Справа № 738/1595/13-ц Провадження №
22-ц/795/196/2014 Головуючий у I інстанції
-Волошина Н. В. Доповідач - Хромець Н.
С.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року м. ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець
Н.С.суддів:Бечка Є.М., Острянського
В.І.при секретарі:Рудик І.І. за
участю:позивачів ОСОБА_5 та її
представника адвоката ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, відповідача ОСОБА_9 і його
представника адвоката ОСОБА_10

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Чернігові апеляційну
скаргу ОСОБА_9 на рішення Менського
районного суду Чернігівської області
від 04 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про
визнання права власності на нерухоме
майно,

в с т а н о в и в:

Рішенням Менського районного суду від
04 жовтня 2013 року позов задоволений, за
кожним з позивачів визнане право
власності на ? частину житлового
будинку АДРЕСА_1, як на майно
колгоспного двору, що збереглося
станом на час припинення інституту
колгоспного двору.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення місцевого
суду, посилаючись на неналежне
дослідження судом першої інстанції
обставин, які мають значення для
справи. Зокрема, на думку позивача суд
не дав оцінки рішенню Менського
районного суду 1984 року, яким було
розподілене майно колгоспного двору і
фактично перерозподілив колгоспний
двір. Крім того, позивач посилається на
т, що позивачем ОСОБА_5 не надано
доказів того, що вона з 1984 року була
членом колгоспного двору. В
апеляційній скарзі також звертається
увага на те, що закони та інші правові
акти не мають зворотної дії в часі, а
нині чинне законодавство не містить
поняття колгоспного двору.

У судовому засіданні відповідач
та його представник підтримали
апеляційну скаргу, відповідачі скаргу
не визнали.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали апеляційної
скарги та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
житловий будинок з надвірними
будівлями є майном колгоспного двору,
на яке відповідно до вимог
законодавства, що регулювало майнові
правовідносини членів колгоспного
двору, мають право всі особи, які станом
на час прийняття Закону УРСР «Про
власність» не втратили права на частку
в його майні.

Такі висновки суду відповідають
вимогам закону та встановленим по
справі обставинам і доводами
апеляційної скарги не спростовуються.

По справі встановлено, що
господарство за адресою АДРЕСА_1 мало
статус колгоспного двору, що
підтверджується даними
погосподарських книг Жовтневої
сільської ради (а.с. 79-84). З 1984 р. після
реєстрації шлюбу з відповідачем
позивач ОСОБА_5 стала членом вказаного
колгоспного двору, що також
підтверджується даними
погосподарських книг і фактично не
заперечується іншою стороною. Позивачі
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (діти ) народились і
проживають у цьому дворі.

Закон "Про власність", прийнятий
Верховною Радою УРСР 07.02.1991 р., набрав
чинності 15.04.1991 р. Виходячи з положень
ст. 15 Закону "Про власність" та
роз'яснень, викладених у п. 6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 20
від 22 грудня 1995 року "Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності",
майном колгоспного двору є майно, яке
придбане до 15 квітня 1991 р., і право на
нього в рівних частках мають всі члени
двору, які на вказану дату не втратили
такого права.

Доводи позивача про наявність
рішення суду від 1984 року про виділ із
колгоспного двору, відповідно до якого
він один залишився власником майна,
сплативши попереднім членам
колгоспного двору вартість їх часток,
не ґрунтуються на вимогах закону.
Рішення суду, на яке посилається
відповідач, не змінює статус двору.
Відповідно до положень ст. 120 ЦК УРСР,
яка була чинною на час прибуття до
даного колгоспного двору позивачів,
майно колгоспного двору належить
членам колгоспного двору на праві
спільної сумісної власності, а розмір
частки члена двору визначався виходячи
з рівності всіх членів двора ( ч.2 ст. 123
ЦК УРСР).

Щодо неоднозначних даних про
реєстрацію позивача ОСОБА_5 за адресою
АДРЕСА_1, то такі дані не спростовують
висновків суду. Відповідач визнає, що
позивач проживає за даною адресою з 1984
року і по теперішній час, ця обставина
підтверджується також даними по
господарських книг ( а.с. 79-84).
Відповідно, станом на 15 квітня 1991 р.
позивач ОСОБА_5 була членом колгоспного
двору і має право на частку у його
майні.

Посилання апелянта на принцип
дії законів у часі не можуть бути
підставою для задоволення апеляційної
скарги, оскільки правові норми
застосовані судом першої інстанції
правильно, норми Цивільного кодексу
УРСР застосовані до тих правовідносин,
які регулюються саме цим Законом і
відповідно до роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 20
від 22 грудня 1995 року "Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності"

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 відхилити, а
рішення Менського районного суду
Чернігівської області від 04 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: