АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 216/2204/13-ц 22-ц/774/109/К/14
Справа № 216/2204/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/109/К/14
Категорія - 19 (ІІІ)
Доповідач - Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

Іменем України

19 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Зубакової В.П.,
Соколан Н.О.,

при секретарі - Бевзі М.О.,

за участі представника позивача
ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Централь-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 20 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
розпискою та за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання
договору купівлі-продажу обладнання
автономного опалення, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 з позовом про
стягнення боргу за розпискою. В
позовній заяві ОСОБА_4 просив стягнути
з відповідача на його користь борг за
розпискою в розмірі 31972,00., 3% річних у
розмірі 1962,33 грн., суму пені з
урахуванням подвійної облікової
ставки НБУ в розмірі 8584,70 грн., суму
боргу з урахуванням індексу інфляції в
розмірі 31492,42 грн., а також судовий збір
в розмірі 740,11 грн.

ОСОБА_3 в свою чергу звернувся до суду
із зустрічним позовом до ОСОБА_4, в
якому просив розірвати договір
купівлі-продажу обладнання
автономного опалення, стягнути з
ОСОБА_4 на його користь кошти сплачені
за договором в розмірі 8150,00 грн., а також
судовий збір в розмірі 81,50 грн.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 20
листопада 2013 року вимоги первісного
позову задоволено частково. Зокрема,
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
грошові кошти з невиконання
зобов'язань в розмірі 31972,00 грн., 3%
річних згідно ч. 2, ст. 625 ЦК України в
розмірі 1962,33 грн., інфляційні витрати
згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі
479,58 грн., пеню в розмірі 391,83 грн., в
задоволенні решти вимог первісної
позовної заяви відмовлено. В
задоволенні зустрічного позову
відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 поставив
питання про скасування вказаного
рішення та ухвалення нового рішення,
яким розірвати договір купівлі-продажу
обладнання автономного опалення
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та
визначити спосіб у який має бути
повернуте обладнання автономного
опалення.

Так, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі
зазначив, що оскаржуване рішення є
незаконним та необґрунтованим.
Зокрема, в матеріалах справи відсутній
оригінал розписки, на яку суд
посилається як на основний доказ у
справі, при цьому цей документ не був
витребуваний судом.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи 22.04.2008 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (дружиною ОСОБА_3) було
укладено попередній договір про
укладення договору купівлі-продажу
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1. На підставі зазначеної угоди,
між гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було досягнуто
усної домовленості про те, що ОСОБА_4, як
майбутній власник зазначеного житла,
може демонтувати старе обладнання
опалення, та встановити нове. Протягом
червеня-листопада 2008 року, ОСОБА_4 за
власні кошти здійснив демонтаж старого
обладнання опалення у квартирі,
розташованій за адресою: АДРЕСА_1.
Придбав та встановив нове обладнання
опалення, що підтверджується
квитанціями про придбання обладнання
(а.с.13); Договором про надання послуг від
08.06.2008р. (а.с.14-16); Актом прийому в
експлуатацію робіт по встановленню
лічильників від 04.11.2008 року (а.с.17); Актом
прийому в експлуатацію газифікованого
об'єкта від 04.11.2008 року (а.с.18).

Згодом родина ОСОБА_5 відмовила ОСОБА_4
у продажі вищезазначеної квартири,
повернувши аванс, отриманий за
попереднім договором.

Оскільки ОСОБА_4, за власні кошти
поліпшив житлові умови у квартирі, яка
належить родині ОСОБА_5, ОСОБА_3
зобов'язався повернути ОСОБА_4,
протягом року, тобто в строк до 15.06.2011
року 4 000,00 дол. США, про що власноруч
склав розписку. До теперішнього часу
кошти не повернуто.

Судом помилково не прийнято до уваги
доводи ОСОБА_3 про часткове виконання
зобов'язань, а саме сплату ОСОБА_4 - 1 000
дол. США, оскільки в матеріалах справи є
оригінал розписки від 04.10.2012 року, який
на підставі ст. 59 ЦПК України є
допустимим доказом.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, у відповідності до п.1 ч.2
ст.11 ЦК України, є договори та інші
правочини.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу.

Задовольняючи частково вимоги
первісного позову, суд першої
інстанції керувався вимогами ст. 625 ЦПК
України та виходив з того, що ОСОБА_3
було порушено взяте ним на себе грошове
зобов'язання.

Так, колегія суддів не погоджується з
розміром стягнутої суми
заборгованості за невиконання
зобов'язань в розмірі 31972,00 грн.,
оскільки відповідачем в судовому
засіданні було надано оригінал
розписки 14.10.2012 року (а.с.122), згідно якої
ОСОБА_3 було повернуто частину коштів
за борговою розпискою, написаною
ОСОБА_3 в 2010 році (а.с.8).

Таким чином, згідно розписки 2010 року
ОСОБА_3 зобов'язався сплатити на
користь ОСОБА_4 4000,00 дол. США, при цьому
згідно розписки від 14.10.2012 року ним було
частково виконано взяте на себе
грошове зобов'язання, зокрема сплачено
на користь позивача за первісним
позовом 1000,00 дол. США, отже неповернутою
сумою коштів залишилось 3000,00 дол. США,
що за курсом НБУ у гривневому
еквіваленті станом на момент подачі
позову, тобто на 26.03.2013 року складала -
23797,00 грн. У зв'язку з чим колегія суддів
прийшла до висновку про необхідність
зміни рішення суду в цій частині,
зменшивши суму стягнутих коштів за
невиконання зобов'язань з 31972,00 грн. до
23979,00 грн.

Крім того, за порушення грошового
зобов'язання ст.625 ЦК України
передбачена відповідальність
боржника. Так, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції, а також три процента
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Колегія суддів вважає помилковим
висновок суду щодо необхідності
стягнення на користь ОСОБА_4 суми боргу
з урахуванням індексу інфляції,
оскільки у відповідності до п. 18
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року за
змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК інфляційне
нарахування на суму боргу за порушення
боржником грошового зобов'язання,
вираженого в національній валюті,
полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат кредитора від знецінення
грошових коштів унаслідок інфляційних
процесів та отриманні компенсації
(плати) від боржника за неправомірне
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. Відтак, колегія суддів
вважає за необхідне скасувати рішення
в цій частині та ухвалити нове рішення
щодо відмови в задоволенні позовних
вимог в цій частині.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 в
частині стягнення 3% річних за
користування коштами та пені за
несвоєчасність виконання грошового
зобов'язання суд керувався вимогам ст.
625 ЦПК України та виходив з того, що
ОСОБА_3 належним чином грошове
зобов'язання не виконав.

Згідно частини 1 статті 549 ЦК України,
неустойкою (… пенею) є грошова сума або
інше майно, які боржник повинен
передати кредиторові у разі порушення
боржником зобовязання.

Частина третя цієї норми встановлює, що
пеня обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасного виконання грошового
зобовязання за кожен день прострочення
виконання.

Пунктом 1 ч.2 ст.258 ЦК України
передбачено, що до вимог про стягнення
пені встановлюється позовна давність в
один рік.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду. Проте, оскільки судом
вираховано суму до стягнення без
урахування суми коштів, що були
повернуті позивачеві відповідачем,
колегія суддів вважає за необхідне
змінити рішення в цій частині,
зменшивши суму коштів, що підлягає
стягненню з 1962,33 грн. - 3% річних та 4769,52
грн. - пеня за несвоєчасність виконання
грошового зобов'язання до відповідно -
1597,07 грн. (340,96 грн.+ 1256,11 грн.) - 3% річних та
4227,53 грн. (2522,72 грн.+1704,81 грн.) - пеня за
несвоєчасність виконання грошового
зобов'язання.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні
зустрічних позовних вимог, суд виходив
з того, що позовні вимоги первісного та
зустрічного позову є взаємовиключними.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду.

Крім того, ст.88 ЦПК України
передбачено, що при частковому
задоволенні позову судові витрати
присуджуються позивачеві пропорційно
до розміру задоволених вимог, а
відповідачеві пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, проте вважає що суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку щодо розміру судового збору,
що підлягає стягненню з відповідача, у
зв'язку з чим вважає за необхідне
змінити рішення в цій частині,
зменшивши суму стягнутого судового
збору з 391,83 грн. до 285,39 грн.

В решті рішення відповідає вимогам
норм процесуального та матеріального
права.

Керуючись ст. ст. 303, 307,ст.309, 313-315 ЦПК
України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 20 листопада 2013
року в частині задоволення позовних
вимог про стягнення інфляційних витрат
скасувати, ухвалити в цій частині нове
рішення про відмову в задоволенні цих
позовних вимог.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 20 листопада 2013
року в частині розміру стягнутої
загальної суми заборгованості в тому
числі розміру грошових коштів за
невиконання зобов'язання, 3% річних та
розміру пені та розміру судових витрат
змінити, зменшивши ці розміри
відповідно з 39575,26 грн. до 28832,88 грн., з
31972,00 грн. до 23979,00 грн., з 1962,33 до 1597,07 грн.,
з 4769,52 грн. до 4227,53 грн., з 391,83 грн. до 285,39
грн.

В решті рішення суду зменшити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: