Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/627/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Чельник О. І.
УХВАЛА

іменем України

19.02.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.,

при секретареві: Крисановій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 04 грудня 2013 року у
справі за позовом кредитної спілки
«Реал Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за кредитним договором, -

в с т а
н о в и л а :

У березні 2013 року кредитна спілка
«Реал Кредит» звернулася в суд із
зазначеним позовом, мотивуючого його
тим, що 22 травня 2008 року між кредитною
спілкою «Реал Кредит» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір № 185/К-1,
відповідно до якого останній отримав
кредит в розмірі 5000 грн., строком на 24
місяці, зі сплатою процентів в розмірі
0, 1918 % за день від суми залишку кредиту
за кожен день користування кредитом.

Відповідач зобов'язання належним
чином не виконував, внаслідок чого
утворилась заборгованість в розмірі 32
686,60 грн., з яких: сума неповернутого
кредиту - 3445,03 грн., несплачені проценти
- 9825,45 грн., пеня - 17 941, 47 грн., штраф - 1474,65
грн. Посилаючись на ці обставини,
позивач просив стягнути з відповідача
зазначену суму боргу.

Заочним рішенням Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 14
травня 2013 року позов задоволено.

Ухвалою того ж суду від 14
листопада 2013 року заяву ОСОБА_2 про
перегляд заочного рішення задоволено,
вказане рішення суду скасовано.

Під час розгляду справи кредитна
спілка «Реал Кредит» уточнила позовні
вимоги та просила стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором в розмірі 32 686,60
грн., з яких: сума неповернутого кредиту
становить 3445,03 грн., несплачені
проценти - 11 444,31 грн., пеня - 16 322,61 грн.,
штраф - 1474,65 грн.

Рішенням Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 04 грудня 2013 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
відповідача на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 26 363,99 грн., з яких: 3445,03 грн. -
заборгованість по кредиту, 11 444,31 грн. -
заборгованість по платі відсотків за
користування кредитом, 10000 грн. - пеня,
1474,65 грн. - штраф. В решті вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду першої інстанції
скасувати з підстав порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, і ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.
Зокрема, вважає, що до вимог про
стягнення неустойки сплив річний строк
звернення до суду.

Заслухавши доповідача, дослідивши
письмові докази по справі, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, встановлених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За правилами ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Судом встановлено, що 22.05.2008 року
між сторонами укладено кредитний
договір № 185/К-1, відповідно до якого
відповідач отримав кредит у розмірі 5000
грн. строком на 24 місяці зі сплатою
процентів у розмірі 0, 1918 % від суми
залишку кредиту за кожен день
користування кредитом.

Відповідач належним чином
зобов'язання не виконував, внаслідок
чого станом на 14.11.2013 року утворилась
заборгованість у сумі 32 686,60 грн., з яких:
сума неповернутого кредиту становить
3445,03 грн., несплачені проценти - 11 444,31
грн., пеня - 16 322,61 грн., штраф - 1474,65 грн.,
що підтверджується розрахунком
заборгованості (а.с.54).

Згідно зі ст.611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до умов ч.1 ст.549 ЦК
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно п.6.3 Договору при
простроченні погашення кредиту та/або
процентів за користування кредитом
кредитодавець має право нарахувати
пеню в розмірі 1% від суми простроченого
зобов'язання по поверненню кредиту
та/або сплаті процентів за
користування кредитом за кожен день
прострочення.

При прострочені погашення
кредиту та/або процентів за
користування кредитом більше ніж 30
календарних днів, кредитодавець має
право нарахувати штраф у розмірі 30 % від
суми простроченого зобов'язання по
поверненню кредиту та/або сплаті
процентів за користування кредитом
(п.6.4 Договору).

До вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені) застосовується позовна
давність в один рік (ч.2 ст.258 ЦК України).

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст.267 ЦК України).

За правилами ст.253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Отже, застосування строку
позовної давності в один рік щодо
стягнення неустойки обмежується
останніми 12 місяцями перед зверненням
до суду, а починається окремо за кожен
день, за який вона нараховується, у
межах строку позовної давності за
основною вимогою.

Як убачається з розрахунку
заборгованості, розмір неустойки, який
підлягає стягненню з відповідача, був
розрахований позивачем з урахуванням
останніх 12 місяців, які передували
зверненню до суду (а.с.54).

Суд першої інстанції за заявою
відповідача зменшив розмір пені до 10000
грн. Позивачем в цій частині рішення
суду не оскаржувалось.

Частина 3 ст.267 ЦК України
передбачає застосування судом
позовної давності лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

З письмових доказів по справі
убачається, що відповідач в рахунок
погашення кредитної заборгованості
востаннє здійснив платіж 16.02.2009 року.
Після зазначеної дати жодних платежів
не вносив. На думку колегії суддів саме
з цього часу і починається сплив строку
позовної давності. Позивач звернувся в
суд з позовом 25.03.2013 року.

Проте, відповідач з заявою про
застосування строку позовної давності
до ухвалення рішення судом не
звертався, а тому суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку про
можливість стягнення боргу з
відповідача.

Крім того, колегія суддів вважає
за необхідне зазначити, що посилання
відповідача на ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» є
помилковим, оскільки вказаний Закон
стосується лише позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Така ж правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
20 листопада 2013 року у справі № 6-126цс13.

Відповідно до ст.34 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів», ч.1 ст.
360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 04 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: