АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/149/2014
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 13 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до
Гаражно-будівельного кооперативу
«Авіатор» про визнання права власності
на гаражний бокс та передачу його у
власність,

встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Гаражно-будівельного
кооперативу «Авіатор», в якому просить
визнати за ним право власності на
гаражний бокс НОМЕР_1 у першій черзі
підземного гаражного комплексу ГБК
«Авіатор», що розташований за адресою:
м. Київ, вул. Г. Андрющенко, 4-В, а також
зобов'язати відповідача передати у
власність позивача вказаний гаражний
бокс.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 13 листопада 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким задовольнити позов у повному
обсязі та визнати за ним право
власності на гаражний бокс НОМЕР_1 у
першій черзі підземного гаражного
комплексу ГБК «Авіатор», що
розташований за адресою: м. Київ, вул. Г.
Андрющенко, 4-В, а також зобов'язати
відповідача передати у власність
вказаний гаражний бокс, посилаючись на
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права.

Вказував, що судом зроблено помилкові
висновки щодо відсутності підстав для
задоволення позовних вимог через
відсутність документу про виділення
земельної ділянки позивачу для
будівництва гаражного боксу, що є
предметом спору у даній справі.

Посилався на те, що судом не взято до
уваги акт про право власності ГБК
«Авіатор» на земельну ділянку, на якій
розташований підземний гараж.
Підставою такого висновку суду стало
неспівпадання адреси земельної
ділянки з адресою місцезнаходження
гаражного боксу, право на яке просить
визнати позивач. Однак, судом не
з'ясовано фактичну відповідність
місцезнаходження об'єкту будівництва
та розташування його на земельній
ділянці, документ щодо якої був наданий
суду.

Вказував, що при виділенні земельної
ділянки ГБК «Авіатор» для будівництва
підземних гаражів адресу земельної
ділянки було визначено: м. Київ, вул. Г.
Андрющенка, 4-А. В той же час, поштова
адреса: м. Київ, вул. Г. Андрющенка, 4-А,
була присвоєна житловому будинку, в
якому і проживає позивач, що
підтверджується відповідними
документами про реєстрацію позивача.
Підземним гаражам, для побудови яких
було і створено ГБК «Авіатор» його
членами, присвоєно іншу адресу, а саме:
м. Київ, вул. Андрющенка, 4-В, що не
суперечить нормам законодавства.

В судовому засіданні апелянт
підтримав апеляційну скаргу та просив
задовольнити; представник відповідача
вважав доводи апеляційної скарги
обґрунтованими і просив також скаргу
задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Ящук Т.І.,
вислухавши осіб, що з'явились в судове
засідання, дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач ОСОБА_2 свої вимоги
обґрунтовував тим, що відповідно до
умов договору № 1/13 від 19.03.1998 року,
укладеного між сторонами, відповідач
зобов'язується збудувати гаражний бокс
НОМЕР_1 у підземному гаражі, що
розташований за адресою: м. Київ, вул. Г.
Андрющенко, 4-В, а позивач - оплатити 11915
грн. Позивач свої зобов'язання за
договором № 1/13 від 19.03.1998 року перед
відповідачем виконав в повному обсязі
та рішенням правління ГБК «Авіатор»
від 16.09.1998 року № 29 позивачу був виданий
тимчасовий ордер, відповідно до якого
за останнім закріплювався гаражний
бокс НОМЕР_1 у підземному гаражі, що
розташований за адресою: м. Київ, вул.
Г.Андрющенко, 4-В. Однак гаражний бокс на
даний час не передано у власність
позивача, тому останній звернувся в суд
з цим позовом для захисту своїх прав.

Судом першої інстанції встановлено, що
18.03.1998 року між ОСОБА_2 та ГБК «Авіатор»
було укладено договір, відповідно до
якого відповідач зобов'язується
збудувати гаражний бокс НОМЕР_1 у
підземному гаражі, що розташований за
адресою: м. Київ, вул. Г. Андрющенко, 4-В, а
позивач - сплатити 11915 грн. за виконану
відповідачем роботу.

Відповідно до п.2.4 вказаного договору
моментом виконання умов договору є
підписання акту прийому-передачі
виконаних робіт, а статтею 6
передбачено, що договір набуває
чинності 19.03.1998 року та діє до 31.12.2001
року.

Рішенням правління ГБК «Авіатор» від
16.09.1998 року № 29 ОСОБА_2 було видано
тимчасовий ордер № 7, відповідно до
якого за позивачем закріплювався
гаражний бокс НОМЕР_1 у підземному
гаражі, що розташований за адресою: м.
Київ, вул. Г.Андрющенко,4-В.

Відмовляючи у задоволенні позову у
повному обсязі, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем не надано
доказів щодо прийняття рішення
компетентним органом про передачу
земельної ділянки по вул. Г.Андрющенко,
4-В у м. Києві для будівництва
автогаражних боксів.

Судом першої інстанції не прийнято до
уваги посилання позивача на державний
акт на право власності на земельну
ділянку від 19.10.2005 року, оскільки
вказаний акт був виданий ГБК «Авіатор»
Головним управлінням земельних
ресурсів виконавчого органу Київради
на право власності на земельну ділянку,
площею 0,2395 га, що знаходиться за
адресою м. Київ, вул. Г.Андрющенко, 4-А, а
даний спір виник стосовно визнання
права власності на гаражний бокс
НОМЕР_1 у першій черзі підземного
гаражного комплексу ГБК «Авіатор», що
розташований за адресою м. Київ, вул.
Адрющенко, 4-В.

Враховуючи, що земельна ділянка за
адресою м. Київ, вул. Андрющенко,4-В, на
якій розташований гаражний бокс, не
виділялася ні позивачу, ні ГБК
«Авіатор», головою правління якого є на
даний період часу сам позивач, доказів
протилежного позивачем надано не було,
суд першої інстанції дійшов висновку
про відсутність законних підстав для
визнання за позивачем права власності
на гаражний бокс НОМЕР_1 у першій черзі
підземного гаражного комплексу ГБК
«Авіатор», що розташований за адресою
м. Київ, вул. Андрющенко, 4-В.

Виходячи з наявних у матеріалах справи,
досліджених судом першої інстанції
доказів, колегія суддів вважає, що
висновки суду щодо підстав для відмови
в задоволенні позовних вимог
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Відповідно до ст. 331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором
або законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту
його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Таким чином, в даному випадку
мають місце правовідносини, що
виникають зі створення нового
нерухомого майна, право власності на
яке виникає з моменту його прийняття до
експлуатації та державної реєстрації.

Згідно з вимогами ст. 182 ЦК
України та ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», право
власності та інші речові права на
нерухомі речі підлягають обов'язковій
державній реєстрації.

Статтею 18 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» встановлено, що
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, що підтверджує
виникнення права власності при
здійсненні державної реєстрації прав
на нерухоме майно, видається, зокрема:
фізичним та юридичним особам на
новозбудовані, реконструйовані об'єкти
нерухомого майна; членам житлового,
житлово-будівельного, дачного,
гаражного чи іншого відповідного
кооперативу, які повністю внесли свої
пайові внески.

Відповідно до п. 46 «Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та
їх обтяжень», затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 703 від
22.06.2011 року, для проведення державної
реєстрації прав з видачею свідоцтва
про право власності на нерухоме майно у
зв'язку з набуттям права власності на
новозбудовані чи реконструйовані
об'єкти нерухомого майна заявник, крім
документів, що зазначені у пунктах 28, 29
і 31 цього Порядку, подає органові
державної реєстрації прав, зокрема :
документ, що посвідчує речове право на
земельну ділянку; витяг з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку; документ, що відповідно до
вимог законодавства засвідчує
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта; документ, що
підтверджує присвоєння об'єкту
нерухомого майна адреси.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції позивач визнав, для
належного оформлення свідоцтва про
право власності у нього відсутній
документ, що підтверджує присвоєння
об'єкту нерухомого майна адреси. При
цьому апелянт пояснив, що такий
документ може бути виданий органом
виконавчої влади гаражно-будівельному
кооперативу «Авіатор» лише у разі
сплати ним відповідного платежу,
проте на даний період час ГБК «Авіатор»
не спроможний здійснити такий платіж.

