АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/273/14 Справа №
інстанції - Демидова С.О. Доповідач
- Романюк М.М.Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого
Романюк М. М.,

суддів
Петренко І. О., Котушенко С.П.

при секретарі
Солод О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
на рішення Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 01 серпня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк", 3-я особа: нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання частково недійсним
кредитного договору та визнання
недійсним договору іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом 09 вересня 2009
року. В обґрунтування заявлених та
уточнених вимог посилався на те, що з
лютого 2006 року він проживав однією
сім'єю та підтримував фактичні шлюбні
відносини з відповідачем ОСОБА_3, 03
листопада 2006 року шлюб між ними був
зареєстрований. Надалі йому стало
відомо, що 12 квітня 2006 року між ОСОБА_3
та АКБ "Укрсоцбанк" було укладено
договір кредиту № 1632, відповідно до
п.1.1. якого, останній надав ОСОБА_3
кредит у розмірі 1 100 000 доларів США зі
сплатою 12 % річних з кінцевим терміном
повернення 11 квітня 2013 року. Для
забезпечення зобов'язань за вказаним
кредитним договором, між відповідачами
було також укладено договір іпотеки
нерухомого майна - нежитлового
приміщення, що розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, прим. НОМЕР_1. Проте про жоден з
цих правочинів він не був повідомлений
і своєї згоди на їх укладення не давав.
Вважає, що укладення кредитного
договору між ОСОБА_3 та АКБ "Укрсоцбанк"
по суті є розпорядженням спільною
сумісною власністю, оскільки
відповідно до умов кредитного договору
та ст.1054 ЦК України, окрім набуття
грошових коштів, зазначена угода
передбачає сплату відсотків за
користування грошовими коштами, які
сплачуються саме за рахунок сімейного
бюджету позивача та відповідача
ОСОБА_3, а отже є їх спільною сумісною
власністю. З урахуванням викладеного
просив визнати недійсним договір
кредиту в частині нарахування
відсотків, пені та штрафних санкцій,
визнати недійсним договір іпотеки та
скасувати запис в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна та в Державному реєстрі іпотек.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 06 листопада
2009 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 26 квітня 2010 року, позов було
задоволено.

Ухвалою Верховного суду України від 10
листопада 2010 року рішення Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська від
06 листопада 2009 року та ухвала
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 26 квітня 2010 року скасовані,
справа передана на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 16 травня 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 19 вересня 2012 року, позов
було задоволено.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 березня 2013
року рішення Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 16 травня 2012 року
та ухвала апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19
вересня 2012 року скасовані та справа
передана на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 01 серпня 2013 року
позовні вимоги задоволено в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ
"Укрсоцбанк" посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів, дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ст. ст. 213, 214 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що зазначеним вимогам рішення
суду першої інстанцій не відповідає з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 квітня 2006 року
між ОСОБА_3 та АКБ "Укрсоцбанк"
було укладено договір кредиту №1632,
відповідно до п.1.1. якого, останній
надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 1 100 000,00
доларів США зі сплатою 12 відсотків
річних з кінцевим терміном повернення
НОМЕР_1 квітня 2013 року.

Для забезпечення зобов'язань за
вказаним кредитним договором, 12 квітня
2006 року між відповідачами було
також укладено договір іпотеки
нерухомого майна - нежитлового
приміщення НОМЕР_1, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_3
на праві приватної власності на
підставі свідоцтва, виданого
виконавчим комітетом Бабушкінської
районної ради м.Дніпропетровська 5
квітня 2006 року на підставі рішення
виконавчого комітету Бабушкінської
районної ради м.Дніпропетровська від 17
березня 2006 року №242 та зареєстрованого
в бюро технічної інвентаризації 5
квітня 2006 року.

03 листопада 2006 року зареєстровано шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 22 липня 2009 року,
яке набрало законної сили, встановлено
факт проживання однією сім'єю без
шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у період з
лютого 2006 року до 3 листопада 2006 року.

Задовольняючи позовні вимоги про
визнання недійсним договору кредиту в
частині нарахування відсотків, пені та
штрафних санкцій, визнання недійсним
договору іпотеки та скасування запису
в Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна та в
Державному реєстрі іпотек суд першої
інстанції виходив з того, що спірне
приміщення, що є предметом іпотеки,
було придбано позивачем та
відповідачем ОСОБА_3 під час проживання
однією сім'єю, тобто є спільним майном,
а тому укладання договору іпотеки без
згоди позивача є підставою для
визнання договору іпотеки недійсним.

З даним висновком судова колегія не
погоджується виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ст.74 СК
України, якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року НОМЕР_1 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" роз'яснено:
під час застосування ст.74 СК України,
яка регулює поділ майна осіб, що
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно врахувати,
що правило зазначеної норми
поширюється на випадки, коли чоловік та
жінка не перебувають у будь-якому
іншому шлюбі й між ними склалися
усталені відносини, що притаманні
подружжю.

Керуючись ст.61 ЦПК України, суд виходив
із того, що рішенням Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська від
22 липня 2009 року установлено факт
проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 у період з лютого 2006 року до 3
листопада 2006 року, і це рішення має
преюдиціальне значення для визнання
майна, яке є предметом іпотеки,
спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

Однак, такий висновок суперечить
положенням ч.3 ст.61 ЦПК України,
відповідно до яких обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Оскільки іпотекодавець - АКБ
"Укрсоцбанк" - у розгляді вказаної
справи участі не приймав, то він має
право заперечувати достовірність
таких обставин.

Крім того, суд першої інстанції не
надав належної оцінки заяві ОСОБА_3, в
якій при укладенні спірного договору
іпотеки вона зазначила, що заставне
майно є її особистою приватною
власністю (т.1 а.с.185).

Також, суд першої інстанції не звернув
уваги на те, що власником спірного
приміщення, яке є предметом іпотеки,
ОСОБА_3 була ще у січні 2006 року. Рішенням
виконкому Бабушкінської районної ради
№242 від 17 березня 2006 року було
затверджено нежиле офіс-приміщення за
фактично розділеним на два окремих
об'єкти нерухомості: приміщення за
НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 та НОМЕР_1 АДРЕСА_1, а у
квітні 2006 року відбулася лише
реєстрація зазначених приміщень у
відповідності з рішенням виконкому та
приведення технічної документації у
відповідність з фактичними даними.

З урахуванням вищезазначеного та
приймаючи до уваги, що на час укладання
спірного договору іпотеки позивач
перебував у іншому шлюбі, який було
розірвано 30 серпня 2006 року, висновок
суду про те, що предметом договору
іпотеки № 276 є спільне сумісне майно
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є помилковим.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, установлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Виходячи зі змісту зазначеної норми
предметом кредитного договору є
грошові кошти, а кредитодавцем
фінансова установа.

Таким чином, у розумінні ч. 1 ст. 1054 ЦК
України кредитом є надання коштів у
позику, що є одним із видів фінансової
послуги.

Застосовуючи до правовідносин сторін
положення ст. 65 СК України, суди не
звернули уваги на те, що ця норма
регулює відносини, які стосуються
розпорядження майном, що є в спільній
сумісній власності подружжя, і не
стосуються права одного із подружжя на
укладення цивільно-правових угод щодо
набуття майна, зокрема на отримання
кредиту, оскільки сам по собі кредитний
договір є угодою про отримання у
власність грошових коштів і не створює
обов'язків для ОСОБА_2, а лише для
ОСОБА_3, як сторони договору.

За змістом ст. ст. 572, 575, 578 ЦК України
іпотека є видом забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки. Майно, що є у спільній
власності, може бути передане у заставу
лише за згодою усіх співвласників.

За положеннями ст.65 Сімейного кодексу
України дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою. При
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена. Договір, укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.

З урахуванням вищезазначеного судова
колегія дійшла до висновку, що рішення
суду підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.307, 309 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк" -
задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 01 серпня 2013 року
- скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк" про визнання
частково недійсним кредитного
договору та визнання недійсним
договору іпотеки - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: