УХВАЛА

19 лютого 2014 року

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі -
Аслановій Е.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві заяву
старшого державного виконавця
Центрального ВДВС ММУЮ Ульянова О.Ю.
про роз`яснення рішення суду за
цивільною справою за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про вселення та реальний
розподіл житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Центрального райсуду м.
Миколаєва від 27 березня 2013 року
позов ОСОБА_2 про вселення та реальний
розподіл житлового будинку
задоволено частково. Вселено
ОСОБА_2до 2160 часток житлового будинку з
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, що
належать ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві
спільної часткової власності. В
задоволенні позовних вимог про
реальний розподіл житлового будинку
відмовлено .

10 грудня 2013 року від представника
відповідачки надійшла заява про
роз`яснення рішення суду, а саме
відносно до якого саме житлового
приміщення необхідно вселити ОСОБА_2, з
урахуванням рішення суду про визнання
за ним права власності на 740 часток
домоволодіння.

Ухвалою суду від 25 грудня 2013 року у
задоволенні заяви представника
відповідача ОСОБА_3 про роз'яснення
рішення суду за цивільною справою за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення
та реальний розподіл житлового
будинку.

Ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 30 січня 2014
року апеляційну скаргу ОСОБА_4,
представника ОСОБА_3 відхилено, в
вищевказану ухвалу суду від 25 грудня 2013
року залишено без змін.

30 січня 2014 року старший державний
виконавець Центрального ВДВС ММУЮ
Ульянов О.Ю. звернувся до суду з заявою,
про роз'яснення рішення суду, а саме: в
яку 21/60 частку житлового будинку з
господарськими та побутовими
спорудами по АДРЕСА_1 має бути вселено
ОСОБА_2

Державний виконавець надав суду заяву
про розгляд справи у його відсутність,
вимоги заяви підтримує в повному
обсязі.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
судом встановлене наступне.

Виходячи з матеріалів цивільної
справи, позивач звернувся до суду з
позовом до відповідачки, в якому
просив вселити його у будинок
АДРЕСА_1 , визначити порядок
користування цим будинком та
зобов'язати ОСОБА_3 не порушувати
визначений порядок користування
житловими приміщеннями,а також
провести реальний розподіл належної
їм на праві спільної часткової
власності частини зазначеного
житлового будинку, а також
відшкодувати судові витрати.

Ухвалою суду від 27 березня 2013 року за
заявою позивача позовні вимоги в
частині визначення порядку
користування житловим будинком та
зобов'язання відповідача не
порушувати визначений порядок
користування житловими приміщеннями
залишено без розгляду.

Рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 04 квітня 2012 року
визнано за ОСОБА_2 право власності на
740 часток житлового будинку з
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, що
належали ОСОБА_3 як на частку у
спільному сумісному майні осіб, які
проживали одією сімєю без реєстрації
шлюбу.

Відповідно до Висновку № 120-016 від 18.02.2013
р. судової будівельно-технічної
експертизи, неможливо виділити в
користування співвласників ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 ідеально належні площі
житлового будинку АДРЕСА_1 по 12 частині
( по 740 часток цілого житлового будинку
кожному) в зв'язку з тим, що розмір
житлової площі, що ідеально належить
кожному , не відповідає вимогам ДБН
В.2.2.-15-205 - п. 2.22. При цьому експертом не
враховані самовільні побудовані
приміщення та господарські споруди.

Також враховано, що реальний поділ
спірного будинку не проведено, а
порядок користування спільним майном в
судовому порядку не вирішувався. Тому в
резолютивній частині рішення суду від
27 березня 2013 року і зазначено про
вселення позивача до приміщення, яке
належить йому та відповідачці на праві
спільної часткової власності

Таким чином, оскільки з матеріалів
справи вбачається, що частки
співвласників у праві спільної
часткової власності реально не
визначені, порядок користування
спільним майном в судовому порядку не
вирішувався, добровільної згоди між
ними не досягнуто, тому в
резолютивній частині рішення суду в
межах позовних вимог зазначено про
вселення позивача в приміщення, яке
належить йому та відповідачці на праві
спільної власності.

Таким чином, підстав для
роз`яснення рішення суду щодо того, в
яке саме приміщення житлового будинку
з зазначенням кімнати та частки
житлової площі - немає, а
посилання представника відповідача
фактично зводяться до встановлення
судом порядку користування спільним
майном сторін, що ж є виходом за межі
позовних вимог.

На підставі викладеного, у силу ст. 221
ЦПК України, у задоволені заяви слід
відмовити.

Керуючись ст. 221 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні заяви старшого
державного виконавця Центрального
ВДВС ММУЮ Ульянова О.Ю. про
роз`яснення рішення суду від 27 березня
2013 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про вселення та реальний розподіл
житлового будинку - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області протягом п'яти
днів з дня проголошення ухвали.

СУДДЯ
ГУДЕНКО О.А.