Справа № 454/99/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року Сокальський районний
суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

при секретарі Матолінець З.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Сокалі, цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ДП "Львіввугілля"
про стягнення моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання ,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із даним
позовом, вказавши, що він 29.08.1977р.
прийнятий на роботу учнем підземного
гірника на шахту № 3
«Великомостівська», 11.11.1977р.
переведений на посаду підземного
гірника ІІ розряду, 02.01.1978р. переведений
на посаду підземного гірника ІІІ
розряду,14.05.1979р. переведений на посаду
підземного кріпильника ІІІ розряду,
19.11.1980р. переведений на посаду
підземного машиніста електровоза,
02.10.1990р. переведений на посаду
підземного гірника по ремонту гірничих
виробіток ІІІ розряду, 13.02.1991р.
присвоєна кваліфікація підземного
гірника IV розряду, 27.09.1995р. присвоєна
кваліфікація підземного гірничого
робітника по ремонту гірничих
виробіток V розряду. 30.03.2011р. звільнений
з роботи у зв'язку з виявленою
невідповідністю виконуваній роботі за
станом здоров'я.

За час роботи на шахті 26.10.1999р. ОСОБА_1
травмовано копчик, про що складено
відповідний акт про нещасний випадок.
12.02.2001р. йому травмовано куприк, про що
складено відповідний акт про нещасний
випадок.

У зв'язку з тривалою роботою в особливо
шкідливих та тяжких умовах праці в
позивача погіршився стан здоров'я,
внаслідок чого він неодноразово був
змушений звертатись за медичною
допомогою.

Згідно акту розслідування хронічного
професійного захворювання від 08.04.2011р.
(далі Акт), було проведено
розслідування випадку хронічного
професійного захворювання та зроблено
висновок про шкідливі умови праці і
вони характеризуються умовами в
основному пов'язаними з роботою із
контактом з вугільно-породним шахтним
пилом в повітрі робочої зони в
концентрації, що перевищує ГДК,
несприятливі фактори мікроклімату (п.17
Акту).

Згідно довідки серії ЛВА-2 №029812 від
21.04.2011р. виданої міжрайонною
спеціалізованою профпаталогічною МСЕК
ОСОБА_1 безтерміново встановлено 60%
ступеня втрати працездатності, з них 30 %
- хронічний бронхіт; 5 % -
приглухуватість; 15 % - травма 2001 року; 10 %
- травма 1999 року.

Згідно довідки серії 10ААА №4656711 від
21.04.2011р. виданої міжрайонною
спеціалізованою профпаталогічною МСЕК
йому також безтерміново встановлена
ІІІ група інвалідності. Протипоказана
важка фізична праця в умовах дії пилу,
токсичних речовин та підвищеного шуму.

Внаслідок отримання професійного
захворювання та трудового каліцтва
позивачу було завдано великої
моральної шкоди у вигляді фізичних та
душевних страждань, які виражаються у
тому, що він втратив працездатність;
відчуває загальну слабкість,
підвищену пітливість, головну біль,
задишку при ходьбі, болі в грудній
клітці, попереково-крижовому відділі
хребта. У зв'язку із отриманим
професійним захворюванням та трудовим
каліцтвом порушено всі нормальні умови
життя; відчуває великі незручності при
веденні домашнього господарства; стало
важко займатись домашніми справами,
змушений докладати додаткових зусиль
для організації життя; перестав бути
повноцінною людиною.

Факт заподіяння моральної шкоди
наявний, оскільки він частково на 60%
втратив професійну працездатність від
професійного захворювання та
трудового каліцтва, що спричиняє
фізичні та моральні страждання,
відчуває незручності в повсякденному
житті, змушений терпіти фізичні болі та
моральні страждання, відчувати себе
неповноцінною людиною, як вдома перед
рідними так і перед сторонніми людьми.

Змушені зміни в життєвих відносинах,
сімейних обставинах, викликають у мене
також значні моральні переживання,
почуття безвихідності і відсутності
перспектив на майбутнє, адже втрата
працездатності пожиттєва і не може
бути відновлено.

За таких обставин, ОСОБА_1 просить суд
прийняти рішення, яким стягнути з
відповідача моральну шкоду в сумі 30 000
(тридцять тисяч) грн.

Представник відповідача, Паска А.Б.,
надав суду письмові заперечення, в яких
пояснив, що відповідно до п.4 Постанови
Пленуму Верховного суду України від
31.03.1995р. « Про судову практику у справах
про відшкодування моральної шкоди» у
позовній заяві має бути зазначено, в
чому саме полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
конкретно міркувань позивач виходив
визначаючи розмір шкоди та якими
доказами це підтверджується. В даному
випадку вини шахти в тому, що позивач
отримав професійне захворювання немає,
так і зі сторони власника не було
вчинено жодних протиправних дій, а
також штучно не було створено
шкідливих умов.

При влаштуванні на роботу позивачем
зазначено, що з умовами праці на шахті,
наявністю на робочому місці шкідливих
і небезпечних факторів, можливі
наслідки їх впливу на здоров'я
ознайомлений і згідний, тобто позивачу
з моменту влаштування на роботу було
відомо про наявність шкідливих
факторів, на роботу в яких він дав
згоду. Позивачем не зазначено з чого
він виходив при оцінці моральної шкоди,
а довідка МСЕК не може бути доказом
спричинення власником моральної шкоди,
оскільки вона встановлює лише факт
втрати працездатності та потребу в
стаціонарному лікуванні та витратах на
ліки. Окрім того, представник
відповідача, зазначив, що на дані
правовідносини поширюється
трьохмісячний строк позовної давності,
який позивач пропустив. В
обґрунтування посилається на ст.ст.237-1 ,
233 КзПП та на рішення Конституційного
суду України «У справі за
конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення
положення ст.233 КЗпП у взаємозв'язку з
положеннями ст.ст.117, 237-1 цього Кодексу».
Позивач не довів факту заподіяння йому
моральної шкоди, тому у позові слід
відмовити.

Позивач та його представник - ОСОБА_4 в
судове засіданні не з»явилися, надали
суду заяву, в якій просять суд справу
слухати за їх відсутності, позов
підтримують повністю.

В судовому засіданні представник
відповідача, Паска А.Б., проти
задоволення позову заперечив. Навів
обставини вказані в письмових
запереченнях.

Заслухавши сторони та дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає до часткового задоволення з
таких підстав:

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди, яка,
зокрема полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також із
врахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 4.1 мотивувальної частини
Рішення Конституційного суду України
№ 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що
ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати працездатності спричиняють
йому моральні та фізичні страждання.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" передбачено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати працездатності.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
охорону праці" відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у
разі смерті працівника, здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків

відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності".

Законом України ""Про внесення змін до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності"" від 23.03.2007р. виключено
ч.3 ст. 34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", яка передбачала
відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків та професійних захворювань
України.

Рішенням Конституційного суду України
№ 20-рп/2008 від 08.10.2008 року зміни внесені
Законом України ""Про внесення змін до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності"" визнано
конституційними, а право громадян на
відшкодування шкоди не порушено,
оскільки таке право передбачено ст. 1167
Цивільного кодексу України та ст. 2371
Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків передбачених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів
про працю України відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного
суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"
передбачено, що відповідно до ст. 237-1
Кодексу законів про працю України (яка
набрала чинності 13.01.2000р.) за наявності
порушення права працівника у сфері
трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих з'язків чи вимагає
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя, обов'язок по
відшкодуванню моральної (немайнової)
шкоди покладається на власника або
уповноважений ним орган назалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Суд критично ставиться до позиції
відповідача про необхідність
застосування тримісячного строку
позовної давності відповідно до ст.233
КЗпП України та про застосування
рішення Конституційного суду №4-рп/2012
від 22.02.2012р., так як дане рішення
стосувалося питань офіційного
тлумачення положень статті 233 Кодексу
законів про працю України (далі -
Кодекс) у взаємозв'язку з положеннями
статей 117, 237-1 Кодексу щодо визначення
строку для звернення працівника до
суду з позовом про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди, завданої несвоєчасною виплатою
працівникові належних йому при
звільненні сум, та початку його
перебігу, що відрізняється від змісту
даних спірних правовідносин. Окрім
того, згідно ст.268 ЦК України позовна
давність не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю…

В судовому засіданні було досліджено
докази, які подав позивач, а саме копію
трудової книжки, копії медичних
документів та записів у медичній
книжці, копію акту розслідування
професійного хронічного захворювання,
копії висновків МСЕК.

З досліджених матеріалів справи,
зокрема з копії Трудової книжки ОСОБА_1,
1957р.н. від 13.08.1974р. судом встановлено, що
29.08.1977р. прийнятий на роботу учнем
підземного гірника на шахту №3
«Великомостівська» ( перейменована на
ДВАТ шахта «Межирічанська»), 11.11.1977р.
переведений на посаду підземного
гірника ІІ розряду, 02.01.1978р. переведений
на посаду підземного гірника ІІІ
розряду,14.05.1979р. переведений на посаду
підземного кріпильника ІІІ розряду,
19.11.1980р. переведений на посаду
підземного машиніста електровоза,
02.10.1990р. переведений на посаду
підземного гірника по ремонту гірничих
виробіток ІІІ розряду, 13.02.1991р.
присвоєна кваліфікація підземного
гірника IV розряду, 27.09.1995р. присвоєна
кваліфікація підземного гірничого
робітника по ремонту гірничих
виробіток V розряду. 30.03.2011р. звільнений
з роботи у зв'язку з виявленою
невідповідністю виконуваній роботі за
станом здоров'я.

За час роботи з ОСОБА_1 сталося два
нещасних випадки, а саме: згідно Акту
№75 від 26.10.1999р. де вказано, що «.. при
виконанні цієї роботи ОСОБА_1
послизнувся і впав на копчик, що
привело до травми»; згідно Акту №14 від
12.02.2001р. «…під час витягування шлангу з
водозбірника ОСОБА_1 посковзнувся, впав
на затяжку, внаслідок чого травмував
куприк».

У зв'язку з тривалою роботою в
особливо шкідливих умовах праці в
позивача також погіршився стан
здоров'я, внаслідок чого він
неодноразово звертався за медичною
допомогою, що підтверджується наявними
в справі виписками з медичних карт
стаціонарного (амбулаторного) хворого.

Як вбачається з Акту
розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання
від 08.04.2011р. професійне захворювання
виникло у позивача за таких обставин:
контактом з вугільно-породним шахтним
пилом в повітрі робочої зони в
концентрації, що перевищує ГДК,
несприятливі фактори мікроклімату (п.17
Акту). Внаслідок роботи на шахті «
Межирічанська» з 29.08.1977р. по 27.02.1979р.
гірником підземним на дільниці
шахтного транспорту, з 16.01.1980р. по
02.10.1990р. машиністом електровозу
підземним з 27.02.1979р. по 16.01.1980р., з 02.10.1990р.
по 30.03.2011р. гірником ремонту гірничих
виробок на дільниці шахтного
транспорту.

ОСОБА_1 встановлено: хронічний бронхіт
ІІст., прикореневий пневмосклероз, ЛН
-ІІст., хронічна двобічна
приглухуватість справа Іст, зліва
ІІІст. - захворювання професійне.

Згідно дослідженої в судовому
засіданні довідки МСЕК серія ЛВА-2
№4029812 та серія 10 ААА №466711 ОСОБА_1
безтерміново встановлено 60% ступеня
втрати профпрацездатності, з них 30 % -
хронічний бронхіт; 5 % - приглухуватість;
15 % - травма 2001 року; 10 % - травма 1999 року
та безтерміново встановлена ІІІ група
інвалідності. Протипоказана важка
фізична праця в умовах дії пилу,
токсичних речовин та підвищеного шуму.

Суд критично ставиться до позиції
представника відповідача, що довідка
МСЕК не може бути доказом спричинення
власником моральної шкоди, оскільки
вона встановлює лише факт втрати
працездатності та потребу в
стаціонарному лікуванні та витратах на
ліки, так як відповідно до Рішення
Конституційного суду України № 1-рп/2004
від 27.01.2004 року, ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
працездатності спричиняють йому
моральні та фізичні страждання.

З досліджених матеріалів справи
вбачається, що знайшли підтвердження
обставини заподіяння позивачеві
моральної шкоди, яка обумовлена
моральним та фізичним стражданням з
приводу ушкодження здоров'я,
погіршення життєвих умов, що потребує
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Зокрема, судом встановлено, що
відповідно до запису в трудовій книжці
ОСОБА_1 звільнений 30.03.2011р. внаслідок
невідповідності виконуваній роботі за
станом здоров'я у працездатному віці,
так як на час звільнення йому було 54р.

До доводів представника відповідача
про те, що позивач був ознайомлений і
згідний з умовами праці на шахті,
наявністю на робочому місці шкідливих
і небезпечних факторів, можливі
наслідки їх впливу на здоров'я, суд
відноситься критично, так як
відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди, суд вважає необхідним врахувати
ті обставини, що ОСОБА_1 не має
можливості повноцінно працювати та для
організації свого життя йому
доводиться докладати додаткові
зусилля, ступінь втрати його
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням 60 відсотків та
встановлено третю групу інвалідності,
що встановлено безстроково, тобто не
підлягає відновленню; позивач надалі
потребує лікування, його хвороба у виді
приглухуватості перешкоджає
повноцінному спілкуванню з людьми,
тому, керуючись встановленими законом
принципами виваженості та розумності,
суд вважає, що належною компенсацією
спричиненої позивачу моральної шкоди є
10 000грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати покладаються на відповідача,
тому з відповідача підлягає стягненню
на користь держави судовий збір у сумі
121,8грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
повно і всебічно з'ясувавши обставини
справи, суд вважає, що позов підлягає до
задоволення частково.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ДП "Львіввугілля" про
стягнення моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків - задовольнити
частково.

Стягнути з Державного Підприємства
"Львіввугілля" в користь ОСОБА_1 10 000
(десять тисяч)грн. 00коп моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків.

Стягнути з Державного Підприємства
"Львіввугілля" в користь держави
судовий збір в сумі 121 ( сто двадцять
один)грн. 80 коп.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Львівської області через Сокальський
районний суд. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий:
Л. Ю. Фарина