АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/188/2014
Головуючий в І інстанції
Ратушна В.О. Категорія 19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справах
апеляційного суду Херсонської області
в складі:

Головуючого:Колісниченка
А.Г.,суддів:Капітан І.А., Вадзінського
П.О.,при секретарі:Благовещенській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Дніпровського
районного суду м. Херсона від 06.11.2013
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: приватний
нотаріус Херсонського міського округу
ОСОБА_8, про визнання договорів позики
удаваними правочинами та виконавчі
написи такими, що не підлягають
виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дніпровського суду м. Херсона
від 06.11.2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_5 відмовлено за необгрунтовністю.

Не погодившись з таким рішенням суду
ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій
зазначає, що відмовляючи у задоволенні
позову суд першої інстанції вказав, що
оскаржувальні договори позики
укладались не позивачкою, а її
чоловіком - відповідачем ОСОБА_6, тому
суд не приймає до уваги, що вказані
договори позики якимось чином
пов'язані з основним зобов'язанням
купівлі-продажу комплексу. Однак, судом
першої інстанції не в повному обсязі
були досліджені матеріали справи,
оскільки предметом договору
купівлі-продажу між сторонами був не
комплекс, а корпоративні права ЗАТ
«Херсонснаббетон», які були придбані
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за спільні кошти
подружжя та належить їм на праві
спільної сумісної власності подружжя.
Крім того, судом першої інстанції
безпідставно не були прийняті до уваги
показання свідка ОСОБА_9, який
підтвердив той факт, що вони разом з
відповідачем ОСОБА_7 були засновниками
ЗАТ «Херсонснаббетон» і разом приймали
рішення про продаж вказаного
товариства подружжю ОСОБА_6. А також, що
ОСОБА_7 не мав наміру надавати ОСОБА_6
гроші в борг, адже не мав їх, а лише
уклав ці угоди, щоб уникнути офіційного
оформлення документів. Цей же факт було
підтверджено й показаннями свідка
ОСОБА_11, як директора ЗАТ
«Херсонснаббетон». На підставі чого,
просила рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким її
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

ОСОБА_5, у судовому засіданні на
задоволенні апеляції наполягала, з
підстав зазначених у скарзі.

Представниця ОСОБА_7 - ОСОБА_12, у
судовому засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечувала,
вважаючи рішення суду законним та
обґрунтованим.

Інші учасники процесу до суду не
з'явилися, про причини неявки не
повідомили, заяви про розгляд справи за
їх відсутності не подали. За таких
обставин, колегія суддів, вважає за
можливе розглянути справу без їх
участі на підставі ч. 2ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, учасників
процесу, які з'явились до суду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, у визначених
цивільно-процесуальним законом межах,
колегія суддів вважає, що скарга
задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що
10.11.2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були
укладені договори позики, відповідно
до яких ОСОБА_6 позичив у ОСОБА_7 гроші у
сумі 144 000 грн. зі строком повернення до
20.12.2011 року, 144 000 грн. зі строком
повернення до 23.01.2012 року та 148 000 грн.
зі строком повернення 01.03.2012 року.
Вказані договори посвідчені
нотаріально.

Як вбачається з текстів вищевказаних
договорів позики позичальник отримав
грошові кошти у повному обсязі до
підписання договору, а сторони
засвідчили , що укладені договори
відповідають дійсним намірам сторін
(а.с.24-28). Також вбачається, що укладені
між сторонами договори позики
виконувались (а.с.28-29), а окрім того на
час укладення оспорюваних договорів
вже існував договір купівлі-продажу
цінних паперів № Б/2241/091111/12, згідно з
яким ОСОБА_6 придбала цінні папери ЗАТ
«Херсонзалізобетон».

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
про визнання договорів позики
удаваними, позивачка посилалась на те,
що укладаючи ці договори сторони
фактично мали на увазі купівлю-продаж
акцій ЗАТ «Херсонзалізобетон», однак
належними та допустимими, у даних
правовідносинах, доказами такі
посилання не підтверджені. Тому
колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про
необґрунтованість позовних вимог
ОСОБА_5 та відмову у їх задоволенні.

Доводи апелянтки колегією
перевірені та до уваги не приймаються,
як такі, що не спростовують висновків
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а
рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 06.11.2013 року залишити без
змін.

Ухвала може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: