Справа № 551/1284/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року

Шишацький районний суд Полтавської
області в складі:

головуючої - судді Вергун Н.В.,

при
секретарі - Курінній Я.М.,

за
участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

його представника - адвоката ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

її
представника - адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в селищі Шишаки
матеріали цивільної справи за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

09 вересня 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_2, вказуючи
на те, що останній 02 липня 2010 року з
метою придбання автомобіля для
задоволення потреб сім'ї позичив у
нього під три відсотки річних 190 000
грн., про що склав власноручну
розписку, відповідно до якої
зобов'язувався повернути взяті у
борг кошти до 02 січня 2012 року. Однак,
відповідачі взяті на себе
зобов'язання не виконали, у зв'язку з
чим позивач просив стягнути з
останніх на його користь солідарно
основну суму боргу, що становить 190 000
грн., три відсотки річних в розмірі 9 447
грн., всього 199 447 грн., а також понесені
по справі судові витрати в загальному
розмірі 1 995 грн.

Під час підготовчої частини судового
засідання позивач ОСОБА_1 відмовився
від частини позовних вимог, а саме
від стягнення з відповідачів трьох
відсотків річних за користування
взятими у борг коштами, написавши суду
відповідну заяву.

Будучи допитаним у судовому засіданні,
позивач ОСОБА_1 позов підтримав та
просив його задовольнити, пославшись
на те, що в червні 2010 року до нього
звернувся ОСОБА_2, з яким вони, на той
час, перебували у досить дружніх
стосунках, з проханням надати у борг
кошти для придбання автомобіля для
власної родини. З метою вибору
необхідної марки автомобіля, разом з
ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_2 їздили
до автосалонів, що в м. Полтаві, де
останній вибирав автомобіль з
автоматичною коробкою передач, яким
могла б керувати його колишня дружина
- ОСОБА_4 Визначившись на відповідній
марці автомобіля та його вартості, 02
липня 2010 року в присутності свідків
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, передав відповідачу
ОСОБА_2 190 000 грн., про що той написав
власноручну розписку з зобов'язанням
повернути борг до 02 січня 2012 року.
Взяті у борг кошти позикодавець
дійсно використав для придбання
автомобіля своїй дружині ОСОБА_4, що
достовірно йому відомо, так як був
присутнім при укладанні останньою
договору купівлі - продажу рухомого
майна та його подальшого
транспортування в с. Яреськи
Шишацького району. Однак, у зазначений
в розписці термін відповідачі взяту
суму боргу не повернули, на його
неодноразові прохання та нагадування
повернути борг належним чином не
реагували, що і слугувало підставою
для звернення до суду з позовом за
захистом своїх порушених прав.

При цьому, звернув увагу суду на те, що
позичені у нього кошти були
використані виключно в інтересах сім'ї
ОСОБА_2, а від так обов'язок по
поверненню коштів, на його думку,
лежить не тільки на позичальнику -
ОСОБА_2, а й на ОСОБА_4, як колишній
дружині, яка достовірно власне від
нього знала про джерело надходження
цих коштів та зобов'язання, що з ними
пов'язані.

Відповідач ОСОБА_2 пред'явлений до
нього позов визнав у повному обсязі,
вказавши, що під час перебування в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, взяв
у борг у ОСОБА_1 190 000 грн., які були
використанні на задоволення потреб
сім'ї, зокрема, купівлю автомобіля,
який в подальшому був зареєстрований
на колишню дружину ОСОБА_4 та є
об'єктом права спільної сумісної
власності. Остання достовірно знала,
що купівля автомобіля здійснюється
за позичені кошти, так як позивач
ОСОБА_1 був присутній не лише при
виборі марки автомобіля, але й при
укладанні договору купівлі - продажу.
Крім того, він особисто повідомляв
ОСОБА_4 про необхідність повернення
боргу в строк до 02 січня 2012 року
включно. Не повернення боргу було
викликане збігом складних сімейних
обставин, пов'язаних з розірванням
шлюбу, та скрутним фінансовим
становищем. Вважав правомірною
вимогою позивача про стягнення боргу
в солідарному порядку.

Представник відповідача - адвокат
ОСОБА_3 вказувала на свою обізнаність
про наявність у свого підзахисного
невиконаних грошових зобов'язань перед
позивачем ОСОБА_1, а від так вважала
вимоги останнього обґрунтованими.

Відповідач ОСОБА_4 пред'явлений до неї
позов не визнала, просила в його
задоволенні відмовити, оскільки
написана її колишнім чоловіком ОСОБА_2
розписка є фіктивною, не відповідає
даті її складання, а позов ОСОБА_1 до
суду, який має низький рівень
доходів та не спроможний надати у
борг таку суму коштів, є способом
ОСОБА_2 звести з нею особисті
рахунки, що склалися після розірвання
шлюбу.

Поряд з цим, не заперечувала, що
автомобіль марки « KIA Sportage » був
набутий під час шлюбу з ОСОБА_2

Відмовити в задоволенні позову за
безпідставністю просила в судовому
засіданні і представник відповідача -
адвокат ОСОБА_5

Вислухавши пояснення учасників
сторін, їх представників, свідків,
перевіривши фактичні обставини
справи, наявними в ній доказами, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість позову ОСОБА_1,
виходячи з наступного.

Так, в ході розгляду справи
встановлено і це не заперечувалося
сторонами, що відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 з 05 листопада 1994 року по 10
січня 2012 рік перебували у
зареєстрованому шлюбі / а. с. 8, 56 /.

У червні 2010 року, тобто під час
сімейно - шлюбних відносин,
відповідач ОСОБА_2 звернувся до
позивача ОСОБА_1, з яким на той час
перебував у дружніх відносинах, з
проханням надати у борг кошти для
придбання автомобіля для своєї
родини. Діючи з вказаною метою,
відповідач ОСОБА_2 разом з позивачем
ОСОБА_1 та ОСОБА_6, відвідали декілька
автосалонів, що в м. Полтава, в одному
з яких ОСОБА_2 вибрав автомобіль марки
« KIA Sportage » з автоматичною коробкою
передач та, як наслідок, визначився з
необхідною сумою позики.

Як пояснив суду свідок ОСОБА_6 він
дійсно влітку 2010 року разом з ОСОБА_1
та ОСОБА_2 їздив до міста Полтава, де в
одному з автосалонів ОСОБА_2 вибрав
автомобіль. З розмов, які відбувалися
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зрозумів, що
останній має намір придбати
автомобіль для сімї, яким могла б
керувати і його дружина, за взяті у
борг у ОСОБА_1 кошти. Декілька раз
бачив як ОСОБА_4 особисто керувала
придбаним автомобілем.

02 липня 2010 року ОСОБА_1, діючи
добросовісно, передав ОСОБА_2 190 000 грн.,
який в його присутності та
присутності двох свідків ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, написав власноручну розписку
про те, що він взяв у займи обумовлену
суму коштів без сплати будь - яких
процентів за користування ними для
придбання автомобіля для сім'ї з
зобов'язанням повернути кошти до 02
січня 2012 року включно / а. с. 18 /.

На підтвердження укладення договору
позики, позивач ОСОБА_1 надав суду
оригінал власноручно написаної
ОСОБА_2 розписки про отримання ним у
борг 190 000 грн. Вказана розписка є
належним і допустимим доказом по
справі, яка, як борговий документ,
свідчить про існування між сторонами
невиконаних зобов'язань по договору
позики.

При цьому, у суда відсутні будь - які
об'єктивні дані вважати, що вказана
розписка є фіктивною, а від так
твердження відповідача ОСОБА_4 та її
представника - адвоката ОСОБА_5 в цій
частині є безпідставними, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях, що прямо передбачено
положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

З вказаних підстав суд не приймає до
уваги й твердження останніх про
неспроможність позивача надати у борг
обумовлену суму коштів, оскільки
вказані обставини є припущеннями та
не доведені належними і допустимими
доказами по справі, як того вимагають
положення частини першої названої
норми закону, відповідно до яких
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили факт
одержання відповідачем ОСОБА_2 від
позивача ОСОБА_1 обумовленої суми
коштів, засвідчивши в судовому
засіданні справжність своїх
особистих підписів, які маються на
зворотному боці боргового документа.
При цьому, вказували на свою
обізнаність, що взяті у борг кошти
необхідні для придбання автомобіля
для родини позичальника, яким в
подальшому керувала й ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_2 у судовому
засіданні не заперечував факту
одержання у борг від ОСОБА_1 190 000 грн.,
так як на той час його родина не мала
фінансової можливості придбати за
власні кошти майно через низький
рівень доходів. Як пояснив останній
метою позики було придбання
автомобіля для своєї родини, зокрема
дружини ОСОБА_4, яка також не
заперечувала в ході розгляду справи
тієї обставини, що під час перебування
з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі
останній придбав автомобіль, яким
вона також керувала.

Вказані обставини підтверджуються
також дослідженим в судовому
засіданні договором № СФ - 0000312,
відповідно до якого відповідач ОСОБА_4
09 серпня 2010 року придбала за 179 999 грн.
00 коп. у ТОВ « Автопланета - Моторс »
автомобіль марки « KIA Sportage », синього
кольору / а. с. 9 /.

Цього ж дня ОСОБА_4 переказала
вартість рухомого майна через АБ «
Київська Русь » на рахунок продавця,
що підтверджується квитанцією № 7650 /
а. с. 9, зворот /

11 серпня 2010 року відповідач ОСОБА_4
своїм особистим підписом засвідчила
акт прийому - передачі придбаного
автомобіля в повній комплектності
та в технічно - справному стані / а. с. 9,
зворот /.

Відповідно до повідомлення начальника
центру надання послуг, пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів, з обслуговування с. Миргород,
Миргородського, Великобагачанського
та Шишацького районів,
підпорядкованого управлінню
Державної автомобільної інспекції
України в Полтавській області,
автомобіль марки « КIA Sportage », державний
номерний знак НОМЕР_1, синього
кольору, зареєстровано за ОСОБА_4 на
підставі довідки - рахунку № ДДР 990807
від 11 серпня 2010 року, виданої ТОВ «
Автопланета - Моторс » / а. с. 42 /.

Про те, що автомобіль був придбаний за
взяті у борг кошти, засвідчив у
судовому засіданні і свідок ОСОБА_9,
який суду пояснив, що влітку 2010 року
мав намір позичити у сім'ї ОСОБА_2
відповідну суму коштів, але ОСОБА_4
йому повідомила, що зараз в них вільних
коштів не має, так як вони самі
придбали автомобіль за взяті у борг
кошти. Зазначив, що як він, так і ОСОБА_2
неодноразово зверталися один до
одного з проханням надати у борг кошти
у зв'язку з низьким рівнем їх доходів.

З огляду на встановлені в
судовому засіданні обставини, суд
приходить до висновку, що укладаючи
договір позики, ОСОБА_2 прагнув
задовольнити необхідні потреби
колишньої родини, тобто діяв виключно
в інтересах своєї сімґї, що також
підтверджується фактом придбання за
взяті у борг кошти рухомого майна, що,
на даний час, є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, а від так
обов'язок виконання умов правочину
щодо повернення коштів виникає
солідарно в обох із подружжя, в тому
числі і у ОСОБА_4, як колишньої дружини.

Обізнаність ОСОБА_4 про джерело
надходження коштів, їх подальше
використання, особиста участь в
подальшій реалізації взятих у борг
коштів, за її мовчазної згоди, суд
розцінює як схвалення дій свого
колишнього чоловіка ОСОБА_2 на
укладення договору позики, що є
підставою для виникнення спільного
майнового обов'язку, виходячи з вимог
ч. 2 ст. 65 СК України.

З огляду на вказані обставини, суд
критично відноситься до тверджень
ОСОБА_4 та її представника - адвоката
ОСОБА_5 щодо необізнаності про
укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
договору позики та розцінює їх як
спосіб уникнення від цивільно -
правової відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона /
позикодавець / передає у власність
другій стороні / позичальникові /
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України,
договір позики укладається в
письмовій формі, якщо його сума не
менше як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа,
незалежно від суми.

За правилами ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Як убачається із змісту боргової
розписки, яка є безпроцентною, що прямо
слідує з її змісту, позичальник мав
повернути позикодавцю взяту суму
боргу до 02 січня 2012 року включно. Однак,
на день розгляду справи у суді
відповідачами позика не повернута.

Якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до
ст. 625 ЦК України, що визначено
положеннями ч. 1 ст. 1050 цього ж Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, тому суд не бере до
уваги тверджень ОСОБА_2 про те, що
неповернення вчасно взятих у борг
коштів позикодавцю пов'язано
виключно з скрутним матеріальним
становищем.

Таким чином, загальна сума боргу за
договором позики від 02 липня 2010 року
становить 190 000 грн., яка підлягає
стягненню в солідарному порядку з
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4, як
колишнього подружжя, а від так позов
ОСОБА_1 є обґрунтованим і таким, що
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує у
відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК
України.

На підставі викладеного та керуючись
статтею 65 СК України, статтями 625, 1046,
1047, 1049 ЦК України та статтями 10, 11, 15, 60,
88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 загальну суму боргу за
договором позики в розмірі 190 000 грн. 00
коп.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові
витрати, які складаються з судового
збору в розмірі 1 900 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Полтавської області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час його
проголошення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча: