Справа № 1306/1844/12
Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/783/1172/14
Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В.,
Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Азенко
М.В.,

з участю: представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Львові цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 12 грудня 2013 року
у справі за позовом відкритого
акціонерного товариства
«Сортнасіннєовоч» до ОСОБА_4, ОСОБА_2
про визнання недійсним договору
купівлі - продажу нежитлового
приміщення, повернення такого
приміщення та зустрічним позовом
ОСОБА_2 до відкритого акціонерного
товариства «Сортнасіннєовоч», ОСОБА_4
про визнання права приватної власності
на нежитлове приміщення,-

ВСТАНОВИЛА:

13 квітня 2010 року ВАТ «Сортнасіннєовоч»
звернулося до суду із зазначеним
позовом посилаючись на те, що 31 грудня
2004 року між їхнім підприємством в особі
тодішнього генерального директора
ОСОБА_9. та ОСОБА_4 було укладено договір
купівлі-продажу приміщення магазину
загальною площею 17,4 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1, згідно якого підприємство
відчужило його ОСОБА_4 за 14000 гривень.

Позивач вважав, що спірний об»єкт
продано за очевидно заниженою оцінкою,
з порушенням господарського
законодавства, статуту товариства та
внаслідок зловмисної домовленості
сторін.

За договором купівлі-продажу від 15
квітня 2010 року ОСОБА_4 відчужила
зазначене приміщення магазину ОСОБА_2
за 21200 гривень.

Підприємство не могло звернутися за
захистом своїх прав раніше, оскільки
повноваження ОСОБА_9 який уклав
договір купівлі-продажу від 31.12.2004 року
були припинені лише у грудні 2009 року.

З урахуванням зазначених обставин
позивач просив:

поновити йому строк позовної давності;

визнати недійсним договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення за адресою: АДРЕСА_1
укладений 31.12.2004 року між ВАТ
«Сортнасіннєовоч» та ОСОБА_4 на
підставі ст.ст.203,215,232 ЦК України;

повернути нежитлове приміщення за
адресою: АДРЕСА_1 у власність ВАТ
«Сортнасіннєовоч» шляхом витребування
його із володіння ОСОБА_2 (т.1 а.с. 3-4, 33-34,
т.2 а.с.70-73).

02 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернувся із
зустрічним позовом до ВАТ
«Сортнасіннєовоч» та ОСОБА_4 у якому
вважає вимоги позивача про
витребування приміщення магазину
загальною площею 17,4 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1, із його володіння
безпідставними, оскільки не доведено
факту умисної змови між ОСОБА_9 та
ОСОБА_4 з приводу укладення ними
договору купівлі-продажу 31.12.2004 року.

Спірне майно початково вибуло із
володіння ВАТ «Сортнасіннєовоч» за
його волі, шляхом продажу за ціною
згідно експертної оцінки, що виключає
можливість витребовування від
добросовісного набувача.

Просив на підставі ст.ст.15,16,386,392 ЦК
України визнати за ним право приватної
власності на нежитлове приміщення (а-2),
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (т.2
а.с.146-149).

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 12 грудня 2013 року первісний
позов задоволено.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення, що по АДРЕСА_1, укладений
31.12.2004 року між відкритим акціонерним
товариством «Сортнасіннєовоч» та
ОСОБА_4, посвідчений приватним
нотаріусом Дрогобицького районного
нотаріального округу ОСОБА_6. р. №3812.

Повернуто нежитлове приміщення, що по
АДРЕСА_1 у власність ВАТ
«Сортнасіннєовоч» (ідентифікаційний
код 00492302) шляхом витребування його із
володіння ОСОБА_2 (ідентифікаційний код
НОМЕР_1).

В зустрічному позові ОСОБА_2 до
Відкритого акціонерного товариства
«Сортнасіннєовоч», ОСОБА_4, про
визнання права приватної власності на
нежитлове приміщення - відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_4 та
ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
посилається на те, що спірний договір
купівлі-продажу від 31.12.2004 року між ВАТ
«Сортнасіннєовоч» та ОСОБА_4 було
укладено на підставі рішення
спостережної ради товариства,
оформлене протоколом від 28.12.2004 р. та
підписане головою спостережної ради -
Литвин О.І., яка виконує свої обов»язки
на даний час.

Підприємство не вчиняло жодних дій
щодо розірвання чи визнання такого
договору недійсним до моменту
звернення з позовом, відтак пропустило
строк позовної давності.

На думку апелянта, суд першої інстанції
незаконно застосував п.3 ч.І ст. 388 ЦК
України, витребувавши спірне майно із
володіння ОСОБА_2 порушуючи при цьому
ч.4 ст. 41 Конституції України де
зазначено, що ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності; право приватної власності є
непорушним.

Просить рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 12 грудня 2013 року скасувати
та ухвалити нове, яким у задоволенні
позовних вимог ВАТ «Сортнасіннєовоч»
відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на те, що висновки суду про
зловмисну домовленість ОСОБА_9. та
ОСОБА_4 при укладенні договору купівлі -
продажу нежитлового приміщення за
адресою: АДРЕСА_1, від 31.12.2004 року не
підтверджені належними та допустимими
доказами.

Спірний правочин, був попередньо
погоджений спостережною радою
товариства і яка не заперечувала, на
той час, про його продаж.

Суд незаконно застосував положення
ст.388 ЦК України, позбавивши його право
власності на майно яке він придбав у
ОСОБА_4 13 квітня 2010 року за оплатним
договором купівлі-продажу.

Позивачем пропущено без поважних
причин строк позовної давності, що є
підставою для відмови у позові.

Протокол зборів акціонерів ВАТ
«Сортнасіннєовоч» №1 від 17.11.2007 року не
свідчить про визнання ОСОБА_9 свого
боргу чи обов»зку і не є може бути
підставою для застосування положень ч.1
ст.264 ЦК України.

Просить рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 12 грудня 2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким в позові
ВАТ «Сортнасіннєовоч» відмовити,
зустрічний позов задовольнити.

В судове засідання представник ВАТ
«Сортнасіннєовоч» не з»явився, в день
розгляду справи подав клопотання про
її відкладення через неможливість
забезпечити явку уповноваженого
представника, яке колегією суддів
відхилено як необґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, на
підтримання апеляційних скарг,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення у межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4
підлягає до задоволення, апеляційна
скарга ОСОБА_2 - частковому задоволенню,
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 12 грудня 2013
року частковому скасуванню з наступних
підстав.

Задовольняючи позов суд дійшов
висновку про те, що ВАТ
"Сартнасіннєовоч» не пропустив строк
позовної давності, оскільки такий був
перерваний 17 листопада 2007 року діями
ОСОБА_9 який визнав перед товариством
свій обов»язок щодо повернення
приміщення спірного магазину
загальною площею 17,4 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1

З таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна,
виходячи із наступного.

Як зазначено у ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється у три роки (ст.257 ЦК
України).

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст.267 ЦК України).

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту (ч5 ст.267 ЦК
України).

Судом установлено, що 31 грудня 2004 року
між ВАТ «Сортнасіннєовоч» в особі
тодішнього генерального директора
ОСОБА_9. та ОСОБА_4 було укладено договір
купівлі-продажу приміщення магазину
загальною площею 17,4 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1, згідно якого підприємство
відчужило його ОСОБА_4 за 14000 гривень.

При тому, як убачається з матеріалів
справи та зазначається самим
позивачем, ОСОБА_9 укладав спірний
договір від імені ВАТ
«Сортнасіннєовоч» перебуваючи на
посаді керівника підприємства
протягом 17 років і продовжуючи
працювати до грудня 2009 року, коли його
повноваження були припинено рішенням
загальних зборів.

