Справа № 161/1014/14-ц
Провадження № 6/161/108/14
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
У Х В А Л А

17 лютого 2014 року Луцький
міськрайонний суд Волинської області в
складі головуючого судді
Пушкарчук В.П.,

при секретарі
Акайомовій Т.В.,

з участю: заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку заяву ОСОБА_1 про
відстрочку виконання рішення суду в
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про
вселення в житловий будинок,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою
про відстрочку виконання рішення суду
від 04 липня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про вселення в
житловий будинок, вказавши на ті
обставини, що на даний час вселення
ОСОБА_4 в житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1, не можливе, згідно заяви
позивача ОСОБА_1, останній звернувся до
суду із позовом про визнання ОСОБА_4
такою, що втратила право користування
чужим майном, яке належить ОСОБА_1, а
саме: житловим будинком та присадибною
земельною ділянкою, що знаходяться по
АДРЕСА_1.

Просив відстрочити виконання рішення
суду до вирішення по суті питання про
визнання ОСОБА_4 такою, що втратила
право користування вказаним будинком
та присадибною земельною ділянкою.

Заявник ОСОБА_1 та його
представник ОСОБА_2 в судовому
засіданні заяву підтримали та просили
відстрочити виконання рішення до
набрання рішенням Луцького
міськрайонного суду від 04.02.2014 року
законної сили.

Представник позивач ОСОБА_3 в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення даної заяви.

Заслухавши заявника,
представника заявника, представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що заява
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
рішенням Луцького міськрайонного суду
від 23.05.2012 року в справі за позовом
заявника до ОСОБА_4 про визначення
часток у праві спільної сумісної
власності подружжя та поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, визначено, що
сторонам належить по ? частині нажитого
під час шлюбу спільного майна та
виділено в натурі: ОСОБА_1 - житловий
будинок з надвірними будівлями і
спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 та
присадибну земельну ділянку площею 0,10
га, на якій споруджено цей будинок;
ОСОБА_1 - три земельні ділянки загальною
площею 0,475 га (0,142 га, 0,207 га та 0,126 га) з
цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства.
Цим же рішенням на користь ОСОБА_1 з
ОСОБА_1 стягнуто грошову компенсацію в
сумі 193 059,00 грн. замість її частки у
праві спільної сумісної власності на
житловий будинок та присадибну
земельну ділянку.

Рішенням апеляційного суду області від
13.12.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_4
задоволено частково: рішення Луцького
міськрайонного суду від 23.05.2012 року в
частині розміру грошової суми,
стягнутої з ОСОБА_1 на користь
відповідача як грошову компенсацію
замість її частки у праві спільної
сумісної власності на майно, змінено -
стягнуто з ОСОБА_1 на користь
відповідача грошову компенсацію в сумі
189 073,81 грн., в решті рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Оскільки згідно положень ст.ст. 223, 319
ЦПК України зазначені вище судові
рішення набрали законної сили з
моменту проголошення рішення
апеляційного суду, то відповідно до
даних рішень ОСОБА_1 з цього ж моменту
став єдиним власником виділеного йому
майна, у тому числі й житлового будинку.

З урахуванням цих та інших обставин, а
також положення ст. 391 ЦК України щодо
права власника вимагати усунення
перешкод у користуванні і
розпорядженні своїм майном ОСОБА_1 як
власник будинку заборонив своїй
колишній дружині ОСОБА_1 проживати у
ньому.

Проте ОСОБА_1 оскаржила названі вище
судові рішення у касаційному порядку
та звернулася одночасно в суд з позовом
до ОСОБА_1 про вселення в житловий
будинок.

За результатами розгляду касаційної
скарги ухвалою колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06 березня 2013 року скасовано
рішення апеляційного суду Волинської
області від 13.12.2012 року та справу
скеровано на новий апеляційний
розгляд.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 04 липня 2013 року було постановлено
вселити ОСОБА_1 у житловий будинок
АДРЕСА_1. Задовольняючи вимогу про
вселення, суд виходив з того, що на
момент розгляду справи ОСОБА_1 була
співвласником даного будинку і на цей
момент у зв'язку зі скасуванням рішення
апеляційного суду від 13.12.2012 року
рішення суду першої інстанції від
23.05.2012 року, яким ОСОБА_1 були виділені
будинок та присадибна земельна
ділянка, вважалося таким, що не набуло
чинності.

Однак під час нового апеляційного
розгляду справи за позовом ОСОБА_1 про
визначення часток у праві спільної
сумісної власності подружжя та поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя,
відповідач ОСОБА_1 повністю
відмовилася від поданої нею на рішення
суду першої інстанції апеляційної
скарги. Тому ухвалою апеляційного суду
Волинської області від 09 жовтня 2013 року
відмову ОСОБА_4 від скарги було
прийнято та у зв'язку з цим апеляційне
провадження у даній справі закрито.
Отже, відповідно до ст.ст. 223, 319 ЦПК
України ухвалене у справі за позовом
про поділ майна подружжя рішення
Луцького міськрайонного суду від 23.05.2012
року як таке, що не скасоване
апеляційним судом, вступило у законну
силу 09.10.2013 року. Згідно цього рішення,
як зазначалося вище, ОСОБА_5 виділено в
натурі житловий будинок з прибудованим
гаражем, літньою кухнею, льохом з
шийкою, що знаходиться на АДРЕСА_1, та
присадибну земельну ділянку, на якій
побудовано будинковолодіння, а
відповідачу ОСОБА_4 - 3 земельні ділянки
загальною площею 0,475 га з цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства та грошову
компенсацію в сумі 193 059,00 грн. Таким
чином, у зв'язку з вступом названого
вище рішення місцевого суду у законну
силу ОСОБА_1 став єдиним власником
виділеного йому вищезазначеного майна.

Відмовившись від апеляційної скарги на
рішення Луцького міськрайонного суду
від 23.05.2012 року, відповідач ОСОБА_1 цим
самим не лише погодилася з цим судовим
рішенням, а й висловила у такий спосіб
свою згоду на отримання замість
належної їй частки у спільно нажитому
за час шлюбу майні грошової
компенсації. Відповідно до положення
абзацу 3 ч. 2 ст. 364 ЦК України право на
частку у праві спільної часткової
власності у співвласника, який отримав
таку компенсацію, припиняється з дня її
отримання. Оскільки, як було вказано
вище, судове рішення, відповідно до
якого ОСОБА_4 виділено грошову
компенсацію, набрало у встановленому
законом порядку чинності, будь-які
перешкоди для отримання нею цієї
компенсації відсутні. Крім того, на
даний час відповідач вчинила ряд дій,
спрямованих на одержання компенсації.

Однак, погодившись на отримання
грошової компенсації та вживаючи для
цього відповідних заходів, ОСОБА_4
почала одночасно вчиняти також дії, що
з урахуванням наведених вище обставин
є на даний час неправомірними та
такими, що порушують ОСОБА_1, як
власника, право на належні йому
житловий будинок і присадибну ділянку.
Так, попередньо отримавши виконавчий
лист на виконання рішення Луцького
міськрайонного суду від 04.07.2013 року про
вселення в будинок, ОСОБА_1 звернулася з
заявою до ВДВС Луцького районного
управління юстиції про примусове
виконання цього рішення. У зв'язку з цим
постановою старшого державного
виконавця ВДВС Луцького РУЮ Камця Д.С.
від 22.10.2013 року на виконання
виконавчого листа № 161/2935/13-ц, виданого
14.10.2013 року, відкрито виконавче
провадження.

Але, надавши згоду на одержання за свою
частку у спільно нажитому майні
грошової компенсації та вживаючи
відповідних заходів до одержання
коштів, ОСОБА_1 втратила не лише право
власності, а й право користування
майном, що згідно рішення суду у справі
про поділ майна повністю перейшло у
особисту власність ОСОБА_1, у тому числі
й право проживання у будинку.

З урахуванням зазначеного вище та з
метою запобігти незаконному вселенню
колишньої дружини в будинок ОСОБА_1
звернувся 06.11.2013 року до Луцького
міськрайонного суду з позовом про
визнання її такою, що втратила право
користування належним мені майном, а
саме: житловим будинком та присадибною
земельною ділянкою, що знаходяться на
АДРЕСА_1. Ухвалою суду від 08.11.2013 року у
справі за цим позовом відкрито
провадження та 04.02.2014 року винесено
рішення, яким визнано ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право
користування житловим будинком з
господарськими будівлями та спорудами
в АДРЕСА_1 та земельною ділянкою для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибною
ділянкою), площею 0,103 га в с. Липини
Луцького району. Рішення суду на даний
час не набрало законної сили.

Згідно ст. 373 ЦПК України за наявності
обставин, що утруднюють виконання
рішення (хвороба боржника або членів
його сім'ї, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо), за
заявою державного виконавця або за
заявою сторони суд, який видав
виконавчий документ, у десятиденний
строк розглядає питання про відстрочку
або розстрочку виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання рішення в судовому засіданні
з викликом сторін і у виняткових
випадках може відстрочити або
розстрочити виконання змінити чи
встановити спосіб і порядок виконання
рішення.

Таким чином, оскільки наявні підстави,
що утруднюють виконання рішення суду,
суд приходить до висновку, що виконання
рішення суду про вселення ОСОБА_4 у
житловий будинок АДРЕСА_1 може бути
відстрочене.

Керуючись ст. ст. 293, 373 ЦПК
України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити.

Відстрочити виконання рішення
Луцького міськрайонного суду від 04
липня 2013 року у справі № 161/2935/13-ц
провадження № 2/161/1564/13 за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про вселення в
житловий будинок, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, до набрання рішенням
Луцького міськрайонного суду від 04
лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи
такою, що втратила право на
користування чужим майном законної
сили.

Ухвала може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного суду
В.П.
Пушкарчук