АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц-796/2915/2014 Головуючий у 1-й
інстанції: П'ятничук І.В.
Доповідач Кравець В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі -
Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) Рясько Віти Олексіївни
на рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 11 грудня 2012 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Київської
міської державної адміністрації про
відшкодування матеріальної та
моральної (немайнової) шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2
звернулись до суду з позовом до
Київської міської державної
адміністрації про відшкодування
майнової та моральної (немайнової)
шкоди. Зазначали, що вони є власниками
квартир у будинку АДРЕСА_1.

Згідно п. 5 розпорядження КМДА від 29
квітня 1998 року № 964 «Про залучення
інвесторів до переобладнання горищ
будинків та зміни дахів на мансардні
поверхи в м. Києві» ОСОБА_6 надано право
виступати інвестором із
переобладнання горища на мансардний
поверх у будинку АДРЕСА_1. 29 травня 1998
року між комунальним підприємством
житлового господарства Радянського
району м. Києва за дорученням
Радянської районної державної
адміністрації м. Києва та ОСОБА_6.
укладено інвестиційний контракт № 4/1,
предметом якого є переобладнання
горища будинку на мансарду за кошти
інвестора. 7 червня 2001 року управлінням
державного архітектурно-будівельного
контролю м. Києва на підставі
розпорядження КМДА № 964 видано
комунальному підприємству житлового
господарства Радянського району м.
Києва дозвіл № 862-Рд/р на виконання
будівельних робіт з переобладнання
горища у будинку АДРЕСА_1 на мансардний
поверх відповідно до затвердженого
проекту. Посилаючись на те, що
інвестиційний контракт укладений та
дозвіл на виконання будівельних робіт
виданий без погодження з мешканцями
будинку, які після приватизації
квартир є співвласниками допоміжних
приміщень будинку, просили позов
задовольнити.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 11 грудня 2012 року позов
задоволено частково. Стягнуто з
Київської міської державної
адміністрації на користь ОСОБА_2 61929
грн. 10 коп. у відшкодування завданої
майнової шкоди, 5000 грн. відшкодування
завданої моральної (немайнової) шкоди.
Стягнуто з Київської міської державної
адміністрації на користь ОСОБА_3 110580
грн. 10 коп. у відшкодування завданої
майнової шкоди, 5000 грн. відшкодування
завданої моральної (немайнової) шкоди,
1213 грн. 10 коп. судового збору. Стягнуто з
Київської міської державної
адміністрації на користь ОСОБА_4 116922
грн. 28 коп. у відшкодування завданої
майнової шкоди, 5000 грн. відшкодування
завданої моральної (немайнової) шкоди.
Стягнуто з Київської міської державної
адміністрації на користь ОСОБА_5 40806
грн. 80 коп. у відшкодування завданої
майнової шкоди, 5000 грн. у відшкодування
завданої моральної (немайнової) шкоди.

У решті заявлених позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник відповідача подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позову в повному
обсязі, посилаючись на те, що висновки
суду не відповідають обставинам справи
та наявним в матеріалах справи доказам.

Зазначає, що в порушення норм
процесуального права, суд, прийнявши до
розгляду уточнені позовні вимоги, не
звернув уваги, що позивачами змінено і
предмет і підстави позову. Посилаючись
на недоведеність позивачами факту
заподіяння їм моральної шкоди, вказав
на незаконність рішення в цій частині.

В судовому засіданні апелянт скаргу
підтримав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав:

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що в
силу вимог ст.. 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» позивачі, як власники квартир,
набули право власності і на відповідну
частину нежитлових (допоміжних)
приміщень будинку АДРЕСА_1, зокрема,
горища цього будинку, а Київська міська
державна адміністрація, прийнявши

Розпорядження № 964 від 29 квітня 1998 року
про залучення інвестора до
переобладнання горища цього будинку,
вчинила дії, направлені на порушення
прав власності та позбавлення права
власності позивачів на об'єкт
нерухомого майна, оскільки саме це
розпорядження стало підставою для
укладення в подальшому інвестиційного
контракту № 4/1, отримання інвестором
усього обсягу дозвільної документації
на будівництво. Обґрунтування суд
базував також на рішенні Європейського
суду з прав людини від 10 лютого 2011 року,
зазначивши, що у цьому рішенні дана
оцінка зазначеному розпорядженню
відповідача як такому, що становить
втручання у право заявників володіти
своїм майном.

Висновок суду в цій частині відповідає
обставинам справи та вимогам закону.

Справа судами розглядалася
неодноразово.

Судами встановлено, що позивачі на
підставі відповідних
правовстановлюючих документів є
власниками квартир у будинку АДРЕСА_1, а
саме: ОСОБА_3 - 57/100 частин квартири
НОМЕР_1; ОСОБА_4 - квартири НОМЕР_2; ОСОБА_5
- 1/3 частини квартири НОМЕР_3; ОСОБА_2 - 1/3
частин квартири НОМЕР_4, розташованих у
цьому будинку.

29 квітня 1998 року Київська міська
державна адміністрація прийняла
розпорядження № 964, яким надала право
фізичній особі - гр. ОСОБА_6 стати
інвестором з переобладнання горища в
будинку АДРЕСА_1 для розміщення житла
за умови отримання згоди мешканців
будинку, ремонту сходових прорізів та
вхідних дверей (т. 1, а. с. 22).

29 травня 1998 року Радянська районна у м.
Києві державна адміністрація на
підставі указаного розпорядження
Київської міської державної
адміністрації уклала з гр. ОСОБА_6
інвестиційний контракт, за яким горище
було визначено об'єктом здійснення
інвестицій громадянкою ОСОБА_6 (п. 4.1.
Інвестиційного контракту). Згодом
стороною цього контракту (другим
інвестором) стала гр. ОСОБА_8

26 грудня 2002 року Шевченківська районна
у м. Києві рада рішенням № 521 надала
інвесторам право власності на
реконструйовані та новостворені
приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачі звернулися за захистом свого
порушеного права до суду, однак,
рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 29 січня 2003 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 14 квітня
2003 року, у задоволенні їх позову про
припинення інвестиційної діяльності,
визнання недійсним розпорядження КМДА
від 29.04.1998 року та ін. було відмовлено, у
зв'язку з чим позивачі звернулися до
Європейського суду з прав людини зі
скаргою за п. 1 статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод та ст.. 1 Першого протоколу до
Конвенції.

Рішенням Європейського суду з прав
людини від 10 лютого 2011 року у справі
№4909/04 за скаргою ОСОБА_3 та ін. проти
України встановлено, що у заявники
ОСОБА_3 та ін. були незаконно позбавлені
свого майна. Європейський суд
констатував порушення ст.. 1 Першого
протоколу до Конвенції в зв'язку з тим,
що, по-перше, інвестиційний договір
становив втручання у право заявників.
Передбачене вказаним положенням, та
його укладення без попередньої згоди
співвласників будинку або
попереднього вирішення цього питання в
суді було здійснено не у відповідності
з законом та, по-друге, не було чіткої
законодавчої підстави для припинення
права заявників на частку спірного
горища будинку.

Рішення місцевого органу влади щодо
укладення контракту на реконструкцію
горища третьою особою становило
втручання у право заявників володіти
своїм майном у значенні першого
речення зазначеної статті (п. 41
Рішення). Беручи до уваги зазначені
вище висновки, що із самого початку
заявники мали право на частку
власності на горище, суд встановив той
факт, що після переобладнання горища
під мансардний поверх, який було
передано інвесторам, заявники втратили
своє майно.

Отже, суд визнав, що заявників
позбавили їхнього майна незаконно (п. 53
Рішення).

Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу
України держава забезпечує рівний
захист прав усіх суб'єктів права
власності. Власник, права якого
порушені, має право на відшкодування
завданої йому майнової та моральної
шкоди.

Право на відшкодування майнової шкоди
виникає в результаті перетворення
правовідносин: якщо майно неможливо
витребувати і якщо право власності не
можна захистити іншими способами,
правовідносини власності в силу
вказівки закону перетворюються в
зобов'язальні, в межах яких право
власності не захищається (в
цивільно-правовому розумінні захисту
права), а лише покладається на особу
обов'язок відшкодувати власникові,
який безповоротно втратив право
власності на річ, майнову шкоду.

Таким чином, враховуючи, що протягом
часу розгляду справи інвесторами
фактично було завершено будівельні
роботи, та, як наслідок - створено нові
об'єкти права власності, суд вірно
вважав обґрунтованим обраний
позивачами спосіб захисту їх
порушеного права у вигляді
відшкодування на їх користь майнової
шкоди, що являє собою компенсацію
вартості майна, яке незаконно вибуло з
їх володіння внаслідок рішення
відповідача.

Спосіб та розрахунок розміру
матеріальної шкоди визначений судом
формулою, запропонованою позивачами,
виходячи з часток квартир, які
належать останнім на праві власності.

Погоджується колегія суддів і з
підставами для відшкодування
моральної шкоди, проте, розміри
моральної шкоди, що стягується на
користь позивачів, є завищеними, а тому,
виходячи із засад розумності та
справедливості , колегія дійшла
висновку про зменшення її розміру до 1000
грн. та зміни рішення в цій частині.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги в тій частині, що
позивачами по справі були змінені
підстава та предмет позову, оскільки
останні скористалися своїм правом до
початку розгляду справи по суті в
результаті перетворення
правовідносин, так як майно неможливо
витребувати і право власності не
можна захистити іншими способами.

Таким чином встановлено, що в частині
стягнення майнової шкоди суд повно та
всебічно з'ясував обставини справи, дав
їм належну правову оцінку, тому підстав
до скасування рішення в тій частині
колегія судів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 309, 316 ЦПК
України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) Рясько Віти Олексіївни -
задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 11 грудня 2012 року в частині
стягнення з Київської міської
державної адміністрації на користь
ОСОБА_2 5000 грн. у відшкодування
моральної шкоди, на користь ОСОБА_3 5000
грн. у відшкодування моральної шкоди,
на користь ОСОБА_4 5000 грн. у
відшкодування моральної шкоди, на
користь ОСОБА_5 5000 грн. у відшкодування
моральної шкоди - змінити, зменшивши
розмір стягнутої моральної шкоди з
Київської міської державної
адміністрації на користь ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з 5000 грн. до 1000
грн. на кожного.

В іншій частині рішення залишити без
зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено протягом двадцяти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги до цього суду.

Головуючий
Судді