ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва в складі

головуючого судді
Кириченко Н.О.

при секретарі
Осколок А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Міністерства юстиції
України третя особа Головне
управління юстиції у м. Києві про
встановлення факту набуття права
власності померлою , суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися в Дарницький
районний суд м. Києва з позовом до
Міністерства юстиції України, за
участю третьої особи Головного
управління юстиції у м. Києві про
встановлення факту набуття права
власності померлою.

В позовній заяві вказана про те,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4.
Спадкоємцями майна після її смерті є
ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Спадкоємці вчасно звернулись до
Десятої київської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини за заповітом після
смерті своєї матері, де було відкрито
спадкову справу №294.

05 липня 2005 р. державним
нотаріусом Десятої київської
державної нотаріальної контори
спадкоємцям було видано свідоцтва про
право на спадщину за заповітом. До
складу спадкового майна ОСОБА_4
входить, в тому числі, земельна ділянка,
що знаходиться на території
садівницького товариства
«Будівельник-1» у Дарницькому районі м.
Києва по АДРЕСА_1, загальною площею
0,1111га, кадастровий номер НОМЕР_1,
цільове призначення - ведення
садівництва, яка належала покійній на
підставі рішення Київської міської
ради №48/1258 від 12 лютого 2004 року та
державного акту на право власності на
земельну ділянку серія КВ №124633,
виготовленого та підписаного у
встановленому порядку начальником
Головного управління земельних
ресурсів Муховиковим А. та Київським
міським головою Омельченком О.О.

Нотаріальна контора направляла
запити до Головного управління
земельних ресурсів КМДА з проханням
направити на її адресу або видати на
руки ОСОБА_2 або ОСОБА_3 державний акт на
право власності на земельну ділянку
покійної ОСОБА_4 для подальшого
вчинення нотаріальних дій та не
отримала його.

У видачі спадкоємцям свідоцтва
про право на спадщину за заповітом на
вищевказану земельну ділянку
державним нотаріусом Десятої
київської державної нотаріальної
контори було відмовлено з тих підстав,
що спадкоємцями не надано оригіналу
державного акту на ім'я померлої ОСОБА_4
до нотаріальної контори. Нотаріус не
визнає право власності на вищезгадану
земельну ділянку за ОСОБА_4, тому
позивачі звернулися до суду за
встановленням факту.

В судовому засіданні представник
позивачів позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просив задовольнити
позов з підстав, зазначених у ньому, не
вважав необхідним замінити
відповідача.

Представник Міністерства юстиції
України в судовому засіданні позовні
вимоги не визнав, заперечував щодо
задоволення позову посилаючись не те,
що Міністерство юстиції України є
неналежним відповідачем у даній
справі.

Представник третьої особи у
судове засідання не прибув, до суду
направлені поштою письмові пояснення
по справі, в яких зазначено про те, що
позивачами невірно вибрано спосіб
захисту своїх прав, оскільки право
власності на нерухоме майно підлягає
державній реєстрації. Однак нормами
чинного законодавства процедура
реєстрації державних актів про право
власності на земельні ділянки після
смерті власника земельної ділянки не
визначена.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивачів та
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, дійшов висновку, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4.
Спадкоємцями майна після її смерті є
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а. с. 6, 7).

05 липня 2005 р. державним
нотаріусом Десятої київської
державної нотаріальної контори
спадкоємцям було видано свідоцтва про
право на спадщину за заповітом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК
України справи про встановлення
фактів, що мають юридичне значення суд
розглядає в порядку окремого
провадження.

Відповідно до положень ст. 256 ЦПК
України суд розглядає справи про
встановлення факту: 1) родинних
відносин між фізичними особами; 2)
перебування фізичної особи на
утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно
для призначення пенсії або одержання
допомоги по загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванню; 4)
реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу,
усиновлення; 5) проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу; 6)
належності правовстановлюючих
документів особі, прізвище, ім'я, по
батькові, місце і час народження якої,
що зазначені в документі, не збігаються
з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і
часом народження цієї особи,
зазначеним у свідоцтві про народження
або в паспорті; 7) народження особи в
певний час у разі неможливості
реєстрації органом державної
реєстрації актів цивільного стану
факту народження; 8) смерті особи в
певний час у разі неможливості
реєстрації органом державної
реєстрації актів цивільного стану
факту смерті; 9) смерті особи, яка
пропала безвісти за обставин, що
загрожували їй смертю або дають
підстави вважати її загиблою від
певного нещасного випадку внаслідок
надзвичайних ситуацій техногенного та
природного характеру.

У судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Відповідно до положень ст. ст. 235,
256 ЦПК України в порядку окремого
провадження розглядаються справи про
встановлення фактів, якщо згідно з
законом такі факти породжують юридичні
наслідки, тобто від них залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав громадян;
чинним законодавством не передбачено
іншого порядку їх встановлення;
заявник не має іншої можливості
одержати або відновити загублений чи
знищений документ, який посвідчує факт,
що має юридичне значення; встановлення
факту не пов'язується з наступним
вирішенням спору про право. факти

Таким чином, під юридичними
фактами слід розуміти обставини, з
наявністю чи відсутністю яких діюче
законодавство пов'язує певні правові
наслідки, виникнення, зміну та
припинення особистих немайнових а
також майнових прав фізичних осіб.

Однак відповідно до ст. 331 ЦК
України, якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, то
право власності виникає з моменту
державної реєстрації.

Як вбачається з відповіді
Виконавчого органу Київської міської
ради, державний акт на право власності
на земельну ділянку не АДРЕСА_1 в
Садовому товаристві "Будівельник-1" у
Дарницькому районі м. Києва ОСОБА_4 в
Головному управлінні земельних
ресурсів не зареєстрований (а. с. 8).

Враховуючи зазначене, суд вважає,
що набуття права власності на земельну
ділянку шляхом встановлення
юридичного факту не відповідає вимогам
закону, а тому відсутні будь-які
правові підстави для задоволення
позовних вимог.

Також слід зазначити, що
Міністерство юстиції України є
ненелаженим відповідачем по справі,
оскільки немає жодного відношення до
реєстрації права власності на земельну
ділянку.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209,
212- 218 ЦПК України та ст. ст. 15, 16, 392, 1216, 1218,
1223, 1225, 1258, 1262, 1269, 1270, 1278 ЦК України, ст. 120,
152 ЗК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Міністерства
юстиції України третя особа Головне
управління юстиції у м. Києві про
встановлення факту набуття права
власності на земельну ділянку
померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено
протягом 10 днів з дня його проголошення
до Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя: