АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3463/2014 Головуючий у
1-й інстанції: Калініченко Л.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 на рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 26 липня 2013
року у справі за позовом Заступника
прокурора м. Києва до Київської міської
ради ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа на
стороні відповідача - Департамент
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) про
визнання незаконним рішення, визнання
недійсними державних актів на право
власності на земельну ділянку,
договору купівлі-продажу, відновлення
становища, яке існувало до порушення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2013 року заступник прокурора м.
Києва звернувся в суд з позовом до
відповідачів про визнання незаконним
рішення, визнання недійсним державних
актів на право власності на земельну
ділянку, договору купівлі-продажу,
відновлення становища, яке існувало до
порушення.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
Київською міською радою 29.10.2009 року
прийнято рішення № 656/2725 «Про передачу
громадянину ОСОБА_2 у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд АДРЕСА_1».

На підставі рішення Київської міської
ради від 29.10.2009 року за № 656/2725 ОСОБА_2
видано держаний акт на право приватної
власності на земельну ділянку площею 0,1
га, розташованої АДРЕСА_1, за
кадастровим номером :90:371:0076,
зареєстрованого Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) 22.12.2009
р. за № 07-7-05126.

30.12.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки, за яким за 329007,70 грн.
відчужено на користь ОСОБА_1 зазначену
земельну ділянку.

ОСОБА_1 отримано держаний акт на право
власності на земельну ділянку 22.06.2010
року за № 07-7-05591.

Зазначав, що спірна земельна ділянка
відноситься до зони зелених насаджень
загального користування і території
лугів, лугопарків та належить до земель
рекреаційного призначення, а не до
земель із запасу житлової та
громадської забудови. Проте,
використовується для здійснення
відповідачами будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд як
земля із запасу житлової та
громадської забудови.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
01.03.2012 року визнано протиправним та
скасовано рішення Київської міської
ради від 17.09.2009 року за № 214/2283, яким
спірну земельну ділянку було незаконно
переведено, без внесення необхідних
змін до документів якими визначено її
призначення, із земель загального
користування і території лугів,
лугопарків (земель рекреаційного
призначення) до земель житлової та
громадської забудови.

Вважав, що рішення Київської міської
ради від 29.10.2009 року за № 656/2725 має бути
визнано незаконним і скасовано, а
державний акт на право власності на
земельну ділянку від 22.06.2010 року за №
07-7-05591 повинен бути визнаний недійсним.
До того ж, як наслідок мають бути
визнані недійсними договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
30.12.2009 року та держаний акт на право
приватної власності на земельну від
22.06.2010 року за № 07-07-05591. Також просив
відновити становище, яке існувало до
порушення, шляхом визнання права
власності на земельну ділянку за
територіальною громадою м. Києва в
особі Київської міської ради.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 26 липня 2013 року - позов
задоволено.

Визнано незаконним та скасовано
рішення Київської міської ради від
29.10.2009 р. № 656/2725 «Про передачу
громадянину ОСОБА_2 у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд АДРЕСА_1».

Визнано недійсним виданий ОСОБА_2
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ № 922800,
зареєстрований 22.12.2009 р. Головним
управлінням земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) за № 07-7-05126.

Визнано недійсним укладений між ОСОБА_2
та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,1 га
(кадастровий номер :90:371:0076),
вартістю 329007.70 грн., посвідчений 30.12.2009
року приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
та зареєстрований в реєстрі за № 18969.

Визнано недійсним виданий ОСОБА_1
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ № 794072,
зареєстрований 22.06.2010 р. Головним
управлінням земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) за № 07-7-05591

Відновлено становище, яке існувало до
порушення, шляхом визнання права
власності на земельну ділянку АДРЕСА_1,
кадастровий номер :90:371:0076,
вартістю 329007,70 грн. за територіальною
громадою міста Києва в особі Київської
міської ради.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних
частинах в дохід держави судовий збір в
розмірі 114,70 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати його
та ухвалити нове про відмову в
задоволені позову в повному обсязі,
посилаючись на те, що суд ухвалив його з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки не
відповідають обставинам справи та
наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що позивач пропустив
строки позовної давності для звернення
до суду, оскільки довідався про
порушення рішенням Київської міської
ради від 17.09.2009 року №214/2283 інтересів
держави з 23 жовтня 2009 року, тобто з
моменту отримання зазначеного рішення.

