справа № 462/498/14-ц
УХВАЛА

24 лютого 2014 року Залізничний районний
суд м. Львова у складі:

головуючого - судді:
Бориславського Ю.Л.,

при секретарі:
Каралюс Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Львові заяву
ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 26 грудня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
суд, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в
якій просить скасувати заочне рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 26 грудня 2013 року та призначити
справу до розгляду в загальному
порядку. На ствердження своїх вимог
покликається на те, що про час, день та
місце розгляду справи його не було
повідомлено, а також повідомив, що йому
стало відомо про існування судового
провадження у Яворівському районному
суді Львівської області до нього та
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та стягнення
заборгованості, згідно кредитного
договору, який є предметом спору в
даній справі. З огляду на те, що до нього
застосовано подвійне стягнення боргу,
який випливає з одних і тих же правових
підстав, просить скасувати прийняте
заочне рішення.

Суд, ухвалив заяву розглядати без
участі заявника та інших осіб, які
належним чином були повідомлений про
час, день та місце розгляду справи,
проте до суду не прибули, та про причини
неявки не повідомили. У відповідності
до ч. 1 ст. 231 ЦПК України заява про
перегляд заочного рішення
розглядається в судовому засіданні.
Неявка осіб, належним чином
повідомлених про час і місце засідання,
не перешкоджає розгляду заяви.

Заслухавши пояснення представника
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» та
представника Шуст С.І., який здійснює
представництво інтересів відповідача
ОСОБА_4, який діє на підставі
довіреності, вивчивши матеріали
справи, суд прийшов до висновку, що
заяву про перегляд заочного рішення
слід залишити без задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України заочне
рішення підлягає скасуванню, якщо
судом буде встановлено, що відповідач
не з'явився в судове засідання та не
повідомив про причини неявки з
поважних причин і докази, на які він
посилається, мають істотне значення
для правильного вирішення справи.

Таким чином, законом визначено, що суд
може скасувати ухвалене ним заочне
рішення лише за наявності одночасно
двох підстав визначених у ст. 232 ЦПК
України, зокрема, якщо буде
встановлено, що відповідач, який був
належним чином повідомлений про час та
місце судового розгляду, не з'явився в
судове засідання та не повідомив про
причини неявки з поважних причин і
докази, на які він посилається, мають
істотне значення для правильного
вирішення справи.

Судом встановлено, що заочним рішенням
Залізничного районного суду м. Львова
від 09.09.2013 року позов Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» задоволено, стягнуто
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1
заборгованість за кредитним договором
№ 014/1312/81/58367

від 03 липня 2008 року в загальній сумі
2229284 /два мільйони двісті двадцять
дев'ять тисяч двісті вісімдесят чотири/
гривні 83 копійки та 3441 /три тисячі
чотириста сорок одну/ гривень 00 копійок
судового збору, сплаченого позивачем.

Зі змісту ст. 228 ЦПК України вбачається,
що заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача. Заяву
про перегляд заочного рішення може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Із роз'яснень, даних Верховним Судом
України в узагальненні судової
практики, вбачається, що правильною є
практика тих судів, які скасовують
заочне рішення лише за наявності двох
підстав, визначених у ст. 232 ЦПК,
зокрема, якщо буде встановлено, що
відповідач, який був належним чином
повідомлений про час та місце судового
розгляду, не з'явився в судове
засідання та не повідомив про причини
неявки з поважних причин і докази, на
які він посилається, мають істотне
значення для правильного вирішення
справи. Непоодинокими є випадки, коли
суди скасовують заочні рішення, не
переконавшись, чи є достатні для цього
підстави, передбачені законодавством.
Деякі суди не проводять оцінки
поважності причин неповідомлення
відповідачем про причини своєї неявки
в судове засідання, в якому ухвалено
заочне рішення, та не оцінюють надані
відповідачем докази на предмет їх
істотного значення для правильного
вирішення справи, і скасовують заочні
рішення лише на підставі поданої
відповідачем заяви та його усних
доводів, які не підтверджені належними,
достатніми та допустимими доказами у
справі.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що відповідач
ОСОБА_1 не з'явився у судове засідання,
хоча був належним чином повідомлений
про час, день та місце судового
розгляду, що стверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення /а.с.67/. Про причини своєї
неявки відповідач суд не повідомив,
заяви про розгляд справи за його
відсутності не подав. З огляду на
зазначене, суд критично ставиться до
покликань ОСОБА_1 про те, що жодних
повісток він не отримував, оскільки
такі спростовуються сукупністю
матеріалів по справі. Не заслуговують
на увагу твердження заявника ОСОБА_1
про те, що судова повістка про виклик в
суд йому була вручена із порушенням
вимог ст.74 ЦПК України з огляду на
наступне.

Згідно вимог ст.74 ЦПК України, судові
виклики здійснюються судовими
повістками про виклик. Судова повістка
про виклик повинна бути вручена з таким
розрахунком, щоб особи, які
викликаються, мали достатньо часу для
явки в суд і підготовки до участі в
судовому розгляді справи, але не
пізніше ніж за три дні до судового
засідання, а судова
повістка-повідомлення - завчасно. Судом
встановлено, та підтверджується
матеріалами справи, а саме
повідомленням про вручення поштового
відправлення, що судова повістка про
виклик в суд була надіслана
відповідачу ОСОБА_1 29 листопада 2013 року,
а отримана адресатом 02 грудня 2013 року
/а.с.67/, тобто завчасно на судове
засідання 26 грудня 2013 року.

Суд не бере до уваги ствердження
відповідача про те, що йому стало
відомо про існування судового
провадження у Яворівському районному
суді Львівської області до нього та
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та стягнення
заборгованості згідно кредитного
договору, який є предметом спору у
даній справі, оскільки ОСОБА_1 не надано
жодних належних доказів на
підтвердження своїх покликань.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК
України обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона

повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд відзначає, що відповідач ОСОБА_1 не
надав суду й будь-яких інших доказів,
які мають істотне значення для
правильного вирішення справи, що також
позбавляє суд можливості скасувати
ухвалене ним заочне рішення. Доводи
відповідача у заяві про перегляд
заочного рішення є його суб'єктивними
судженнями та зводяться до аналізу тих
самих обставин справи на відповідність
їх вимогам закону, що не є підставою для
скасування заочного рішення судом, що
його ухвалив.

Відтак, розглянувши заяву про перегляд
заочного рішення суду, суд приходить до
висновку, що така заява є
необґрунтованою, доводи наведені у ній
не дають підстав для скасування
заочного рішення суду.

Зі змісту ч. 4 ст. 231 ЦПК України
вбачається, що у разі залишення заяви
про перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене в загальному порядку,
встановленому цим Кодексом. У цьому
разі строк на апеляційне оскарження
рішення починає відраховуватися з дати
постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 58-60, 74, 208, 209, 231, 232 ЦПК
України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного
рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 26 грудня 2013 року - залишити
без задоволення.

Роз'яснити відповідачу, що залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення не є перешкодою
оскарження заочного рішення в
загальному порядку, а саме до
апеляційного суду Львівської області
через суд, що його ухвалив, шляхом
подання в десятиденний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:
/підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя:
Бориславський Ю. Л.