Справа № 0603/2-3065/11
пр.№ 2/0603/922/12
Рішення

Іменем України

20.02.2014 року Бердичівський
міськрайонний суд Житомирської
області в складі судді Потапової Т.М., з
участю секретаря Качур Н.Д., сторін,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого
майна та зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ спільно набутого
майна, -

Встановив:

Сторони звернулися до суду з
зазначеними первісним та зустрічним
позовами. Після уточнення та
збільшення позовних вимог позивачка
ОСОБА_1 просить поділити майно,
стягнувши з відповідача на її користь ?
частину його вартості в сумі 40889,50 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що з ОСОБА_2
вона проживала однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 1995 року до січня 2009
року, за час спільного проживання
придбали автомобіль ВАЗ 21140, д.н. НОМЕР_3,
2004 року випуску вартістю 40000 грн.,
причіп ПФ Фермер, д.н. НОМЕР_2, 2004 року
випуску, вартістю 6000 грн., металевий
гараж орієнтовною вартістю 13600 грн.,
придбаний в 2008 році, який знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, на загальну суму
59600 грн.. Крім цього майна, відповідач
зібрав гроші в сумі 3000 доларів США, що
по курсу до гривні становить 23979 грн.,
які підлягають розподілу, вона має
право на половину в сумі 11989,50 грн..

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2
після уточнення позовних вимог просить
поділити спільне набуте майна, а саме:
меблі в прихожу - 1800 грн., меблі в кухню -
1600 грн., кухонний стіл та 4 табуретки - 600
грн., кухонна арка - 120 грн., дві пральні
машини марки „Арістон" 2400 грн. та 2600
грн., шафа та тумбочка до неї - 1600 грн.,
ліжко двоспальне - 2200 грн., меблі в
гостинну кімнату - стінка - 2400 грн.,
диван та дава крісла - 3500 грн., тахта - 900
грн., дві картини - 450 грн., холодильник
„Атлант" - 3200 грн., водяний лічильник - 150
грн., бойлер на 100 літрів - 1500 грн., ванна -
800 грн., раковина-умивальник з фаянсовою
стійкою -320 грн., дзеркало в ванній
кімнаті - 220 грн., електроплита - 3500 грн.,,
обладнання для водопостачання
квартири (труби водяні, згони, крани,
кріплення та ін.) - 450 грн.,
електролічильник - 140 грн.,
соковижималка - 600 грн., кухонний
комбайн - 550 грн., електровитяжка - 600
грн., телевізор кольоровий - 1500 грн.,
телевізор портативний чорно-білий - 400
грн., відеомагнітофон - 600 грн., пилосос -
800 грн., килим на підлогу - 1200 грн.,
килимова доріжка - 300 грн., три люстри в
кімнати - 250 грн., люстра в кухню - 80 грн.,
двері вхідні та між кімнатні з лутками -
4200 грн., двері з луткою для санвузла - 800
грн., електричний провід та
електрообладнання квартири ( коробки,
розетки, вимикачі) - 500 грн., шпалери та
шпалерний клей - 1200 грн., скло віконе - 820
грн., матеріали для ремонту стін
(ізогипс, сатенгипс, наждачна шкірка та
інш.) - 1800 грн., плитка облицювальна та
клей до неї на кухню та санвузол - 1600
грн., електричний чайник - 100 грн.,
плінтуса та налічники дубові - 800 грн., 4
карнизи - 300 грн., штори та тюлі - 600 грн.,
всього майна на загальну суму 49850 грн..
Крім того, маючи заборгованість за
договором позики від 15.09.2004 року, за
допомогою родичів зібрав 3000 доларів
США, що по курсу до гривні становить 23979
грн., які залишилися в квартирі, де
проживає ОСОБА_1, яка відмовилася
повернути йому ці гроші та 10.01.2011 року
не допустила його до квартири. Просить
стягнути на його користь грошову
компенсацію половини вартості майна в
сумі 25025 грн., половину грошей в сумі
11989,50 грн., а всього 37014,50 грн..

В судовому засіданні сторони
підтримали кожний свої позовні вимоги,
заперечили проти позову іншої сторони.

Позивачка ОСОБА_1 суду пояснила, що
спільно з ОСОБА_2 проживали з 1995 року до
січня 2009 року однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, вели спільне
господарство, мають спільну дитину
віком 15 років. В 2004 році придбали на ім'я
відповідача автомобіль, причіп та
металевий гараж, який знаходився біля
будинку по АДРЕСА_1, це майно придбали
за власні кошти, грошей не позичали.
Майна, яке просить поділити ОСОБА_2, у
неї немає, частину він забрав, а решту
побив, вона придбала собі нові меблі та
інше майно. Ремонт в квартирі робили в
2004 році, після цього вона переклеїла
шпалери, встановила нові вікна,
облицювала кухню та ванну кімнату
новою плиткою, купила нові люстри,
карнизи, старі він забрав. Квартиру
приватизували в 2011 році на неї та сина.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2
суду пояснив, що спільно з ОСОБА_1
проживали з 1995 року до січня 2011 року, в
2004 році на позичені у його брата гроші
придбали автомобіль ВАЗ 21141 та причіп, у
брата позичив 9000 доларів, про що вони
склали договір позики та він написав
розписку про отримання грошей,
металевий гараж не купляли, його купив
його брат ОСОБА_3 за 2400 грн.. Гроші в сумі
3000 доларів заробив за допомогою
родичів, спільно з ними продавали
свиней, гроші зберігав в люстрі у
квартирі, коли ОСОБА_1 не пустила його в
квартиру, гроші залишилися в неї.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши докази, суд дійшов висновку
про часткове задоволення первісного
позову та відмову у задоволенні
зустрічного позову.

Судом встановлені наступні обставини
та відповідні ним правовідносини.

Сторони спільно проживали однією
сім'єю без реєстрації шлюбі з 1995 року,
початок спільного проживання
сторонами визнаний, проте позивачка
стверджує, що припинили спільне
проживання в січні 2009 року, відповідач
в заяві про збільшення позовних вимог
зазначив, що проживали спільно до 10.01.2011
року, в пояснення в судовому засіданні
від 26.11.2012 року суду пояснив, що спільно
проживали до 09.01.2010 року, тобто
відповідач ОСОБА_2 не надав суду
конкретних пояснень з приводу часу
припинення спільного проживання.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що її
сестра ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2
проживали до Різдва 2009 року.

В постанові про відмову в порушенні
кримінальної справі від 14.01.2011 року
зазначено, що ОСОБА_2 звернувся до
правоохоронних органів з приводу того,
що ОСОБА_1 змінила замки в квартирі
АДРЕСА_1, та 10.01.2011 року не впустила його
в квартиру. В постанові викладені
пояснення ОСОБА_1 про те, що її
співмешканець ОСОБА_2 в квартирі
фактично не проживає, іноді з'являється
та влаштовує сварки, він має квартиру
по АДРЕСА_2 де знаходяться його
речі.(а.с.140)

Інших доказів з цього приводу суду не
надано.

Немає спору про те, що сторони
проживали спільно без реєстрації шлюбу
з 1995 року, однак, факт спільного
проживання чоловіка та жінки без шлюбу
може бути встановлений судом лише з
01.01.2004 року.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21.12.2007 року № 11, при
застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ
майна осіб, які проживають у фактичних
шлюбних відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Згідно із ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст..61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачка ОСОБА_1 не заявила вимоги про
встановлення факту спільного
проживання з відповідачем як жінки та
чоловіка без реєстрації шлюбу, однак, в
позовній заяві про поділ спільно
набутого майна, посилається на цей факт
як на підставу позову. З урахуванням
наданих сторонами доказів. суд вважає
встановленим факт спільного
проживання сторін без реєстрації шлюбу
з 2004 року до 2009 року.

Відповідно до ст.74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлен6о письмовим договором
між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності чоловіка та жінки,
які не перебувають у шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, за
час спільного проживання сторони
придбали автомобіль ВАЗ 21140, д.н. НОМЕР_3,
2004 року випуску, причіп ПФ Фермер, д.н.
НОМЕР_2, 2004 року випуску, про це свідчать
облікові картки приватного АМТ про
реєстрацію даних транспортних засобів
за ОСОБА_2 та свідоцтво про реєстрацію
транспортних засобів.(а.с.4,5,6,25,30)

Відповідач ОСОБА_2 проти факту
придбання автомобіля та причіпа не
заперечив, однак стверджує, що це майно
придбано за позичені кошти в сумі 9000
доларів США у його брата ОСОБА_3. На
підтвердження цього надав суду договір
позики та власноручну розписку про
отримання даної суми грошей від 15.09.2004
року, а також розписку ОСОБА_3 від 25.10.2012
року про повернення суми
позики.(а.с.109,110,112) В цих документах
зазначено, що кошти позичаються для
придбання ОСОБА_2 автомобіля та
причіпа. Позичальник повинен повернути
кошти до 25.10.2012 року та повернув вказану
суму коштів до цієї дати.

Відповідно до ст..ст.58,59 ЦПК України
докази, яки надаються сторонами, мають
бути належними та допустимими.

Позивачка ОСОБА_1 категорично
заперечила проти факту позики коштів
на придбання автомобіля та причіпа,
вважає договір позики та розписки про
отримання та повернення грошей в сумі
9000 грн. фальшивими, такими, що були
складені після її звернення до суду з
позовом про поділ цього майна.

Свідок ОСОБА_3 надав суду неконкретні
та непослідовні покази, які викликають
сумніви в їх правдивості, зокрема, він
суду пояснив, що брат брав в нього 9000
доларів в 2004 році, в жовтні 2012
розрахувався, про позику брат писав
розписку, більше ніякого документу не
складали, про договір позики нічого
невідомо, потім змінив покази та
пояснив, що договір позики був, але в
жовтні 2012 року його знищили. Відповідач
ОСОБА_2 суду пояснив, що договір позики
і розписку писав він власноруч.

Відповідачем суду надані оригінали цих
документів, які розірвані навпіл
(а.с.109,110), а також їх копії, які не
містять видимих слідів розривів.
(а.с.20-21,22).

Судом у справі призначалася
судово-технічна експертиза, згідно з
висновком якої від 19.12.2013 року,
встановити давність складання цих
документів не видається можливим по
причині відсутності зразків
порівняння: оригіналів датованих
документів, в яких в період із вересня
2004 року по лютий 2012 року рукописно
виконані записи синьою пастою
кулькової ручки, такою ж, як і в
досліджених документах.(а.с.175-181)

Відповідачеві ОСОБА_2 було роз'яснено
вимоги ст.144 ЦПК України, а також про
необхідність надання для експертного
дослідження оригіналів документів,
складених ним власноруч за вказаний
період в певній кількості, але не менше
трьох зразків за кожний рік
досліджувального періоду, однак, він
надав лише два документа, яких
виявилося недостатньо для дачі
висновку про дату складання спірних
документів.(а.с.159,165,166)

Зважаючи на викладені обставини, суд
ставиться критично до пояснень
відповідача ОСОБА_2, показів свідка
ОСОБА_3 про позику коштів в сумі 9000 грн.
на придбання сторонами автомобіля та
причіпа та вважає цей факт не
доведеним.

Таким чином, автомобіль ВАЗ 21141 та
причіп ПФ Фермер, які були придбані
сторонами в вересні-жовтні 2004 року є їх
спільним майном.

Сторони не дійшли згоди про вартість
цього майна. Позивачка оцінила
автомобіль в 40000 грн., причіп - 6000 грн.,
документального підтвердження про це
не надала.

Відповідно до звіту № 7 про оцінку
автомобіля від 12.02.2012 року та звіту № 9
від 13.02.2012 року Автомобільної біржі
автомобіль ВАЗ-21140, 2004 року випуску має
вартість 27799,80 грн., причіп ПФ Фермер має
вартість 1173,53 грн.(а.с.23-33) Відповідачем
наданий суду товарний чек № 10 від 25.10.2004
року на причіп Фермер, вартість якого
сплачена в сумі 1630 грн.(а.с.34-35)
Клопотання про призначення
товарознавчої експертизи на предмет
визначення вартості цього майна
сторони не заявляли.

Отже, суд виходить з оцінки
транспортних засобів, яка визначена
оцінювачем автомобільної біржі:
автомобіль - 27799,80 грн., причіп - 1173,53 грн..

Враховуючи факт спільного проживання
сторін однією сім'єю на час придбання
спірного майна, сторони мають право на
половину цього майна кожний. Оскільки
вказане майно не може бути поділено в
натурі, позивачка обрала спосіб
захисту свого права на майно -
стягнення з відповідача половини його
вартості із залишенням майна у
власності відповідача.

Отже, на користь позивачки підлягає
стягненню з відповідача ? частина
вартості автомобіля та причіпа в сумі
14486,67 грн..

Не підлягає задоволенню первісний
позов ОСОБА_1 про поділ металевого
гаража вартістю 6000 грн., виходячи з
наступного.

Позивачкою не надано суду жодного
доказу про придбання металевого
гаража, часу його придбання, набувача
цього майна та його вартість.

Відповідачем факт придбання сторонами
гаража заперечується, при цьому він
суду пояснив, що металевий гараж в 2007
році придбав його брат ОСОБА_6 за 2400 грн.
, який має два автомобіля, гараж був в
розібраному стані, його продавав сусід
ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що в
листопаді 2007 року отримав квартиру і
продавав гараж, пропонував всім
сусідам, ОСОБА_2 купив для брата за 2400
грн., брат інвалід, мав право взяти
місце під гараж. Під час продажу був
присутній ОСОБА_2 та його брат, хто з них
давав гроші за гараж, не пам'ятає.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що в 2007 році брат
запропонував йому купити металевий
гараж, він погодився і привіз гроші в
сумі 2400 грн., гараж був розібраний,
потім його зібрали і встановили по
АДРЕСА_3 машину в цей гараж ставив брат.

Згідно з розпискою від 17.12.2007 року
ОСОБА_7 продав ОСОБА_6 за 2400 грн.
металевий гараж, розміщений між домами
по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2. Свідок ОСОБА_7
суду пояснив, що власноруч розписки не
писав та не розписувався, брати ОСОБА_6
самі написали цю розписку, але факту
продажу гаража ОСОБА_6 та ціну не
заперечив.

З відповіді Бердичівської міської ради
від 10.10.2011 року ОСОБА_6 вбачається, що
останній звертався до міської ради про
встановлення металевого гаража
поблизу житлового будинку, але йому
відмовлено з посиланням на рішення від
08.09.2010 року № 975, яким дозволено
тимчасово встановлювати металеві
гаражі на прибудинкових територіях
лише інвалідам, які отримали
транспортні засоби від органів
соціального забезпечення.(а.с.37)

Отже, аналізуючи зазначені
обставини, суд вважає не доведеним факт
придбання сторонами металевого гаража
у спільну сумісну власність.

Не підлягає задоволенню зустрічний
позов ОСОБА_2 про поділ майна на
загальну суму 49850 грн. та грошей сумі 3000
доларів США, що є еквівалентом 23979 грн. з
наступних підстав.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2
просить поділити майно, яке залишилося
у відповідачки ОСОБА_1, в тому числі
затрати на ремонт у квартирі та
стягнути на його користь 25600 грн. за
половину його вартості.

ОСОБА_1 проти цих вимог заперечила,
мотивуючи тим, що все спільно набуте
майно ОСОБА_2 забрав з квартири після
припинення спільного проживання,
залишивши деякі речі, що подарувала її
сестра. Він зловживав спиртними
напоями, влаштовував дебоші, побив
меблі, сантехніку, двері, люстри, вона
купляла собі все нове, ремонт робився в
2004 році, але після того як він пішов
вона переклеїла шпалери, облицювала
ванну та кухню новою плиткою,
встановила нові вікна, придбала нову
сантехніку та інше.

Згідно з п.24 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007
року до складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, наявне в нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2
не надано суду доказів про наявність
зазначеного їм майна у відповідачки
ОСОБА_1 на день розгляду справи судом.
Вона цей факт заперечила, пояснила, що
спільне майно позивач або забрав або
знищив, нею самостійно придбано нове
майно.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що ОСОБА_2
зловживав спиртним та знищував майно в
квартирі, зокрема в її присутності він
розбив диван, скло в дверях, кухонний
посуд, умивальник в ванній кімнаті,
унітаз, побив плитку на стінах в ванній
та в кухні, ОСОБА_1 сама робила ремонт,
купляла нові шпалери, облицювальну
плитку в ванну та кухню, купляла
сантехніку, встановила
метало-пластикові вікна, міжкімнатні
двері. Також сестра купила нові люстри
в спальню та дитячу кімнату, в кухні
люстри немає, вона встановила
світильники, килими купила нові, все
старе викидалося. В 2004-2005 роках вона
подарувала сестрі стінку в гостинну
кімнату, дві картини, електроплиту
„Бош" та кухонний комбайн „Філіпс".

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що
проживала по сусідству із сторонами,
ОСОБА_2 влаштовував дебоші: побив вікна,
двері, диван люстри. ОСОБА_1 все
переробляла без нього в 2010-2012 роках,
шпалери переклеювала двічі, поміняла
вікна, перештукатурила стіни, купила
новий котел, унітаз, умивальник, бойлер
купила в минулому році, меблі в кухні
нові, пральна машина згоріла, вона
купила нову, холодильник взяла в
кредит.

Свідок ОСОБА_10 дала аналогічні
пояснення щодо поведінки ОСОБА_2 в сім'ї
та знищення ним майна, зокрема: дивана,
двох крісел, люстри, та придбання майна
ОСОБА_1 : сантехніки, бойлера,
холодильника, пральної машини та
ремонту квартири.

Позивачем ОСОБА_2 не надано суду
жодного доказу на підтвердження
наявності майна, яке підлягає поділу,
зокрема, письмових доказів про його
придбання та вартість, товарних чеків,
технічних паспортів на побутову
техніку тощо, а також не було заявлено
про допит свідків.

Отже, вимоги про поділ майна на суму 49850
грн. задоволенню не підлягають.

Щодо коштів в розмірі 3000 доларів США,
про які заявив позивач в зустрічному
позові, які на його думку привласнила
ОСОБА_1 та половину яких він просить з
неї стягнути на свою користь, а вона
відповідно заявила вимоги про
стягнення половини цих коштів з ОСОБА_2,
їхні вимоги задоволенню не підлягають.
Сторонами не доведено, що ці кошти є

(були) в наявності на момент припинення
спільного проживання та чи є вони
об'єктом спільної сумісної власності.

Згідно із свідоцтвом про право
власності на житло від 11.06.2011 року
квартира по АДРЕСА_1, де проживали
сторони, приватизована ОСОБА_1 та сином
ОСОБА_11, їм належить право власності на
квартиру в рівних частках.(а.с.86,87)
Відповідач ОСОБА_2 знявся з реєстрації
в спірній квартирі в 2007 році, квартира
приватизована в 2011 році. З пояснень
сторін ремонт в квартирі проводився в
2004 році, тобто коли квартира не
перебувала у приватній власності
ОСОБА_1. Після ремонту сторони
проживали спільно та спільно
користувалися відремонтованим житлом.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991
року „Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
власності громадян на житловий
будинок" особи, які не є власниками
житлового будинку, мають право на
відшкодування своїх затрат на ремонт
житлового будинку, якщо їх затрати
перевищували покладений на них ст.156 ЖК
обов'язок.

З огляду на ці положення позивач
ОСОБА_2 повинен надати докази про його
затрати на ремонт квартири, яка
перебувала у власності ОСОБА_1, зокрема
кількість затрачених матеріалів, їх
вартість, проте жодного доказу на
придбання будматеріалів, оздоблення
квартири тощо не було надано.
Відповідачка ОСОБА_1 не заперечила, що
ремонт в квартирі дійсно робився в 2004
році, але після припинення спільного
проживання з ОСОБА_2 вона самостійно
робила ремонт у квартирі, встановила
нові вікна, двері, поклеїла нові
шпалери, облицювала новою плиткою
ванну та кухню тощо.

Суд вважає, що позов в цій частині
безпідставний.

Таким чином, судом встановлений факт
спільного проживання сторін без
реєстрації шлюбу з 2004 року по 2009 року,
придбання ними за час спільного
проживання автомобіля ВАЗ 21140 та
причіпа Фермер, які є спільним майном
та перебувають у власності ОСОБА_2,
позивачка ОСОБА_1 має право на грошову
компенсацію половини вартості цього
майна. В решті позов ОСОБА_1 та
зустрічний позов ОСОБА_2 не знайшли
свого підтвердження в судовому
засіданні, тому задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88,212-215 ЦПК
України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільно нажитого майна задовольнити
частково.

Поділити спільно набуте майно,
виділивши на праві власності ОСОБА_2
автомобіль ВАЗ-21140, держ.номер НОМЕР_3,
вартістю 27799,80 грн., причіп ПФ 01 Фермер,
вартістю 1173,53 грн. на загальну суму 28973,33
грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 грошову компенсацію половини
вартості майна в сумі 14486,67 грн..

В решті позовних вимог відмовити
за безпідставністю.

ОСОБА_2 в задоволенні зустрічного
позову відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору в сумі
200,80 грн. та витрати за проведену у
справі експертизу в сумі 2796,80 грн..

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Бердичівський
міськрайонний суд протягом 10 днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Потапова Т.М.