№ 2/269/287/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 лютого 2014 року Совєтський
районний суд м. Макіївки Донецької
області

у складі: головуючого судді
Курової О.І.

при секретарі
Яковлєвій О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Макіївці цивільну
справу за позовом Комунальної
медичної установи « Центр первинної
медико- санітарної допомоги № 6»до
ОСОБА_1

Про відшкодування шкоди, завданої
внаслідок дорожньо- транспортної
пригоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом
18.12.2013 року про відшкодування шкоди,
завданої внаслідок дорожньо-
транспортної пригоди. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що з 03.01.2012 року
відповідач працювали в КМУ водієм.
04.04.2012 року, керуючи автомобілем ВАЗ-21
державний реєстраційний номер НОМЕР_3,
власником якого являється КМУ, скоїла
дорожньо- транспортну пригоду,
зіткнулась з автомобілем Nissan- Flmera»
державний реєстраційний номер НОМЕР_4,
власником якого є ОСОБА_2 Внаслідок
такого зіткнення автомобілю ОСОБА_2
були спричинені механічні пошкодження.
За рішенням Апеляційного суду
Донецької області від 20.06.2013 року з КМУ
на користь ОСОБА_2 стягнуто 40 796.85 грн. у
відшкодування матеріальної шкоди та
судовий збір у розмірі 361.60 грн. Статтею
134 КЗпП України передбачена повна
матеріальна відповідальність
працівника, з яким укладено договір про
повну матеріальну відповідальність,
тому просив стягнути з ОСОБА_1, з якою
укладено договір про повну матеріальну
відповідальність 03.01.2012 року
матеріальну шкоду у вищевказаному
розмірі.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав і пояснив, що
відповідач працювала в установі
водієм, їй був переданий автомобіль
ВАЗ-21 державний реєстраційний номер
НОМЕР_3, яким під час ДТП вона керувала.
16.07.2012 року за заявою ОСОБА_1 її було
переведено з посади водія на посаду
молодшої медичної сестри, а 12.07.2013 року
її звільнено за власним бажанням. Вина
відповідача у скоєні ДТП доведена,
вона притягувалась судом до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУаП України. Просила позов
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач позов не визнала і суду
пояснила, що працювала водієм в КМУ «
Центр первинної медико- санітарної
допомоги № 6». З нею був укладений
договір про повну матеріальну
відповідальність, згідно якого вона
повинна була нести таку
відповідальність за шкоду, спричинену
автомобілю підприємства, а не за
майнову шкоду спричинену третій особі.
Вона визнана винною у скоєнні ДТП , її
притягнуто судом до адміністративної
відповідальності, вона відновила
машину КМУ, яка постраждала внаслідок
зіткнення. Відшкодувати шкоду в тому
розмірі, який до неї заявлено, вона не
має можливості, оскільки не працює, має
двох неповнолітніх дітей, та чоловіка -
інваліда.

Суд вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази встановив
наступне.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_1 працювала водієм в КМУ « Центр
первинної медико- санітарної допомоги
№ 6» з 03.01.2012 року, потім 16.07.2012 року
була переведена молодшою медичною
сестрою, з 12.07.2013 року звільнена за ст.. 38
КЗпП України за власним бажанням, що
підтверджено даними трудової книжки.

03.01.2012 року між ОСОБА_1 та головнім
лікарем КМУ «Центр первинної медико-
санітарної допомоги № 6» укладено
договір про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність, згідно
якого ОСОБА_1, як водій, якому передано в
користування автомобіль, приймає на
себе повну матеріальну
відповідальність за незабезпечення
збереження ввірених їй установою
матеріальних цінностей.

З довідки № 8986358МВС України
вбачається, що 04.04.2012 року сталася
дорожньо- транспортна пригода,
учасниками якої є автотранспортний
засіб ВАЗ 212140 ЗНГ державний
реєстраційний номер НОМЕР_3, який
належить КМУ «Центр первинної медико-
санітарної допомоги № 6» під
керуванням водія ОСОБА_1 та легкового
автомобіля «Nissan- Flmera» державний
реєстраційний номер НОМЕР_4.

Постановою Совєстького районного суду
м. Макіївки від 22.05.2012 року ОСОБА_1
визнано винною у вчиненні
адміністративного правопорушення
передбаченого ст.. 124 КУпАП.

Згідно рішення Апеляційного суду
Донецької області від 20.06.2013 року з
позивача на корить ОСОБА_2 у
відшкодування матеріальної шкоди
стягнуто 40 796.85 грн. та судовий збір 361.60
грн.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України за
шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації при виконанні
трудових обов'язків, працівники, з вини
яких заподіяно шкоду, несуть
матеріальну відповідальність у
розмірі прямої дійсної шкоди, але не
більше свого середнього місячного
заробітку. Матеріальна
відповідальність понад місячний
заробіток допускається лише у випадках
зазначених в законодавстві.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України
встановлено, що працівники несуть
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації, у випадку коли між
працівником і підприємством,
установою, організацією, відповідно до
ст. 135-1 Цього кодексу укладено
письмовий договір про взяття на себе
працівником повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення
цілісності майна та інших цінностей,
переданих йому для зберігання або для
інших цілей.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100
середньомісячна заробітна плата
відповідача повинна обчислюватися за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Тобто
середньомісячна заробітна плата
відповідача за 2 останні місяця перед
ДТП складає 1162 грн./ лютий, березень 2013
року/.

Позивач просив стягнути з відповідача
повну суму, спричиненої матеріальної
шкоди, посилаючись на ст.. 134 КЗпП
України, оскільки з нею був укладений
договір про повну матеріальну
відповідальність, але суд з цим не
погоджується. В п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України» Про судову
практику у справах про відшкодування
шкоди, заподіяної підприємствам,
установам, організаціям їх
працівниками» від 29.12.1992 року № 14
роз»яснено, що розглядаючи справи про
матеріальну відповідальність на
підставі письмового договору,
укладеного працівником з
підприємством, установою,
організацією, про взяття на себе повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або інших цілей/ п.1 стю.134
КЗПП України, суд зобов»язаний
перевірити, чи належить відповідач до
категорії працівників, з якими згідно
зі ст.. 135-1 КЗпП України може бути
укладено такий договір, та чи був він
укладений, за відсутності цих умов на
працівника за заподіяну ним шкоду може
бути покладено лише обмежену
матеріальну відповідальність, якщо
згідно з чинним законодавством
працівник з інших підстав не несе
матеріальної відповідальності у
повному розмірі шкоди.

Судом встановлено, що відповідач не
належить до категорії працівників, з
якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України
може бути укладено договір про повну
матеріальну відповідальність. Посада
водія не входить до Переліку, що
заміщаються, або виконуються
працівниками, з якими підприємством,
установою, організацією можуть
укладатися письмові договори про повну
матеріальну відповідальність,
затвердженого Постановою Державного
Комітету РМ СРСР праці та соціальним
питанням від 28.12.1977 року № 447/24 з
наступними змінами та доповненнями от
14.09.19 81 року N 259/16-59.

За таких підстав суд прийшов до
висновку про задоволення позову
частково і стягнення з відповідача на
користь позивача у відшкодування
матеріальної шкоди у розмірі
середньомісячного заробітку - 1162 грн.
та також витрати на оплату судового
збору - 361.60 грн., який стягнуто за
рішенням Апеляційного суду Донецької
області від 20.06.2013 року.

Згідно ст.. 88 ЦПК України з відповідача
на користь держави також підлягає
стягненню судовий збір у розмірі 243.60
грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.
132 КЗпП України, на підставі ст. 88, 213-215
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Комунальної медичної установи «
Центр первинної медико- санітарної
допомоги № 6» до ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Комунальної медичної установи « Центр
первинної медико- санітарної допомоги
№ 6» - 1523.60 грн. / Одна тисяча п»ятьсот
двадцять три грн../ 60 коп., та судовий
збір у розмірі 243.60 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення в апеляційний суд
Донецькій області через даний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
О. І. Курова