Справа №333/4072/13-ц
Провадження №2/333/361/14
РІШЕННЯ

Іменем України

23 січня 2014 року

м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя
у складі:

головуючого -
судді Тучкова С.С.,

при секретарі
Шелесько Ю.О.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, цивільну справу
№333/4072/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на
неповнолітню дитину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_2
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій
грошовій сумі в розмірі 1500 гривень,
починаючи з дня пред'явлення позову і
до досягнення сином повноліття,
посилаючись на те, що вона перебуває у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем,
добровільно надавати матеріальну
допомогу на утримання сина відповідач
відмовляється, тому вона вимушена
звернутися до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала повністю та просила
суд їх задовольнити, а також зазначила,
що дитина проживає разом з нею, у
зв'язку з цим вона несе додаткові
витрати на утримання дитину, пов'язані
з житлово-комунальними послугами.

Відповідач, повідомлений судом
належним чином про час та місце
розгляду справи, у судове засідання не
з'явився і не повідомив суд про причини
неявки.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позов просили
задовольнити частково, а саме в частині
стягнення з відповідача аліментів на
утримання дитини у розмірі 500 гривень
щомісячно, у зв'язку з тим, що на даний
час ОСОБА_2 не працює, має тяжкий
матеріальний стан, на його утримані
знаходиться мати, яка є пенсіонеркою.

Заслухавши пояснення позивача,
відповідача та його представника,
вивчивши матеріали справи та
дослідивши письмові докази, суд
приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 Цивільного
процесуального кодексу України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Згідно ст.60 Цивільного процесуального
кодексу України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

На підставі свідоцтва про шлюб, серії
НОМЕР_3, виданого 08.04.2006 року
Комунарським відділом реєстрації
актів цивільного стану Запорізького
міського управління юстиції,
встановлено, що 08.04.2006 року сторони
уклали шлюб, про що в книзі реєстрації
шлюбів було зроблено відповідний запис
за №172 (а.с.5).

Шлюб між сторонами розірвано згідно
рішення Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 24.09.2013 року.

Відповідно до свідоцтва про
народження, серії НОМЕР_4, виданим
Відділом реєстрації актів цивільного
стану Комсомольського міського
управління юстиції Полтавської
області, сторони є батьками
неповнолітньої дитини - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Згідно довідки №б/н від 23.05.2013 року,
виданої міським комунальним
підприємством «Основаніє», ОСОБА_4
проживає разом з ОСОБА_1 (а.с.7).

На підставі даних трудової книжки,
серії НОМЕР_5, на ім'я ОСОБА_2,
встановлено, що 31.05.2012 року відповідач
звільнений з роботи та на даний час
ніде не працює.

Відповідно до інформації вих.№5567/01-17
від 04.12.2013 року, наданої Запорізьким
міським центром зайнятості, ОСОБА_2 на
обліку у Державній службі зайнятості
України не перебуває.

Згідно відомостей з центральної бази
даних Державного реєстру фізичних осіб
ДПА України про суму виплачених
доходів, наданої Головним управлінням
Міндоходів у Запорізькій області, у
І-ІІ кварталах 2013 року ОСОБА_2 перебував
на обліку як особа, що займається
підприємницькою діяльністю,
інформація про доходи відповідача
відсутня.

Відповідно до довідки вих.№240 від 13.11.2013
року, виданої Комунарським районним
центром молоді та школярів, ОСОБА_4 є
вихованцем спортивної секції
кіокушин-карате філії «Олімпієць» з
вересня 2011 року.

Таким чином, судом встановлено, що на
даний час дитина знаходиться на
утриманні матері ОСОБА_1, проживає
разом з нею. Добровільно відповідач
ОСОБА_2 матеріальної допомоги на
утримання дитини не надає, хоча є
працездатним.

Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
батько (батьки) або інші особи, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про
права дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
батьки несуть однакову
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
в усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 Сімейного кодексу України
передбачено, що батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу
України за рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу
України при визначенні розміру
аліментів суд враховує стан здоров'я та
матеріальне становище дитини і
платника аліментів, наявність у
останнього інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного
кодексу України частка заробітку
(доходу) матері, батька, яка буде
стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу
України мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж
30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених ст.184 Сімейного
кодексу України.

Статтею 184 Сімейного кодексу України
передбачено, якщо платник аліментів
має нерегулярний, мінливий дохід,
частину доходу одержує в натурі, а
також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
виходячи з якнайкращого забезпечення
інтересів дитини, оскільки відповідач
є працездатною особою, офіційно не
працює, в центрі зайнятості на обліку
не знаходиться, доказів того, що
відсутність у нього постійної роботи
обумовлена об'єктивними, а не
суб'єктивними причинами, суду не надав,
згідно його пояснень має нерегулярний
мінливий дохід, суд приходить до
висновку, що аліменти на утримання
дитини мають бути присуджені у твердій
грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів, які
підлягають стягненню з відповідача,
суд виходить з наступного.

Сторонами, як вбачається з матеріалів
справи, не було надано доказів розміру
нерегулярного доходу відповідача. На
утриманні відповідача інших дітей не
має.

На час звернення позивача до суду
відповідно до ст.7 Закону України «Про
державний бюджет України на 2014 рік»
прожитковий мінімум на одну особу в
розрахунку на місяць з 1 січня 2014 року
для дітей віком від 6 до 18 років
становить 1286 гривень.

У зв'язку з викладеним, враховуючи, що
батьки несуть однакову
відповідальність за виховання і
розвиток дитини, а також те, що дитина
проживає разом з матір'ю, виходячи з
принципу розумності та справедливості,
суд вважає за необхідне стягнути з
відповідача аліменти на користь ОСОБА_1
на утримання неповнолітньої дитини -
ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі у
розмірі 643 гривні щомісячно до
досягнення останньою повноліття, що
дорівнює 1/2 частині прожиткового
мінімуму для дитини віком від 6 до 18
років станом на 01 січня 2014 року (1286
гривень / 2 = 643 гривень).

Доказів того, що відповідач не в змозі
сплачувати на дитину аліменти у
зазначеному розмірі, відповідач та
його представник суду не надали.

Крім того, доводи відповідача та його
представника про те, що на утриманні
ОСОБА_2 знаходиться матір суд до уваги
при визначені розміру аліментів не
бере, у зв'язку з тим, що матір
відповідача, зі слів останнього, є
пенсіонеркою та отримує пенсію. Ніяких
доказів на підтвердження доводів про
те, що матір ОСОБА_2 потребує додаткових
витрат та знаходиться на утримані
останнього, відповідач та його
представник суду не надали.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу
України встановлено, що аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред'явлення позову.

Питання врахування розміру сплати
аліментів відповідачем у
добровільному порядку після
пред'явлення цього позову, а саме після
27.05.2013 року, може бути вирішене при
виконанні судового рішення у
виконавчому провадженні.

Таким чином, у зв'язку із викладеним,
аналізуючи зібрані у справі докази та
вимоги чинного законодавства,
приймаючи до уваги положення ст.11
Цивільного процесуального кодексу
України щодо розгляду справ в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, виходячи з
якнайкращого забезпечення інтересів
дитини, враховуючи обставини справи, а
також те, що відповідач визнав позов
частково, суд вважає за можливе
задовольнити позов частково.

Так як судом частково задоволені
позовні вимоги позивача, яка була
звільнена від сплати судового збору
при подачі заяви, з відповідача повинен
бути стягнений в дохід держави судовий
збір, пропорційно до тієї частини
позовних вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено (643 гривень х 229,40
гривень / 1500 гривень = 98,34 гривень).

Керуючись ст.ст.180-184, 191 СК України, ст.8
Закону України «Про охорону
дитинства», ст.ст.3, 18, 27 Конвенції про
права дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
ст.209, 214-215, 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер -
НОМЕР_2), ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання
неповнолітньої дитини - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 643
(шістсот сорок три) гривні 00 копійок
щомісячно, починаючи з 27.05.2013 року і до
повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий
збір в дохід держави в розмірі 98
(дев'яносто вісім) гривень 34 копійки.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів
підлягає негайному виконанню у межах
суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м.Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя
С.С.
Тучков