Провадження №2/761/1757/2014
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
13 лютого 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді:
при секретарі: Булах
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мікол» про
стягнення заробітної плати, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та відшкодування моральної шкоди, -
У грудні 2013р ОСОБА_1 звернувся до
Шевченківського районного суду м.Києва
з позовом, в якому поставлено питання
про стягнення з ТОВ «Мікол»
заборгованості по заробітній платі в
сумі 5823,65грн., середній заробіток за
весь час затримки виплати заробітної
шкоду в розмірі 1000,00грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
з 04.05.2012 р. він працював на підприємстві
ТОВ «Мікол» на посаді монтажника
будівельного 3 розряду. При звільненні
з роботи за угодою сторін, на підставі
ст.36 п.1 Кодексу законів про працю
України (далі - КЗпП України), йому не
було виплачено заробітну плату,
внаслідок відсутності коштів на
підприємстві. Позивач просить стягнути
з відповідача заборгованість по
заробітній платі у сум 5823,65грн. та
середній заробіток за весь час
затримки виплати заробітної плати.
В судове засідання позивач надав через
канцелярію суду заяву про розгляд
справи за його відсутністю, проти
заочного розгляду справи не
Відповідач до судового засідання не
з'явився, у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК
України належно повідомлений про місце
та час розгляду справи, про причини
неявки суд не сповіщав, заяву про
розгляд справи за його відсутності не
У відповідності до вимог ст.224 ЦПК
України, суд вважає за можливе
розглянути справу на підставі наявних
у справі доказів, проти чого не
заперечував позивач.
Суд, дослідивши наявні матеріали
справи, оцінивши всі докази у їх
сукупності, вислухавши думку позивача
дійшов висновку про обґрунтованість
позовних вимог з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, позивач працював у
відповідача на посаді монтажника
будівельного 3 розряду з 04.05.2012р. по
27.06.2013р. Наказом №Мі/К-387 від 27.06.2013р.
ОСОБА_1 був звільнений з посади на
підставі ст.36 п.1 КЗпП України, про що
свідчить копія трудової книжки
позивача, наявна в матеріалах справи.
З наданої позивачем довідки №625 від
29.08.2013р., вбачається, що за період
січень-березень 2013р. позивачеві
Натомість, з виписки з карткового
рахунку, відкритого у відділенні
«Укрсиббанк» на ім'я ОСОБА_1,
зарахування заробітної плати
відбулось лише 30.04.2013 р. за січень 2013 р. в
сумі 6945,33 грн., та частково за лютий 2013 р.
- в сумі 1770,80 грн. Інших нарахувань
згідно виписки банку не здійснювалось.
У відповідності з ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
Частиною 2 ст.59 ЦПК України передбачено,
що обставини справи, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
За змістом ч.1 ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.
Таким чином, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача суми
заборгованості по заробітній платі у
підлягають задоволенню.
При цьому, згідно ч.1 ст.116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.20 Постанови «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» №13 від 24 грудня 1999р.
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст.117
КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.
Проте, в порушення вимог ст. 60 ЦПК
України, стороною відповідача протягом
всього часу розгляду справи в суді не
було надано суду належних і допустимих
доказів на підтвердження тих обставин,
що затримка в проведенні остаточного
розрахунку з позивачем при звільненні,
відбулася не з вини відповідача.
Відповідно до ст. 43 Конституції України
кожен має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
вільно погоджується. Кожен має право на
належні, безпечні і здорові умови
праці, на заробітну плату, не нижчу від
визначеної законом. Право на своєчасне
одержання винагороди за працю
захищається законом.
З урахуванням положень п.2,8 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінетом
Міністрів України від 08.02.1995р. №100, з
часу звільнення позивача, а саме -
27.06.2013р. до часу звернення до суду -
18.12.2013р., пройшло 122 робочих дня, що також
підтверджується наданим позивачем
Отже, з урахуванням положень ст.117 КЗпП
України, беручи до уваги зміст п.2,8
положень Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінетом Міністрів
України від 08.02.1995р. №100 з відповідача
на користь позивача підлягає стягненню
середній заробіток за час затримки
належної позивачу заробітної плати у
календарних дня) з врахуванням
прибуткового податку.
Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК
України з відповідача на користь
держави підлягає стягненню судовий
збір в розмірі 229,40грн.
Щодо заявленої позивачем до стягнення
з відповідача моральної шкоди, то суд
відмовляє у задоволенні цієї частини
позовних вимог з підстав ненадання
суду будь-яких доказів на
підтвердження такої шкоди.
Керуючись ст. ст. 57-60, 74, 88, 179, 208, 209,212- 215,
218,223,224,294 367 ЦПК України, суд, 116,117 КЗпП
України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мікол» про
стягнення заробітної плати, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та відшкодування моральної шкоди -
задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мікол» (код ЄДРПОУ -
користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код -
НОМЕР_1) суму заборгованості по
невиплаченій заробітній платі в
розмірі 5823,65 грн (п'ять тисяч вісімсот
двадцять три гривні 65 коп.); середній
заробіток за час затримки розрахунку в
шістдесят дві гривні 92 коп).
В задоволенні позовних вимог про
стягнення моральної шкоди відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мікол» на користь
держави судовий збір в розмірі 229,40 грн.
(двісті двадцять дев'ять гривень 40 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку. У цьому разі строк,
протягом якого розглядалася заява, не
включається до строку на апеляційне
Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя