Справа № 739/60/14-ц
Провадження № 2/739/59/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"20" лютого 2014 р.

м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Чепурка В.В.,

за участі: секретаря - Лукаш Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Новгороді-Сіверському Чернігівської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новгород-Сіверський
м'ясокомбінат» про стягнення
заборгованості із заробітної плати,
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
компенсації моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивачка)
звернулася до суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новгород-Сіверський
м'ясокомбінат» (далі - відповідач) про
стягнення заборгованості із
заробітної плати у розмірі 3886 грн. 34
коп., стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільнення
у розмірі 2 318 грн. 00 коп. та компенсації
моральної шкоди у розмірі 500 грн. 00 коп.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що у
період з 16 травня 2013 року по 17 жовтня 2013
року вона працювала в ТОВ
«Новгород-Сіверський м'ясокомбінат» на
посаді виробника натуральної
ковбасної оболонки. Після звільнення
їй не було виплачено заборгованість із
заробітної плати та не надано довідку
про її розмір. На час звернення з
позовом до суду вказана заборгованість
їй не виплачена, у зв'язку з чим вона має
право на отримання середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні. Також
внаслідок невиплати заробітної плати
вона позбавлена можливості повноцінно
підтримувати нормальні життєві зв'язки
і змушена застосовувати додаткові
зусилля для покращення свого
матеріального добробуту.

У судове засідання позивачка не
з'явилася, але подала заяву, в якій
просить справу розглянути без її
участі та заявляє про підтримання
позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача до суду
не з'явився, заяви про розгляд справи
без його участі не подав, причини своєї
неявки не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином. За таких обставин,
враховуючи відсутність заперечень
позивачки, суд вважає, що справа може
бути розглянута без участі
відповідача, на підставі наявних у
справі доказів, з постановленням
заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи та
наявні в них докази, суд приходить до
наступних висновків.

Як встановлено, 16 травня 2013 року
позивачку було прийнято на роботу в ТОВ
«Новгород-Сіверський м'ясокомбінат»,
на посаду виробника натуральної
ковбасної оболонки, з якої вона, на
підставі статті 38 Кодексу законів про
працю України (далі - КЗпП України),
звільнилася за власним бажанням 17
жовтня 2013 року. З 05 грудня 2013 року вона
працевлаштувалася за іншим місцем
роботи (а.с. 6).

На день звільнення у ТОВ
«Новгород-Сіверський м'ясокомбінат»
перед позивачкою виникла
заборгованість із заробітної плати у
розмірі 3 403 грн. 77 коп., що
підтверджується довідкою №36 від 19
лютого 2014 року (а.с. 17).

Відповідно до частини першої статті 21
Закону України «Про оплату праці» від 24
березня 1995 року №108/95-ВР працівник має
право на оплату праці відповідно до
актів законодавства і колективного
договору на підставі укладеного
трудового договору.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
пред'явлення звільненим працівником
вимоги про розрахунок.

З викладеного вбачається, що
відповідачем було порушено вимоги
законодавства щодо своєчасної виплати
нарахованої заробітної плати.

Вирішуючи питання щодо розміру
заборгованості, яка підлягає
стягненню, суд бере до уваги дані, що
містяться в довідці №36 від 19 лютого 2014
року, наданій ТОВ «Новгород-Сіверський
м'ясокомбінат», відповідно до якої
заборгованість із заробітної плати
становить 3 403 грн. 77 коп., оскільки
вказана довідка є належним доказом
наявності на підприємстві
заборгованості перед позивачкою. При
цьому розрахунок даної заборгованості,
який міститься в позовній заяві і яким
визначено її розмір - 3 886 грн. 34 коп., суд
вважає помилковим, оскільки він
здійснений виходячи з відомостей
Пенсійного Фонду України про доходи
позивачки, без врахування податків та
зборів, що сплачуються із нарахованої
заробітної плати.

За таких обставин позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача на
користь позивачки заборгованості із
заробітної плати підлягають
задоволенню частково, в частині її
стягнення у розмірі 3 403 грн. 77 коп.

Відповідно до частини першої статті 117
КЗпП України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки зазначені в статті 116 цього
Кодексу, тобто в день звільнення, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Враховуючи те, що відповідач на час
звільнення не здійснив остаточний
розрахунок з позивачкою із заробітної
плати і розмір такої заборгованості
сторонами не оспорюється, докази
відсутності вини відповідача в
невиплаті даної заборгованості не
надано, суд приходить до висновку що
відповідач зобов'язаний сплатити
позивачці середній заробіток за весь
час затримки розрахунку при звільненні
з 18 жовтня 2013 року, тобто з дня,
наступного за днем звільнення, по 04
грудня 2013 року, тобто по день, що
передує дню працевлаштування
позивачки і зазначений нею в позовній
заяві.

Вирішуючи питання про розмір
середнього заробітку, який має бути
стягнутий на користь позивачки, суд
виходить з того, що відповідно пункту 2
Постанови Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року №100 «Про
затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати» (далі -
Порядок) середньомісячна заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за останні два календарні місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 8 цього Порядку,
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а
у випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

На підставі зазначеного нормативного
акту, враховуючи, що доходи позивачки,
згідно довідки №32 від 19 лютого 2014 року
(а.с. 16), за останні повні два місяці
роботи перед днем звільнення становили
2 625 грн. 00 коп., відповідно її
середньоденний заробіток становив 61
грн. 05 коп. Виходячи з кількості робочих
днів у період з 18 жовтня по 04 грудня 2013
року, що становить 34 дні, розмір
середнього заробітку за час затримки
становить 2 075 грн. 70 коп. Водночас,
розрахунок вказаного середнього
заробітку, що міститься в позовній
заяві є помилковим, оскільки він
здійснений з порушенням порядку,
передбаченого вказаною Постановою
Кабінету Міністрів України.

Таким чином, позовні вимоги позивачки в
частині стягнення з відповідача на її
користь середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
підлягають задоволенню частково, в
частині стягнення 2 075 грн. 70 коп.

Вирішуючи питання про стягнення
компенсації моральної шкоди у розмірі
500 грн., завданої порушенням законних
прав позивачки, суд виходить з того, що
порядок її відшкодування у сфері
трудових відносин регулюється статтею
237-1 КЗпП України, яка передбачає
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
життя.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" (з відповідними
змінами) роз'яснено, що відповідно до
статті 237-1 КЗпП України (набрав
чинності з 13 січня 2000 року) за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин (незаконне
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Як встановлено судом у зв'язку з
невиплатою заборгованої заробітної
плати у день звільнення, тобто 17 жовтня
2013 року, позивачці було спричинено
душевні страждання, оскільки до 05
грудня 2013 року вона не мала роботи і
відповідно доходів, що в свою чергу
порушило її благополуччя, вона була
позбавлена можливості повноцінно
підтримувати нормальні життєві зв'язки
та змушена була застосовувати
додаткові зусилля для покращення свого
матеріального добробуту.

За таких обставин позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивачки в якості компенсації
моральної шкоди 500 грн. 00 коп. суд вважає
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню повністю.

Відповідно до пункту 2 частини
першої та частини другої статті 367
Цивільного процесуального кодексу
України (далі - ЦПК України) необхідно
допустити негайне виконання рішення
суду в частині стягнення всієї суми
заборгованості із заробітної плати у
розмірі 3 403 грн. 77 коп.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 5 Закону України «Про судовий
збір» від 8 липня 2011 року N 3674-VI позивачі
звільняються від сплати судового збору
за подання позовів про стягнення
заробітної плати, поновлення на роботі
та за іншими вимогами, що випливають із
трудових відносин.

Згідно з положенням частини третьої
статті 88 ЦПК України якщо позивача, на
користь якого ухвалено рішення,
звільнено від сплати судового збору,
він стягується з відповідача в дохід
держави пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

У зв'язку з тим, що позов підлягає
задоволенню, з відповідача на користь
держави має бути стягнутий судовий
збір відповідно до підпункту 1 пункту 1
частини другої статті 4 Закону України
«Про судовий збір», у розмірі 243 грн. 60
коп.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 21 Закону України «Про оплату
праці», статтями 116, 117, 237-1 КЗпП України,
статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 294, 367
ЦПК України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Новгород-Сіверський м'ясокомбінат»
про стягнення заборгованості із
заробітної плати, стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільнення та компенсації
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новгород-Сіверський
м'ясокомбінат», ідентифікаційний код
юридичної особи 37292284, на користь
ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
заборгованість із заробітної плати у
розмірі 3 403 (три тисячі чотириста три)
гривні 77 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новгород-Сіверський
м'ясокомбінат» на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні, за період з
18 жовтня 2013 року по 04 грудня 2013 року, в
розмірі 2 075 (дві тисячі сімдесят п'ять)
гривень 70 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новгород-Сіверський
м'ясокомбінат» на користь ОСОБА_1 в
якості компенсації моральної шкоди 500
(п'ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новгород-Сіверський
м'ясокомбінат» на користь держави
судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок
три) гривні 60 копійок.

Допустити негайне виконання
рішення суду в частині стягнення усієї
суми заборгованості із заробітної
плати у розмірі 3 403 (три тисячі
чотириста три) гривні 77 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте
Новгород-Сіверським районним судом
Чернігівської області за письмовою
заявою відповідача, яка може бути
подана ним до Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області
протягом десяти днів з дня отримання
копії заочного рішення. У випадку
залишення ухвалою суду заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення, воно може бути оскаржене
відповідачем у загальному порядку в
десятиденний строк з дня винесення
судом відповідної ухвали.

Особи, які брали участь у справі, можуть
оскаржити заочне рішення до
Апеляційного суду Чернігівської
області через Новгород-Сіверський
районний суд Чернігівської області
шляхом подання в десятиденний строк з
дня проголошення заочного рішення
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення заочного рішення, можуть
подати апеляційну скаргу до
Апеляційного суду Чернігівської
області через Новгород-Сіверський
районний суд Чернігівської області
протягом десяти днів з дня отримання
копії заочного рішення.

Суддя
В.В. Чепурко