За захистом своїх порушених прав ВАТ
«Сортнасіннєовоч» звернувся 13 квітня
2010 року, тобто з порушенням строку
позовної давності.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 подав
заяву про застосування строків
позовної давності, до вимог щодо
визнання недійсним договору купівлі -
продажу укладеного 31.12.2004 року між ВАТ
«Сортнасіннєовоч» та ОСОБА_4 (т.2 а.с.176),
оскільки про укладення такого договору
підприємство достеменно знало, з
моменту його укладення, наглядова рада
та загальні збори до грудня 2009 року не
скористалися визначеним статутом
товариства та Законом України «Про
акціонерні товариства» правами і
повноваженнями та не вчинили жодних
дій, спрямованих на відновлення
порушених прав ВАТ «Сортнасіннєовоч».

Разом з цим підтвердження
об»єктивності причин, які б
унеможливили протягом більше п»яти
років прийняття рішення наглядовою
радою позивача про відсторонення
ОСОБА_9. від здійснення повноважень, або
унеможливили у цей строк вирішити
питання загальними зборами ВАТ
«Сортнасіннєовоч» про припинення його
повноважень, матеріали справи не
містять.

При встановлених обставинах колегія
суддів дійшла висновку про пропуск
позивачем без поважних причин строку
позовної давності встановленого ст.257
ЦК України, що є підставою для відмови у
позові ВАТ «Сортнасіннєовоч» до ОСОБА_4
про визнання недійсним договору
купівлі - продажу від 31.12.2004 року, та
витребування майна - нежитлового
приміщення за адресою АДРЕСА_1 у ОСОБА_2

Звіт генерального директора ВАТ
«Сортнасіннєовоч» ОСОБА_9. на зборах
акціонерів 17 листопада 2007 року (а.с.199-200)
у якому директором акцентувалася увага
на необхідності вжиття заходів щодо
доплати грошей за продані раніше
нежитлові приміщення, чи розірвання
господарських договорів (у тому числі
щодо приміщення у АДРЕСА_1,) не може
вказувати на вчинення ним дії, що
свідчать про визнання свого боргу
перед товариством в аспекті вимог ст.264
ЦК України.

Тому помилковим є висновок суду першої
інстанції про переривання строку
позовної давності 17 листопада 2007 року.

У той же час, правильними є висновки
суду першої інстанції, що на даний
момент право власності на нежитлове
приміщення за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровано за ОСОБА_2, він є законним
його власником, відтак його вимога про
повторне визнання такого права в
судовому порядку не ґрунтується на
законі, і задоволенню не підлягає.

З урахуванням наведеного апеляційна
скарга ОСОБА_4 підлягає до задоволення,
апеляційна скарга ОСОБА_2 - часткового
задоволення, рішення рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 12 грудня 2013 року
частковому скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову ВАТ
«Сортнасіннєовоч» до ОСОБА_4, ОСОБА_2
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу нежитлового
приміщення по АДРЕСА_1 укладеного 31
грудня 2004 року між ВАТ
«Сортнасіннєовоч» та ОСОБА_4, та
повернення вказаного нежитлового
приміщення у власність ВАТ «
Сортнасіннєовоч» шляхом витребування
його із володіння ОСОБА_2 за пропуском
строку позовної давності, а в решті
рішення суду залишити без змін.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.313,
ч.2 ст.314, ст..ст.316,317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити,
апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 12 грудня 2013
року в частині визнання недійсним
договору купівлі-продажу нежитлового
приміщення по АДРЕСА_1 укладеного 31
грудня 2004 року між ВАТ
«Сортнасіннєовоч» та ОСОБА_4, та
повернення вказаного нежитлового
приміщення у власність ВАТ «
Сортнасіннєовоч» шляхом витребування
його із володіння ОСОБА_2 скасувати та
в цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ВАТ
«Сортнасіннєовоч» до ОСОБА_4, ОСОБА_2
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу нежитлового
приміщення по АДРЕСА_1 укладеного 31
грудня 2004 року між ВАТ
«Сортнасіннєовоч» та ОСОБА_4, та
повернення вказаного нежитлового
приміщення у власність ВАТ «
Сортнасіннєовоч» шляхом витребування
його із володіння ОСОБА_2 - відмовити за
пропуском строку позовної давності.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.