АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1247/14
Головуючий в 1 інстанції - Шаповалова
Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кочкової Н.О.,

суддів -
Максюти Ж.І., Повєткіна В.В.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення,
встановлення порядку користування
житловим приміщенням та зобов'язання
не чинити перешкоди в користуванні за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 03 грудня
2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
вселення, встановлення порядку
користування житловим приміщенням та
зобов'язання не чинити перешкоди в
користуванні ним. В обґрунтування
позовних вимог зазначила, що їй та
відповідачам по справі на праві
власності належить квартира за
адресою: АДРЕСА_1, але вона позбавлена
можливості вільно користуватись
належною їй 1/3 частиною квартири,
оскільки відповідач ОСОБА_2 чинить їй
перешкоди у користуванні квартирою і
не допускає її у квартиру. Згоди щодо
порядку володіння та користування
належними частками між нею та
відповідачем ОСОБА_3 не досягнуто, тому
позивачка просить вселити її в
квартиру, встановити порядок
користування квартирою, виділивши їй в
користування спальню житловою площею
11,6 кв.м., підсобні приміщення залишити в
спільному користуванні та зобов'язати
відповідача не чинити перешкоди у
користуванні (а.с 2-5).

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені частково:
вселено ОСОБА_1 в квартиру за адресою:
АДРЕСА_1; зобов'язано ОСОБА_3 не чинити
перешкоди ОСОБА_1 у користуванні
квартирою. В решті позову відмовлено
(а.с. 62-65).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просив змінити
рішення суду та у задоволенні позову
ОСОБА_1 про вселення, встановлення
порядку користування житловим
приміщенням та зобов'язання не чинити
перешкод в користуванні квартирою
відмовити (а.с. 68-70).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1
належить сторонам на праві спільної
власності без визначення часток
(а.с.8-10). Вказана квартира є
двокімнатною і складається з двох
окремих жилих кімнат, площею 11,6 кв.м та
17,4 кв.м. В спірній квартирі
зареєстровані всі три співвласники
цієї квартири - позивач по справі
ОСОБА_1, її колишній чоловік -
відповідач ОСОБА_2 та їх спільна донька
- ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. На час розгляду
справи в квартирі постійно мешкає
відповідач по справі.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції посилався
на ст. 156 ЖК України, ст. 391 ЦК України та
виходив із того, що ОСОБА_1 має право
використовувати квартиру, яка належить
її на праві спільної часткової
власності, для власного проживання,
однак ОСОБА_3 чинить перешкоди у
реалізації нею прав власника.

Висновки суду відповідають вимогам
закону і підтверджуються матеріалами
справи.

Так, відповідно до ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном, а згідно із ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право у
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутись до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 4,5 ст.9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом. Житлові права
охороняються законом, за винятком
випадків, коли вони здійснюються в
суперечності з призначенням цих прав
чи з порушенням прав інших громадян або
прав державних і громадських
організацій.

Посилання апелянта на те, що у справі
відсутні докази на підтвердження того,
що ним чиняться позивачці перешкоди у
користуванні спільною квартирою, -
спростовуються довідкою
Павлогардського МВ ГУМВС України у
Дніпропетровській області.

Доводи апелянтів про те, що у позивачки
є інше постійне місце проживання та про
те, що спірну квартиру вона залишили
добровільно - не підтверджено
належними і допустимими доказами.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються, оскільки
зводяться, в основному, до незгоди із
оцінкою доказів, однак, відповідно до
ст.. 212 ЦПК України виключне право
оцінки доказів належить суду 1
інстанції.

У частині відмови у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення
порядку користування житловим
приміщенням рішення суду не
оскаржується.

Судом 1 інстанції у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
порушень норм матеріального та
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
чи зміни рішення не встановлено, тому
апеляційний суд приходить до висновку,
що рішення суду відповідає вимогам ст.
213, 214 ЦПК України, і його слід залишити
без змін.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст.. 307, 308 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ВІДХИЛИТИ.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: