Провадження по справі № 2/260/282/2014
06 лютого 2014 року Ленінський
районний суд м.Донецька у складі:
головуючого судді: Бескровної О.Л.
при секретарі: Гладкій Г.В.,
за участю позивача: ОСОБА_1
представника третьої особи: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Служба у
справах дітей Ленінської районної у
м.Донецьку ради про визначення місця
проживання дитини, надання матері
дозволу на тимчасове багаторазове
вивезення малолітньої дитини за межі
Позивач ОСОБА_1 звернулася з
позовом до ОСОБА_3 про визначення місця
проживання дитини, надання матері
дозволу на тимчасове багаторазове
вивезення малолітньої дитини за межі
України, третя особа Служба у справах
дітей Ленінської районної у м.Донецьку
ради, зазначивши наступне. Від шлюбу з
відповідачем, який був розірваний 26
жовтня 2012 року, вона має сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. З кінця липня 2012 року
відповідач не мешкає з нею однією
родиною, проживає в іншому місці,
жодної участі у вихованні дитини не
приймає. У травні поточного року вона
придбала туристичну путівку до
Туреччини, хотіла відпочити разом з
дитиною, однак відповідач не надає
дозволу на вивіз дитини за межі України
і таке рішення нічим не мотивує. З
огляду на викладене, посилаючись на
вимоги ст.ст. 150, 155, 160 СК України,
Постанови Пленуму Верховного суду
України від 12.06.1998 року «Про
застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім»ю України»,
Декларацію прав дитини від 20 листопада
1959 року, просила суд визначити місце
проживання неповнолітньої дитини
ОСОБА_3 за місцем проживання його
матері ОСОБА_1; надати їй дозвіл на
тимчасове багаторазове вивезення
малолітнього сина ОСОБА_3 за межі
України, до досягнення ним віку
шістнадцяти років та на виготовлення
проїзних документів.
У судовому засіданні позивача
ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги у
повному обсязі, надала пояснення
аналогічні тим, що викладені у позові.
Відповідач у судове засідання не
з»явився, про час і місце слухання
справи повідомлений належним чином,
причину своєї відсутності суду не
повідомив, заперечень проти позову не
Представник третьої особи Служби
у справах дітей Ленінської районної у
м.Донецьку ради, ОСОБА_2, у судовому
засіданні вважала вимоги позивача
обґрунтованими, просила суд
постановити рішення згідно діючого
законодавства України.
Зі згоди представника позивача
суд вважає за можливе розглянути
справу у відсутність відповідача та
ухвалити по справі заочне рішення, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
Суд, дослідивши матеріали
цивільної справи, оцінивши докази по
справі в їх сукупності, прийшов до
наступних висновків.
Сторони по справі є батьками
неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
що підтверджується свідоцтвом про його
народження (а.с.4), дитина мешкає разом з
матір»ю, що встановлено із рішення
Ленінського районного суду м.Донецька
від 26 жовтня 2012 року №2/0532/1765/2012 (а.с.5), та
актів обстеження матеріальних умов
робітника ПАО «Норд» від 02.11.2012р. №4, від
13.08.2013р. №5 (а.с.6-7).
Згідно до вимог ст. 141 Сімейного
Кодексу України мати, батько мають
рівні права та обов'язки щодо дитини,
незалежно від того, чи перебували
вони у шлюбі між собою. Згідно зі ст. 155
Сімейного Кодексу України здійснення
батьками своїх прав та виконання
обов'язків мають ґрунтуватися на
повазі до прав дитини та її людської
гідності. Батьківські права не
можуть здійснюватися всупереч
Відповідно до ст. 8 Закону
України «Про охорону дитинства»
кожна дитина має право на рівень
життя, достатній для її фізичного,
інтелектуального, морального,
культурного, духовного і соціального
Судом також встановлено, що мати
дитини - позивач ОСОБА_1 забезпечує
дитині всі необхідні побутові та
інтелектуальні умови для її розвитку,
зокрема у дитини є своя кімната, в якій
обладнано місце для відпочинку,
навчання та ігор, що підтверджено актом
обстеження умов проживання позивача
(а.с. 8) Позивач та відповідач мешкають
окремо, у зв»язку із ухиленням батька
від обов»язків виховувати дитину,
рішенням суду він був зобов»язаний
сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1
до повноліття ОСОБА_3 (а.с.5)

Відповідно до п.2 ч.1 ст.161 СК України
під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов»язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров»я та інші обставини, що
мають істотне значення. Крім того,
згідно Принципу 2 Декларації прав
дитини від 20.11.1959 р. дитині законом та
іншими засобами повинен бути
забезпечений спеціальний захист і
надані можливості та необхідні умови,
що дозволяли б йому розвиватися
фізично, розумово, духовно і у
соціальному відношенні здоровим і
нормальним шляхом в умовах свободи та
гідності, із забезпеченням інтересів
дитини.

Враховуючи вказані норми, а також
вищевказані обставини, суд вважає , що
позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
визначення місце проживання дитини за
місцем проживання матері, є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню. В інтересах дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, необхідно
визначити його місце проживання з
матір'ю ОСОБА_1.

Разом з тим, суд вважає
необґрунтованими вимоги ОСОБА_1 про
надання матері дозволу на тимчасове
багаторазове вивезення малолітньої
дитини за межі України, з огляду на
наступне.

Виходячи з принципу процесуальної
рівності сторін і враховуючи обов'язок
кожної сторони довести ті обставини, на
які вона посилається, суд в судовому
засіданні досліджує кожний доказ,
наданий сторонами на підтвердження
своїх вимог або заперечень, який
відповідає вимогам належності та
допустимості доказів, що відповідає
вимогам п. 27 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 2009
року № 2 "Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції".

У силу ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Так, суд приймає до уваги, що позивач
не надала доказу, що щодо змоги дитини
відвідувати ту чи іншу державу
(багаторазове вивезення дитини) у той
чи інший проміжок часу у
співвідношенні із віком дитини, станом
її здоров»я.

Разом з тим, позивачем в силу ст. 57
ЦПК України не надано суду будь-яких
належних та допустимих доказів про те,
що вона дійсно має намір оздоровити
дитину за кордоном і здійснити виїзд
саме у зазначені періоди і вказані
країни, не зазначено оздоровчих
закладів, що вказує на
необґрунтованість заявлених вимог.

Окрім того, чинним законодавством
передбачено можливість вирішувати
питання про надання дозволу саме на
конкретний виїзд дитини за кордон без
згоди батька (одноразовий), з
визначенням його початку і закінчення.
Інше розуміння змісту нормативних
актів та допустимість неодноразових
виїздів дитини за кордон без згоди
батька на підставі одного рішення суду
є грубим порушенням права одного з
батьків на спілкування з дитиною та на
участь у її вихованні.

Отже, вимога позивача про надання
дозволу на неодноразові виїзди дитини
за кордон фактично обґрунтовується
прагненням ігнорувати інтереси батька,
який проживає окремо від дитини.

Разом з тим, суд критично оцінює
доводи позивача щодо відмови у наданні
дозволу та неявку відповідача до
нотаріуса для вирішення питання про
дозвіл.

Таким чином, суд у задоволенні
частини позовних вимог про надання
дозволу на тимчасове багаторазове
вивезення дитини за межі України, до
досягнення ним шістнадцяти років та на
виготовлення проїзних документів без
згоди батька, відмовляє.

На підставі ст. ст. 141, 155, 161; ст. 8
Закону України «Про охорону
дитинства», п. 27 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 2009
року № 2 "Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції", керуючись ст.
ст. ст. 10,60, 209, 212-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа
Служба у справах дітей Ленінської
районної у м.Донецьку ради про
визначення місця проживання дитини,
надання матері дозволу на тимчасове
багаторазове вивезення малолітньої
дитини за межі України, задовольнити
частково.

Визначити місце проживання
неповнолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, з його матір'ю
ОСОБА_1.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про надання дозволу на тимчасове
багаторазове вивезення дитини за межі
України, до досягнення ним шістнадцяти
років та на виготовлення проїзних
документів без згоди батька -
ВІДМОВИТИ.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції в 10-денний строк з дня
проголошення рішення.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідачів,
поданою протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя:

06.02.2014