Крім того, прокуратура має право
звернутися до суду лише з вимогами щодо
визнання незаконним
нормативно-правового акту
відповідного органу, скасування або
визнання не чинним рішення чи окремих
його положень. Проте, не наділена
повноваженнями звертатися до суду з
позовними вимогами про визнання
недійсними актів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку та
договору купівлі-продажу.

Вважає, що рішення Київської міської
ради від 29.10.09 № 214/2283, яким були внесені
зміни до Генерального плану міста
Києва та переведення земель
рекреаційного призначення до земель
житлової та громадської забудови,
прямого відношення до правовідносин,
які виникли після винесення спірного
рішення Київради, не має.

Звертає увагу на відсутність підстав
для визнання оспорюваного рішення
незаконним в частині зміни цільового
призначення земельної ділянки,
оскільки рішення Київської міської
ради від 17 вересня 2009 року №58/2127 «Про
затвердження містобудівних
обґрунтувань» є чинним.

Твердження позивача про те, що вимоги
викладені у висновках контролюючих
органів, не виконані у зв'язку з чим
проект відведення вважається не
погодженим відповідними органами у
встановленому законом порядку, що є
порушенням вимог ст. 118 Земельного
кодексу України, не відповідає
дійсності.

Позивачем не доведено недійсність
оспорюваного рішення Київради про
передачу земельної ділянки, а тому
відсутні підстави для визнання
недійсними відповідного
договору-купівлі продажу та державних
актів на землю.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 скаргу підтримав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що оскаржуваним рішенням,
державними актами та договором
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки порушено право власності
територіальної громади міста Києва на
землю.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та грунтується на вимогах
закону.

Згідно з ст. 9 ЗК України, п. 34 ч. 1 ст. 26
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» від 21.05.1997
року280/97-ВР, Київська міська рада
здійснює передачу у власність або
надання у користування земельних
ділянок виключно відповідно до та в
порядку, передбаченому Земельним
кодексом України.

Судом встановлено, що 29.10.2009 року
Київською міською радою прийнято
рішення № 653/2725 «Про передачу
громадянину ОСОБА_2 у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд АДРЕСА_1» (а.с. 10-11).

Положеннями п. 4 Рішення від 29.10.2009 року
за № 653/2725 внесено зміни до пункту 5
рішення Київської міської ради від
17.09.2009 року № 214/2283 "Про передачу
земельних ділянок товариству з
обмеженою відповідальністю "МЕГАТРАНС"
для будівництва, експлуатації та
обслуговування об'єктів рекреаційного
призначення (з комплексним
інженерно-транспортним облаштуванням
та благоустроєм території) та для
житлової забудови на Столичному шосе, 24
км у Голосіївському районі м. Києва" з
урахуванням пункту 2 цього рішення
(а.с.24-25).

29.10.2009 року ОСОБА_2 отримав держаний акт
на право приватної власності на
земельну ділянку площею 0,1000 га,
розташованої АДРЕСА_1, за кадастровим
номером :90:371:0076, зареєстрованого
Головним управлінням земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (КМДА), за № 07-7-05126 (а.с. 12).

30.12.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки, за яким відчужено
земельну ділянку площею 0,1000 га,
розташовану АДРЕСА_1, за кадастровим
номером :90:371:0076.

22.06.2010 року ОСОБА_1 отримано держаний
акт на право приватної власності на
земельну ділянку.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
01.03.2012 року по справі № 2а-18834/10/2670,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06.12.2012 року, визнано протиправним та
скасовано рішення Київської міської
ради від 17.09.2009 року № 214/2283 «Про
передачу земельних ділянок товариству
з обмеженою відповідальністю
«Мегатранс» для будівництва,
експлуатації та обслуговування
об'єктів рекреаційного призначення (з
комплексом інженерно-транспортним
облаштуванням та благоустроєм
території) та для житлової забудови на
Столичному шосе, 24 км у Голосіївському
районі м. Києва».

Враховуючи наведене суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
скасування судовими рішеннями рішення
Київської міської ради, яким
протиправно було переведено спірну
земельну ділянку із земель зони
зелених насаджень загального
користування і території лугів,
лугопарків та належить (земель
рекреаційного призначення) та
переведено до території громадських
будівель та споруд.

Генеральним планом міста Києва та
проекту планування його приміської
зони на період до 2020 року, затвердженим
рішенням Київської міської ради від
28.03.02 року за № 370/1804, Програмою розвитку
зеленої зони м. Києва до 2010 року та
концепції формування зелених
насаджень у центральній частині міста,
затвердженою рішенням Київради від
19.07.2005 року за № 806/3381 спірну земельну
ділянку разом з іншими землями
віднесено до зони зелених насаджень
загального користування і території
лугів, лугопарків, тобто до земель
рекреаційного призначення.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що відповідачами не надано доказів на
підтвердження обставин щодо внесення
змін до рішення Київської міської ради
від 19.07.2005 року № 806/3381 «Про
затвердження Програми розвитку
зеленої зони м. Києва до 2010 року»,
стосовно переведення спірної
земельної ділянки із земель
рекреаційного призначення до земель
житлової та громадської забудови.

За таких обставин, суд дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
спірна земельна ділянка належала до
земель рекреаційного призначення на
момент вчинення щодо неї оспорюваних
дій, як і належить до такої категорії
земель на даний час.

У силу ч. 2 ст. 52 ЗК України передбачено,
що на землях рекреаційного призначення
забороняється діяльність, що
перешкоджає або може перешкоджати
використанню їх за призначенням, а
також негативно впливає або може
вплинути на природний стан цих земель.

Згідно п. 5 Програми розвитку зеленої
зони м. Києва до 2010 року та концепції
формування зелених насаджень у
центральній частині міста,
затвердженою рішенням Київради від
19.07.2005 за № 806/3381, земельні зелених
насаджень загального користування,
також як ї землі природно-заповідного,
іншого природно-охоронного
призначення та лісового фонду,
підлягають комплексній охороні
відповідно до законодавства та
встановлених режимів їх використання.

Відповідно до ст. 20 ЗК України, зміна
цільового призначення земельних
ділянок здійснюється за проектами
землеустрою щодо їх відведення. Проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки розробляється в порядку,
встановленому законом. Проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки погоджується в порядку,
встановленому статтею 186-1 цього
Кодексу.

Положеннями п. 2 Рішення від 29.10.2009 р. за
№ 656/2725 визначено передати громадянину
ОСОБА_2 спірну земельну ділянку за
умови виконання ним пункту 3 цього
рішення.

Згідно положень п.п. 3.4. п. 3 Рішення від
29.10.2009 р. за № 656/2725, ОСОБА_2 мав виконати
вимоги, викладені у листах Головного
управління містобудування,
архітектури та дизайну міського
середовища від 07.08.2009 р. № 19-7928 та від
25.09.2009 р., Київської міської
санепідстанції від 21.09.2009 р. № 5989,
Головного управління екології та
охорони природних ресурсів від 09.10.2009 №
071/04-4-22/5281, Головного управління охорони
культурної спадщини від 20.08.2009 № 5070.

У зазначених висновках контролюючих
органів вказано, що земельна ділянка
може бути надана ОСОБА_2 виключно за
умови прийняття рішення про внесення
відповідних змін до Генерального
плану міста Києва та проекту
планування його приміської зони на
період до 2020 року, затвердженим
рішенням Київської міської ради від
28.03.02 за № 370/1804,та Програми розвитку
зеленої зони м. Києва до 2010 року та
концепції формування зелених
насаджень у центральній частині міста,
затвердженої рішенням Київради від
19.07.2005 за № 806/3381. У висновках вказано, що
вони втрачають свою силу і проект
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки узгодженню не
підлягає, в разі невиконання
зазначених у них вимог.

Суд вірно зазначив, що у зв'язку із
невнесенням змін у вищезазначені
документи, висновки контролюючих
органів втратили свою силу і проект
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки ОСОБА_2 узгодженню не
підлягав.

Згідно вимог ст. 21 ЗК України, порушення
порядку встановлення та зміни
цільового призначення земель є
підставою для: визнання недійсними
рішень органів державної влади,
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим, Ради міністрів Автономної
Республіки Крим та органів місцевого
самоврядування про надання (передачу)
земельних ділянок громадянам та
юридичним особам; визнання недійсними
угод щодо земельних ділянок; відмови в
державній реєстрації земельних
ділянок або визнання реєстрації
недійсною.

Враховуючи наведене, а також положення
ст. 21 ЦК України, суд вірно зазначив, що
рішення Київської міської ради від
29.10.2009 року за № 656/2725 не відповідає
вищевикладеним вимогам законодавства
України, що є підставою для визнання
його незаконним та скасування.

З огляду на те, що вимога про скасування
державного акта на право приватної
власності на земельну ділянку є
похідною й залежить від доведеності
незаконності рішення органу місцевого
самоврядування, на підставі якого
виданий оспорюваний державний акт,
тому суд також вірно задовольнив
вимоги про визнання державного акту
недійсним.

Також згідно ст. 210 Земельного кодексу
України угоди, укладені із порушенням
встановленого законом порядку
купівлі-продажу, ренти, дарування,
застави, обміну земельних ділянок,
визнаються недійсними за рішенням
суду.

Судом проаналізовано положення
ст.ст.203,215 ЦК України, ст.210 ЗК України та
зроблено правильний висновок про
необхідність визнання недійсними
договору купівлі-продажу від 30.12.2009
року та виданого ОСОБА_1 державного
акту на право приватної власності на
земельну ділянку від 22.06.2010 року №
07-7-05591.

Крім того, враховуючи те, що
оскаржуваним рішенням, державними
актами та договором купівлі-продажу
спірної земельної ділянки було
порушено право власності
територіальної громади міста Києва на
землю, тому, суд, діючи у відповідності
до п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, ст. 392 ЦК
України, ст. 152 ЗК України, відновив
становище, яке існувало до порушення,
шляхом визнання права власності на
спірну земельну ділянку за
територіальною громадою міста Києва в
особі Київської міською радою, з метою
збереження у власності територіальної
громади міста Києва земельної ділянки.

При цьому суд обгрунтовано виходив з
того, що в даному випадку це спосіб
захисту та відновлення порушеного
права територіальної громади міста
Києва, оскільки прокурор не входить в
коло суб'єктів, які можуть в даному
випадку пред'явити позов про
витребування земельної ділянки на
підставі ст. 388 ЦК України.

Не ґрунтуються на матеріалах справи
посилання представника ОСОБА_1 на те, що
позивач пропустив строки позовної
давності для звернення до суду,
виходячи з наступного.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, про порушення
інтересів держави, прокуратурі міста
Києва стало відомо в листопаді 2010 року
під час проведення перевірки щодо
законності відведення земельної
ділянки ТОВ «Мегатранс», що
підтверджується зокрема зверненням
прокурора у грудні 2010 року до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Київської міської ради про
визнання протиправним та скасування
рішення від 17.09.09 №214/2283.

З даним позовом заступник прокурора
міста Києва звернувся в суд 21 лютого 2013
року.

Колегія суддів не погоджується з
твердженнями представника апелянта на
відсутність у прокурора повноважень на
звернення до суду з такими позовними
вимогами, виходячи з наступного.

Статтею 121 Конституції України
передбачено, що на прокуратуру України
покладається представництво інтересів
громадянина або держави в суді у
випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України
«Про прокуратуру» представництво
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом. Підставою
представництва в суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень інтересів держави. За
наявності підстав, з метою
представництва держави прокурор має
право в порядку, передбаченому
процесуальним законом, зокрема,
звертатися до суду з позовами (заявами,
поданнями). Обираючи форму
представництва, прокурор визначає, в
чому полягає порушення або загроза
порушення інтересів держави чи
громадянина, обґрунтовує необхідність
їх захисту.

Частиною 2 ст. 45 ЦПК України
передбачено, що прокурор, який
звертається до суду в інтересах
держави, в позовній заяві (заяві)
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також зазначає орган, уповноважений
державою, здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах. У
разі відсутності такого органу або
відсутності у щодо звернення до суду
прокурор зазначає про це в позовній
заяві і в такому разі прокурор набуває
статусу позивача.

Враховуючи те, що необхідність захисту
інтересів держави у даній справі
полягає в перевірці законності
прийняття органом місцевого
самоврядування рішення про
розпорядження землею, тому позов
пред'являється прокурором як позивачем
у відповідності до ст. 36-1 «Про
прокуратуру», ч. 2 ст. 45 ЦПК України.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді скаржник не
надав будь - яких переконливих доказів
на спростування висновків суду першої
інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 26 липня 2013 року в справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді