таким, що підлягає
виконанню з подальшою реєстрацією в
орендному підприємстві Запорізьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації.

Відповідно до статті 321 Цивільного
кодексу України, право власності є
непорушним, ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Право власності є безстроковим і може
бути припинено лише з підстав,
визначених законом, перелік яких є
вичерпним (ст. 346 ЦК України).

Відповідно до статті 392 ЦК України,
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою.

26 листопада 2012 року реєстратором ТОВ
«Запорізьке міжміське бюро технічної
інвентаризації» Мальованою Т. В. на
підставі постанови Донецького
апеляційного господарського суду від 11
вересня 2012 року по справі
№13/5009/5697/11-30/5009/5697/11 було скасовано
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно Запорізького
колективного будівельного управління
«Машбуд» на адміністративну будівлю за
адресою: АДРЕСА_2, літ. А-3 та
зареєстровано державну реєстрацію
права власності на дане нерухоме майно
за Товариством з обмеженою
відповідальністю «Багіра» на підставі
договору купівлі-продажу №07.02/1 від 07
лютого 2003 року.

В провадженні Запорізького окружного
адміністративного суду знаходиться
справа №0870/11559/12 за позовом ЗКБУ
«Машбуд» до державного реєстратора ТОВ
«ЗМБТІ» Мальованої Т. В. про визнання
протиправним та скасування рішення про
скасування державної реєстрації права
власності за ЗКБУ «Машбуд» на нерухоме
майно розташоване по АДРЕСА_2 та
відновлення державної реєстрації
права власності на нерухоме майно
розташоване по АДРЕСА_2 за ТОВ «Багіра».

Таким чином, і ЗКБУ «Машбуд» по справі
№0870/11559/12 та ТОВ «Багіра» по справі
№13/5009/5697/11-30/5009/5697/11 стверджують, що вони
є власниками нерухомого майна,
розташованого по АДРЕСА_2.

Також адміністративним судом
розглядаються справа №808/2500/13-а за
позовом ТОВ "Знам'янський меблевий
комбінат" до державного реєстратора
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Запорізького міського
управління юстиції Запорізької
області ОСОБА_3 про визнання
незаконними дій Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Запорізького
міського управління юстиції
Запорізької області ОСОБА_3 щодо
відмови в державній реєстрації права
власності на нежитлову будівлю літ. А-3,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, за
ТОВ «Знам'янський меблевий комбінат»
та справа №808/5373/13-а за позовом ТОВ
«Знам'янський меблевий комбінат» до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Запорізького міського управління
юстиції Запорізької області Рощіної
Діни Олександрівни про визнання
незаконними дій відповідача щодо
відмови в державній реєстрації права
власності на нежитлову будівлю літ. А-3,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, за
ТОВ «Знам'янський меблевий комбінат»,
визнання протиправним та скасування
рішення відповідача від 21.05.2013 за №
2440037.

Таким чином, ТОВ "Знам'янський меблевий
комбінат" також вважає себе власником
спіного нерухомого майна

Отже між позивачем та відповідачами
дійсно існує спір щодо права власності
відносно адміністративної будівлі
«А-3» та замощення 1, розташованої за
адресою: 69001, АДРЕСА_2.

17 лютого 2003 року між позивачем
(покупцем) та відповідачем 2 (продавцем)
було укладено договір №20-НФ
купівлі-продажу нежитлової
адміністративної будівлі літ. А-3 та
замощення 1, розташовані за адресою 69001,
АДРЕСА_2.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 14 липня
2004 року по справі №2-2877/04, що набрало
законної сили 16 серпня 2004 року та
залишене без змін ухвалою Апеляційного
суду Запорізької області від 30 липня 2013
року по справі №22-ц/778/3564/13 було визнано
договір купівлі-продажу нерухомого
майна від 17.02.2003 р. №20-НФ - окремої
адміністративної будівлі «А-3» та
замощення 1, розташованої за адресою:
69001, АДРЕСА_2, розташованих на земельній
ділянці, загальною площею 0,2412 га,
укладений між Запорізьким колективним
будівельним управлінням «Машбуд» (69001,
АДРЕСА_2, ) та ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) - дійсним та таким, що підлягає
виконанню з подальшою реєстрацією в
орендному підприємстві Запорізьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації.

Відповідно до п. 10 Додатку 2 до 2.1
Тимчасового положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України №7/5 від 07
лютого 2002 року, що діяло на той час,
правовстановлюючим документом, на
підставі якого проводиться реєстрація
прав власності на нерухоме майно є
рішення судів про визнання права
власності на об'єкти нерухомого майна.
В зв'язку з цим позивачем так і не було
зареєстровано право власності на дане
нерухоме майно.

Відповідно до статті 321 Цивільного
кодексу України, право власності є
непорушним, ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Право власності є безстроковим і може
бути припинено лише з підстав,
визначених законом, перелік яких є
вичерпним (ст. 346 ЦК України).

Відповідно до статті 392 ЦК України,
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою.

Суд не приймає до уваги доводи
відповідача 2 та відповідача 3 про те, що
відповідач 1 не мав права відчужувати
нежитлову будівлю, літ. А-3, розташовану
за адресою: АДРЕСА_2 по договору №20-НФ
від 17 лютого 2003 року, оскільки вже
продало його ТОВ
«ЗапоріжАгроПромСервіс» на підставі
договору купівлі-продажу №9 від 19
серпня 2002 року, а Рішенням
Господарського суду Запорізької
області від 09 листопада 2004 року по
справі №17/383д-16/387д було відмовлено ЗКБУ
«Машбуд» у задоволенні позову про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу №9 від 19 серпня 2002 року
на підставі наступного.

Відповідно до Постанови Донецького
апеляційного господарського суду від 11
вересня 2012 року по справі
№13/5009/5697/11-30/5009/5697/11 відповідач 2 придбав
спірне нерухоме майно на підставі
договору купівлі-продажу №07.02/1 від 07
лютого 2003 року, укладеного з ТОВ
«Нестор-М», яке придбало його у ТОВ
«ЗапоріжАгроПромСервіс» на підставі
договору купівлі-продажу №4 від 15.01.2003
р.

Саме ТОВ «ЗапоріжАгроПромСервіс»
придбало спірне нерухоме майно у ЗКБУ
«Машбуд» на підставі договору
купівлі-продажу № 9 від 19.08.2002 р.

Виходячи з тексту Постанови Донецького
апеляційного господарського суду від
11 вересня 2012 року по справі
№13/5009/5697/11-30/5009/5697/11, за матеріалами
реєстраційної справи право власності
на нерухоме майно в ОП ЗМБТІ станом на 17
лютого 2003 року було зареєстровано за
ЗКБУ «Машбуд», а отже відповідно до
положень Тимчасового положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України №7/5 від 07
лютого 2002 року, саме ЗКБУ «Машбуд» було
власником цього нерухомого майна та
мало право на його відчуження.

Крім того, рішення Господарського суду
Запорізької області від 09 листопада 2004
року по справі №17/383д-16/387д набрало
чинності лише 25 березня 2005 року, коли
договір №20-НФ купівлі-продажу від 17
лютого 2003 року вже було визнано дійсним
Орджонікідзевським районним судом м.
Запоріжжя (рішення по справі №2-2877/04
набрало законної сили 16 серпня 2004 року).

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», визнання судом
правочину щодо відчуження майна
недійсним не є підставою для визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути
витребувано від особи, яка не є
стороною недійсного правочину, шляхом
подання віндикаційного позову, зокрема
від добросовісного набувача - з
підстав, передбачених частиною першою
статті 388 ЦК України. При цьому,
відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України
добросовісність набувача
презюмується.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо
майно було набуте безвідплатно в особи,
яка не мала права його відчужувати,
власник має право витребувати його від
добросовісного набувача у всіх
випадках.

Таким чином, для витребування майна у
відповідача необхідно дотримання
наступних умов:

1) Правочин щодо відчуження спірного
нерухомого майна, укладений до
правочину, на підставі якого ТОВ
«Багіра» його придбало, було визнано
недійсним.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 06
травня 2003 року по справі №2-1667/03 було
визнано з 11.07.2002 року недійсними
договори, укладені від імені ЗКБУ
«Машбуд» та підписані іншими особами,
ніж ОСОБА_5 ( втому числі і договір між
ЗКБУ «Машбуд» та ТОВ
«ЗапоріжАгроПромСервіс», який з боку
продавця підписано в. о. директора
Висоцькою Л. А.).

Крім того, факт недійсності договору
купівлі-продажу № 9 від 19.08.2002 року,
нібито укладеного між ЗКБУ «Машбуд» та
ТОВ «ЗапоріжАгроПромСервіс»,
встановлено також ухвалою
Апеляційного суду Запорізької області
від 30 липня 2013 року по справі
№22-ц/778/3564/13, якою було відмовлено у
задоволенні апеляційної скарги ТОВ
«Багіра» на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 14 липня 2004 року по справі
№2-2877/04.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини (недійсність договору
купівлі-продажу № 9 від 19.08.2002 року),
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи.

2) Особа, яка продала спірне нерухоме
майно ТОВ «Багіра» не мала право його
відчужувати.

Відповідно до Постанови Донецького
апеляційного господарського суду від 11
вересня 2012 року по справі
№13/5009/5697/11-30/5009/5697/11, ні за ТОВ
«ЗапоріжАгроПромСервіс», ні за ТОВ
"Нестор-М" право власності на нерухоме
майно за адресою: АДРЕСА_2 в ОП ЗМБТІ так
і не реєструвалося.

Відповідно до п. 1.5 Тимчасового
положення про порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно фізичних
та юридичних осіб (в редакції, що діяла
на час коли було укладено ці договори)
підлягало обов'язковій реєстрації.

Таким чином, ТОВ «Нестор-М» не мало
жодного права на відчуження спірного
нерухомого майна.

3) Спірне нерухоме майно повинно бути
набуте ТОВ «Багіра» безвідплатно.

Постановою Господарського суду
Вінницької області по справі №5/186-07 від
26 квітня 2007 року було визнано банкрутом
та відносно нього було відкрито
ліквідаційну процедуру.

Підставою для порушення провадження по
справі про банкрутство ТОВ «Багіра»
стало те, що дане підприємство не
сплатило заборгованість за простим
векселем, виданим в якості оплати по
договору купівлі-продажу № 07/02-1, згідно
якого ТОВ "Нестор-М" нібито продало, а
ТОВ "Багіра" нібито придбало нежитлову
адміністративну будівлю за адресою :
АДРЕСА_2.

Таким чином, вартість спірного майна
його продавцю ТОВ «Багіра» так і не
було сплачено.

Зважаючи на те, що договір
купівлі-продажу спірного нерухомого
майна між ЗКБУ «Машбуд» та ТОВ
«ЗапоріжАгроПромСервіс» визнано
недійсним, а ТОВ «Багіра» його
безоплатно придбано у особи, що не мала
права його відчужувати, то нерухоме
майно розташоване по АДРЕСА_2 має бути
витребуване у відповідача 2 на користь
позивача.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», відповідно до
статей 215 та 216 суди розглядають справи
за позовами: про визнання оспорюваного
правочину недійсним і застосування
наслідків його недійсності, про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину. Якщо позивач
посилається на нікчемність правочину
для обґрунтування іншої заявленої
вимоги, суд не вправі посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким доводам
позивача.

Ухвалою Господарського суду
Вінницької області від 27 грудня 2012 року
по справі №5/186-07 було затверджено
мирову угоду від 24 грудня 2012 року,
укладену між ТОВ «Багіра» (банкрутом)
та ТОВ «Знам'янський меблевий
комбінат» (кредитор).

Відповідно до п. 3.2 Мирової угоди від 24
грудня 2012 року, боржник зобов'язується
передати належне йому на праві
власності майно: нежитлову будівлю,
літ. А-3, розташовану за адресою:
АДРЕСА_2, реєстраційний номер 5802304, яка
належить йому на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу
№07.02/1 від 07.02.2003р. в обмін на:

- списання кредитором -Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Знам'янський меблевий
комбінат»кредиторської
заборгованості Боржника в сумі 1 442 790
(один мільйон чотириста сорок дві
тисячі двісті вісім) гривень.

- погашення Товариством з обмеженою
відповідальністю «Знам'янський
меблевий комбінат»заборгованості
перед кредитором -ОСОБА_2 в розмірі 6 418,00
грн.

Договір міни від 24 грудня 2012 року, який
є невід'ємною частиною даної мирової
угоди.

Таким чином, договір міни від 24 грудня
2012 року фактично є угодою міни
нерухомого майна на погашення
кредиторських зобов'язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 715 ЦК України,
кожна із сторін договору міни є
продавцем того товару, який він передає
в обмін, і покупцем товару, який він
одержує взамін.

Відповідно до ст. 716 ЦК України, до
договору міни застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Таким чином, договір міни від 24 грудня
2012 року повинен бути укладений у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 2. ст. 215 ЦК України,
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Посилання відповідача 3 на Ухвалу
Господарського суду Вінницької
області від 27 грудня 2012 року по справі
№5/186-07 як на визнання цього договору
міни дійсним суд залишає без уваги з
наступних підстав.

Пунктом 2.5 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №11 від 29
травня 2013 року «Про деякі питання
визнання правочинів(господарських
договорів) недійсними» передбачено, що
законом не виключається можливість
вирішення судом спорів, пов'язаних з
визнанням нікчемних правочинів
дійсними, у випадках, встановлених
законом (частина друга статті 218,
частина друга статті 220 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним.

Таким чином, для визнання правочину
міни нерухомого майна на погашення
кредиторських зобов'язань від 24 грудня
2012 року судом дійсним на підставі до ч. 2
ст. 220 ЦК України необхідно наявність
письмової домовленості сторін
правочину міну щодо усіх істотних умов
договору, повне або часткове виконання
договору до моменту необхідності його
нотаріального посвідчення та ухилення
однієї із сторін від його
нотаріального посвідчення.

1) Ухвала Господарського суду
Вінницької області від 27 грудня 2012 року
по справі №5/186-07 містить докази про
наявність досягнення згоди щодо усіх
істотних умов правочину міни
нерухомого майна на погашення
кредиторських зобов'язань від 24 грудня
2012 року.

2) Відповідно до п. 3.3 Мирової угоди від 24
грудня 2012 року, боржник (відповідач 2)
виконує визначене пунктом 3.2 мирової
угоди зобов'язання протягом 20-ти днів з
моменту затвердження цієї мирової
угоди господарським судом, шляхом
фактичної передачі нерухомого майна,
зазначеного у пункті 1.3 мирової угоди.
Факт передачі майна підтверджується
двостороннім актом прийому-передачі,
який укладається в простій письмові
формі та підписується боржником і
кредитором.

В Постанові Запорізького окружного
адміністративного суду від 16 травня 2013
року по справі №808/2500/13-а зазначено, що
«27.12.2012 на підставі мирової угоди від
24.12.2012, затвердженою ухвалою
Господарського суду Вінницької
області від 27.12.2012 у справі № 5/186/07, між
ТОВ «Багіра» та позивачем (відповідач 3)
складено акт прийому-передачі
нерухомого майна…»

Таким чином, на момент винесення ухвали
Господарського суду Вінницької
області від 27 грудня 2012 року по справі
№5/186-07 відповідач 2 не здійснював
виконання договору міни від 24 грудня 2012
року.

Відповідно до п. 3.4 Мирової угоди від 24
грудня 2012 року, кредитор - ТОВ
«Знам"янський меблевий комбінат»
виконує зобов'язання передбачені
пунктом 3.2 мирової угоди протягом 20-ти
днів з моменту проведення за ним
державної реєстрації права власності
на майно, визначене пунктом 1.3 мирової
угоди, в установленому чинним
законодавством порядку.

В зв'язку із тим, що відповідно до п. 4.2
Мирової угоди від 24 грудня 2012 року,
мирова угода набуває чинності з
моменту її затвердження господарським
судом, відповідач 3 також не здійснював
виконання умов договору міни від 24
грудня 2012 року.

3) Ухвала Господарського суду
Вінницької області від 27 грудня 2012 року
по справі №5/186-07 також не містить даних
і про те, що відповідач 2 або відповідач
3 будь-яким чином ухилялися від
нотаріального посвідчення правочину
міни нерухомого майна на погашення
кредиторських зобов'язань від 24 грудня
2012 року.

Таким чином, у суду відсутні підстави,
передбачені ч. 2 ст. 220 ЦК України, для
визнання правочину міни спірного
нерухомого майна дійсним.

В пункті 13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» зазначено, що у
зв'язку з недодержанням вимог закону
про нотаріальне посвідчення правочину
договір може бути визнано дійсним лише
з підстав, встановлених статтями 218 та
220 ЦК.

Отже, ухвала Господарського суду
Вінницької області від 27 грудня 2012 року
по справі №5/186-07 не може розглядатися
як судове рішення щодо визнання
дійсним правочину міни спірного
нерухомого майна на погашення
кредиторських зобов'язань від 24 грудня
2012 року з підстав, передбачених ч. 2 ст.
220 ЦК України.

Таким чином, договір міни від 24 грудня
2012 року, укладена між ТОВ «Багіра» та
ТОВ «Знам'янський меблевий комбінат»
щодо міни нерухомого майна на
погашення кредиторських зобов'язань, є
нікчемним та не породжує жодних
правових наслідків.

Також суд залишає без уваги заяву про
застосування строку позовної давності
з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 та 3 ст. 267
Цивільного кодексу України, заява про
захист цивільного права або інтересу
має бути прийнята судом до розгляду
незалежно від спливу позовної
давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного
кодексу України, перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, однією із засад
судочинства є змагальність сторін та
свобода в наданні ними до суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст. 256 Цивільного
кодексу України, позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України,
позивач це особа, яка звернулася до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Вимоги щодо захисту своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, відповідно
до ч. 2 ст. 119 ЦПК України, повинні
міститися в позовній заяві.

Таким чином, позивач має право
звернутися до суду з вимогами,
викладеними в позовній заяві, до особи,
що порушила його цивільні права,
протягом строку позовної давності.

В данному випадку, ОСОБА_1 міг
звернутися до суду з позовом до ОП
ЗМБТІ щодо визнання незаконною відмови
у держаній реєстрації права власності
на спірне нерухоме майно, виклавши цю
вимогу у своїй позовній заяві.

Жодних вимог до ОП ЗМБТІ позов
ОСОБА_1 не містить. Тому заява
Відповідача 3 про сплив позовної
давності до вимоги, яка навіть не є
предметом розгляду даної справи, суд
вважає недоведеними твердження
відповідача 3 про пропуск позивачем
строку позовної давності.

Також без уваги суд залишає
доводи Відповідача 2 про те, що вимоги
позивача є погашеними на підставі ч. 3
ст. 14 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції, що
діяла на момент винесення Ухвали про
затвердження реєстру кредиторів - 01
серпня 2007 року), вимоги конкурсних
кредиторів, що заявлені після
закінчення строку, встановленого для
їх подання, або не заявлені взагалі, - не
розглядаються і вважаються погашеними,
про що господарський суд зазначає в
ухвалі, якою затверджує реєстр вимог
кредиторів. Зазначений строк є
граничним і поновленню не підлягає.

Відповідно до ст. 1 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
кредитор (в тому числі і конкурсний) -
юридична або фізична особа, яка має у
встановленому порядку підтверджені
документами вимоги щодо грошових
зобов'язань до боржника, щодо виплати
заборгованості із заробітної плати
працівникам боржника, а також органи
державної податкової служби та інші
державні органи, які здійснюють
контроль за правильністю та
своєчасністю справляння страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування та інші
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів)

Вимога про визнання права
власності не є грошовою вимогою, а отже
позивач не був конкурсним кредитором
Відповідача 2 під час розгляду справи
про банкрутство. Таким чином вимоги
позивача не можуть вважатися
погашеними, оскільки правила,
встановлені ч. 2 ст. 14 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
стосуються лише конкурсних кредиторів
банкрута.

При вищевикладеному, приймаючи до
уваги встановлені судом обставини,
дослідивши та оцінивши зібрані у
справі докази, виходячи з засад
справедливості та розумності, суд
вважає позовні вимоги ОСОБА_1
доведеними, та такими, що підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 215, 220, 321, 256, 261, 267, 346, 392, 657, 715, 716 ЦК
України, ст.ст.3, 7, 10, 11, 60, 61, 157, 212-213, 214, 215,
218, 367 ЦПК України, ст. 6 Європейської
Конвенції з прав людини, суд, -

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги
ОСОБА_1 до Запорізького колективного
будівельного управління „Машбуд",
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Багіра", Товариства
з обмеженою відповідальністю
„Знам"янський меблевий комбінат" про
визнання права власності та
витребування із чужого володіння -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право
власності на нежитлову
адміністративну будівлю літ. А-3 та
замощення 1, розташовані за адресою:
АДРЕСА_2.

Витребувати із володіння
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Багіра" (70502,
Запорізька область, м. Оріхів, вул.
Овчаренко, 2-к, ) на
користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
нежитлову адміністративну будівлю літ.
А-3 та замощення 1, розташовані за
адресою: АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подачі у 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та
підписаний 24 лютого 2014 року.

Суддя Орджонікідзевського

районного суду м. Запоріжжя:
В.О.
Макаров