Однак зазначені обставини не можуть
бути підставою для скасування рішення
суду першої інстанції та задоволення
позовних вимог ОСОБА_2, оскільки за
змістом ст. 328, 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно набувається у встановленому
законом порядку, а не визнається судом.

Відповідно до п. 2.5 Тимчасового порядку
присвоєння поштових адрес об'єктам
нерухомості у місті Києві,
затвердженого розпорядженням
виконавчого органу Київської міської
ради ( Київської міської державної
адміністрації) № 1094 від 25.06.2011 року, до
заяви про присвоєння поштової адреси
додається, зокрема, довідка Головного
управління економіки та інвестицій про
сплату пайової участі у створенні
соціальної та інженерно-транспортної
інфраструктури м. Києва (для
новозбудованих об'єктів).

Доводи апелянта про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права та
незастосування Закону України «Про
кооперацію» колегія суддів не приймає
до уваги, оскільки такі доводи
висновків суду не спростовують, адже
Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» передбачено
порядок видачі свідоцтва про право
власності на новозбудовані об'єкти
нерухомого майна в тому числі і членам
гаражно-будівельних кооперативів.

Судом першої інстанції правильно не
прийнято до уваги надану позивачем
декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації, зареєстровану 22.02.2013 року
в Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві, оскільки в ній йдеться про
готовність будівництва підземних
гаражів за адресою вул. Г.Андрющенко, 4-В
у Шевченківському районі м. Києва, тоді
як адреса земельної ділянки, належної
ГБК «Авіатор», з цільовим призначенням
- для будівництва та обслуговування
підземного гаража, державний акт про
право власності на яку подано
позивачем до матеріалів справи - м.
Київ, вул. Андрющенко, 4-А.

Посилання апелянта на ту обставину, що
кооператив не визнає право власності
позивача на гаражний бокс, колегія
суддів вважає необґрунтованими,
оскільки позивач є головою правління
кооперативу, а відповідно до п. 7.3
Статуту голова правління без
довіреності діє від імені кооперативу
в межах своєї компетенції, яка
визначається цим статутом та чинним
законодавством.

З пояснень представника ГБК «Авіатор»,
який діє на підставі довіреності,
підписаної позивачем, як головою
правління кооперативу, колегією
встановлено, що право позивача на
гаражний бокс відповідачем не
оспорюється.

Посилання апелянта на ст. 392 ЦК України
колегія суддів також вважає
безпідставним, оскільки позивач не
набув права власності на нерухоме
майно, тоді як позов про визнання права
власності у разі оспорювання чи
невизнання цього права іншою особою, а
також у разі втрати документа, який
засвідчує його право власності - має
право пред'являти лише власник майна.

Відповідно до правової позиції,
викладеної Верховним Судом України у
постанові від 05.02.2014 року по справі №
6-131цс13, застосування якої є
обов'язковим в силу ст. 360-7 ЦПК України,
порядок та умови набуття права
власності на новостворене майно
врегульовані положеннями статті 331 ЦК
України. Зазначена стаття не
передбачає можливості виникнення
права власності на новостворене
нерухоме майно за рішенням суду.

Також Пленум Вищого Спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ у п. 15 Постанови № 5
«Про судову практику в справах про
захист права власності та інших
речових прав» від 07.02.2014 року роз'яснив,
що до моменту державної реєстрації
право власності на новостворене
нерухоме майно не виникає ( ст. 331 ЦК
України). Законом не передбачено
можливість визнання права власності на
новостворене майно в судовому порядку,
якщо право власності на таке майно не
було зареєстроване раніше в
установленому законодавством порядку.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують і не дають підстав
вважати, що ним допущено порушення
матеріального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення спору.

Аналізуючи викладене, колегія суддів
вважає, що висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову відповідає вимогам
закону і обставинам справи; доводи
апелянта не спростовують наведеного і
зроблених в рішенні суду першої
інстанції висновків, в зв'язку з чим
підстави для його скасування і
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 13 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: