Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/3153/12-ц
Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Кочетова Л.Г.,

суддів Снітка
С.О., Худякова А.М.,

за участю секретаря
Камінної М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
„Приватбанк" до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 02 липня
2013 року, -

в с т а н
о в и л а :

У серпні 2013 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом та в
обгрунтування позовних вимог зазначив,
що між банком та відповідачем 30.01.2008
року був укладений договір № ZRZ0GA00004226,
згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у
сумі 35000.00 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12.00% на рік та кінцевим терміном
повернення кредиту 29.01.2023 року. У
забезпечення виконання зобов"язань,
сторони 30.01.2008 року уклали договір
іпотеки № ZRZ0GA00004226, згідно якого
відповідач надав в іпотеку нерухоме
майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1
обумовленою ціною предмету іпотеки -
252500,00 гривень. Оскільки відповідач не
виконував належним чином зобов"язання,
станом на 17.07.2012 року утворилася
заборгованість в сумі 78370,66 доларів США,
що згідно з курсом НБУ становить 626181,53
гривень. Просив в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
звернути стягнення на вищезазначену
квартиру та виселити відповідача та
інших осіб, які зареєстровані та/або
проживають у квартирі зі зняттям з
реєстраційного обліку у органах УМВС
України.

Заочним рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 02 липня
2013 року, позов задоволено частково -
звернуто стягнення на вказану квартиру
та виселено ОСОБА_1, у решті позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду скасувати,
ухваливши нове -про відмову в
задоволенні позову, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що набрало законної
сили рішення суду, ухвалене з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав.
Крім того, зверненням стягнення на
майно, його позбавлено можливості на
звільнення від штрафних санкції,
порушено житлові права членів його
сім»ї.

Заслухавши доводи осіб, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що між банком та
відповідачем 30.01.2008 року був укладений
договір № ZRZ0GA00004226, згідно якого ОСОБА_1
отримав кредит в сумі 35000.00 доларів США
зі сплатою 12 % відсотків річних за
користування кредитом та кінцевим
терміном повернення 29.01.2023 року (а.с.
14-16).

В забезпечення виконання зобов"язань
за кредитним договором, сторони 30.01.2008
року уклали договір іпотеки № ZRZ0GA00004226,
згідно якого відповідач надав в
іпотеку нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1 з обумовленою ціною предмету
іпотеки - 252500,00 грн. (а.с. 17-18). Пунктом 16.7.1
договору іпотеки передбачено, що банк
має право звернути стягнення на
предмет іпотеки у випадку, якщо в
момент настання термінів виконання
якого-небудь із зобов'язаннь
передбачених кредитом договором, вони
не були виконані.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 33 Закону
України "Про іпотеку" у разі
невиконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

У відповідності до вимог ст. 35 ЗУ "Про
іпотеку" у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцяти денний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до Закону.

У зв»язку з неналежним виконанням
зобов"язань, станом на 17.07.2012 року
утворилася заборгованість в сумі 78370,66
доларів США, що згідно з курсом НБУ
становить 626181,53 грн. (а.с. 7-8).

07.06.2013 року ПАТ «Приватбанк» надіслав
на адресу відповідача
повідомлення-вимогу про повернення
суми кредиту в повному обсязі з усіма
нарахуваннями, в тридцятиденний строк
з дня отримання цієї вимоги. Також,
позивач повідомив відповідача про
прийняття рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки, у разі
невиконання порушеного зобов'язання в
тридцятиденний строк з дня отримання
цієї вимоги та поставив вимогу
добровільно звільнити вказану
квартиру (а.с. 10, 11-13).

Оскільки, вимога позивача про
повернення боргу залишилася без
задоволення, суд першої інстанції
дійшов обгрунтованого висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог щодо звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до положень ст. ст. 39, 40
Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК
України, звернення стягнення на
предмет іпотеки, є підставою для
виселення усіх мешканців, одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки суд за заявою
іпотекодержателя вправі винести
рішення про виселення мешканців, якщо
предметом іпотеки є житловий будинок
або житлове приміщення.

За таких обставин, рішення суду в
частині виселення апелянта,
грунтується на вимогах закону.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК
України, суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо набрали
законної сили рішення суду або ухвала
суду про закриття провадження у справі
у зв'язку з відмовою позивача від
позову або укладенням мирової угоди
сторін, ухвалені або постановлені з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав.

Як вбачається з рішення Корольовського
районного суду м,Житомира від 04 березня
2011 року по справі за позовом ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на майно, виселення та зняття
з реєстраційного обліку (а.с. 142),
підстави позову у вказаних справах є
різними, оскільки є різними суми
заборгованості та періоди, за які
заборгованість утворилася.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що посилання апелянта на
наявність підстав для закриття
провадження у справі, є
необгрунтованим.

Оскільки, відповідач, зареєстрований у
спірній квартирі один (а.с. 66), посилання
на порушення прав інших осіб є
надуманим.

Не може бути взято до уваги посилання
апелянта на позбавлення позивачем,
можливості ОСОБА_1 звільнення від
штрафних санкцій, передбачених
кредитним договором та нарахованих
позивачем у зв»язку з неналежним
виконанням зобов»язань, оскільки
позивач самостійно визначає спосіб
захисту своїх прав. Крім того, у
відповідності до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК
України, розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, лише у
випадку, якщо він значно перевищує
розмір збитків. Проте у даному випадку
розмір пені та штрафів не перевищує
заборгованість за кредитом та
відсотками.

Наведені в апеляційній скарзі доводи,
висновків суду першої інстанції не
спростовують, а тому колегія суддів
приходить до висновку, що підстави для
скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 02 липня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий Судді