АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.

секретаря: Лисак О.А.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2,
представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 28 листопада 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА :

В квітні 2013 року позивачка ОСОБА_4
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення боргу за договором
позики.

Посилалася на те, що 06 квітня 2009 року
ОСОБА_2 позичив у неї гроші в сумі 8000
доларів США, про що написав власноручно
розписку. Договором позики не було
встановлено строк повернення коштів,
вони з відповідачем домовились, що
позика повинна бути повернута на першу
її вимогу.

Також вказувала на те, що вона
звернулась до відповідача з вимогою
про повернення позики, однак він її
вимогу проігнорував, а 19 лютого 2013 року
вона направила йому письмову вимогу
поштою, однак до даного часу відповідач
борг не повернув.

Просила стягнути з відповідача ОСОБА_2
на її користь борг в сумі 63 944 грн.
(згідно офіційного курсу НБУ (100 доларів
США = 799,30 грн.) 8000 доларів США
еквівалентно сумі 63944 грн.), понесені
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 639 грн. 44 коп..

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 28 листопада 2013 року
позов задоволено.

________________________________________________________________________
_____

22ц-105/14 р.
Головуючий у 1-й інстанції
Кирилюк Л.К.

Категорія: 19/27
Доповідач Литвинюк І.М.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
борг за договором позики в сумі 63 944
грн., що еквівалентно сумі 8 000 доларів
США.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

На рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 28 листопада 2013 року
відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду і постановити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Апелянт вважає, що рішення суду
першої інстанції постановлено без
з'ясування всіх обставин, які мають
значення по справі, та з порушенням
норм матеріального та процесуального
права і тому є незаконним.

Посилається на те, що судом першої
інстанції безпідставно не долучено до
справи диск із записом його розмови з
ОСОБА_4, з якої вбачається, що остання
повністю визнає факт повернення ним їй
грошей в розмірі, що значно перевищує
суму боргу. Крім того, вимога про
повернення боргу йому пред»явлена не
була, а тому суд, задовольняючи позов,
порушив вимоги ст.1049 ЦК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,
суд виходив з того, що на підтвердження
вимог позивачкою надано власноручно
написану розписку, а ОСОБА_2,
заперечуючи отримання ним коштів у
позивачки в сумі 8000 доларів США, не
оспорив цей договір на тій підставі, що
кошти ним не були отримані.

Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

За правилами, встановленими ст. 526 ЦК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Судом першої інстанції та матеріалами
справи встановлено, що між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 виникло грошове зобов'язання,
яке підтверджується власноруч
написаною ОСОБА_2 розпискою.

Відповідно до ч. 2 ст.1049 ЦК України
позика має бути повернута
позичальником протягом 30 днів від дня
пред'явлення вимоги про це.

Як вбачається з матеріалів справи, на
ім'я ОСОБА_2 була направлена пропозиція
про повернення позики, що відповідно до
опису листа було направлено на його
почтову адресу.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до правильного висновку щодо
необхідності задоволення позовних
вимог позивачки ОСОБА_4 та стягнення з
ОСОБА_2 на її користь боргу по розписці
в розмірі 63 944 грн., що еквівалентно 8000
дол. США.

Такий висновок суду ґрунтується на
досліджених судом належних та
допустимих доказах та нормах
матеріального права, які суд правильно
застосував до правовідносин, що
склалися між сторонами.

Доводи апеляційної скарги про те,
що відповідач ОСОБА_2 віддав ОСОБА_4 за
період 1999 по 2009 роки 15 648 доларів США, не
мають значення у справі, оскільки
предметом спору є стягнення
заборгованості за договором позики від
06 квітня 2009 року. Щодо повернення
коштів позивачці в сумі 3920 доларів США
після написання розписки, тобто після 06
квітня 2009 року, то дані обставини не
підтверджені належними та допустимими
доказами.

Також посилання відповідача на те,
що розписку він написав перебуваючи
під психологічним тиском ОСОБА_4, є
безпідставними і спростовуються
матеріалами справи. Вимога про
визнання позики з цих підстав
недійсною відповідачем не заявлялась і
не була предметом позову.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для його скасування немає.
Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 28 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: