АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/1158/2014
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка
подана представником ОСОБА_3, на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 04 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»,
ОСОБА_4 про стягнення майнової та
відшкодування моральної шкоди,

встановила:

У червні 2013 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ПрАТ
«Страхова компанія «Українська
страхова група», ОСОБА_4, в якому з
урахуванням уточнення розміру
позовних вимог просив стягнути на його
користь:

- з ПрАТ «Страхова компанія «Українська
страхова група» - суму несплаченого
страхового відшкодування в розмірі 4319
грн. 08 коп. та відшкодування моральної
шкоди в розмірі 2000 грн.;

- з ОСОБА_4 - суму невідшкодованої
шкоди в розмірі 2792 грн. 69 коп. та
моральну шкоду в розмірі 8000 грн.;

- з ПрАТ «Страхова компанія
«Українська страхова група» та ОСОБА_4 -
затрати за проведення товарознавчого
дослідження у розмірі 600 гривень;
витрати на оплату судового збору.

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 04 листопада 2013 року
позов задоволено частково: стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на
відшкодування моральної шкоди - 1000 грн.
та 114 грн. 70 коп. судового збору.

У задоволенні інших позовних вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач
ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій просить
частково скасувати рішення суду, в
частині відмови у відшкодуванні
майнової шкоди, та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги у цій
частині, а саме: стягнути з ПрАТ
«Страхова компанія «Українська
страхова група» на його користь суму
несплаченого страхового відшкодування
в розмірі 4319 грн. 08 коп.; стягнути з
ОСОБА_4 на його користь суму
невідшкодованої шкоди в розмірі 2792 грн.
69 коп.; стягнути з ПрАТ «Страхова
компанія «Українська страхова група»
та ОСОБА_4 на його користь затрати за
проведення товарознавчого дослідження
у розмірі 600 грн. та витрати на сплату
судового збору. Вважає рішення суду
незаконним, необґрунтованим, прийнятим
з порушення норм матеріального та
процесуального права.

Вказував, що суд першої інстанції
безпідставно прийняв до уваги висновок
№137013 від 15.03.2013 року, який надано
страховою компанією та ґрунтується
виключно на припущеннях експерта, та
відхилив висновок від № 0739/13 від 22.04.2013
року. Також вважає, що при розрахунку
розміру завданих збитків суд повинен
був виходити із вартості
відновлювального ремонту пошкодженого
автомобіля, а тому суд безпідставно
звільнив відповідача ОСОБА_4 від
відповідальності за завдані збитки.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу
та просив задовольнити; представник
відповідача ОСОБА_4 в судовому
засіданні вважав доводи апеляційної
скарги безпідставними та просив
залишити рішення суду без змін.

Представник відповідача ПрАТ СК
«Українська страхова група» в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Заслухавши доповідь судді Ящук Т.І.,
пояснення осіб, що з'явились в судове
засідання, дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що 19 лютого 2013 року
близько 09 год. 40 хв. на перехресті вул.
Чапаєва та вул. Лугова в м. Євпаторії
сталося зіткнення автомобіля
марки«ВАЗ-21074» д.н. НОМЕР_1 під
керуванням ОСОБА_4 та автомобіля марки
«ВАЗ-21063» д.н. НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_2

Зіткнення транспортних засобів
сталося в результаті порушення
відповідачем ОСОБА_4 Правил дорожнього
руху, що підтверджується постановою
Євпаторійського міського суду АР Крим
від 22 лютого 2013 року.

У результаті ДТП був пошкоджений
автомобіль «ВАЗ 21063» д.н. НОМЕР_2,
власником якого є позивач.

Оскільки цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_4 була
застрахована у ПрАТ СК «Українська
страхова група», то вказана страхова
компанія виплатила позивачу ОСОБА_2
страхове відшкодування у розмірі 7999
грн. 69 коп.

Вказане відшкодування було
розраховано на підставі висновку №
137013 від 15.03.2013 року, складеного
спеціалістом-автотоварознавцем за
заявою ПрАТ СК «Українська страхова
група», та виходячи із положень ст. 30
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», відповідно до
якої розмір відшкодування обчислено як
різницю між вартістю транспортного
засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а саме:
12 549 грн. 01 коп. (розмір матеріального
збитку) - 4039 грн. 33 коп. (утилізаційна
вартість пошкодженого автомобіля) - 510
грн. ( франшиза) = 7999 грн. 68 коп.

Задовольняючи частково вимоги про
відшкодування моральної шкоди, судом
першої інстанції було враховано вимоги
ст. 23, 1167 ЦК України та обставини щодо
пошкодження майна позивача, що завдали
йому душевних страждань. З урахуванням
усіх обставин справи, принципів
розумності та справедливості, суд
дійшов висновку про необхідність
стягнення з відповідача ОСОБА_4 на
користь позивача відшкодування
моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення відшкодування
моральної шкоди зі страхової компанії,
суд першої інстанції виходив з того, що
страхова компанія не порушувала права
позивача і правові підстави для
задоволення позову у цій частині -
відсутні.

Рішення суду в частині вирішення
позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди сторонами не
оскаржувалось, обов'язкових підстав
для скасування рішення суду в цій
частині колегія суддів не вбачає.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про відшкодування майнової шкоди
шляхом стягнення з ПрАТ СК «Українська
страхова група» - 4319 грн. 08 коп.
страхового відшкодування, а з ОСОБА_4 -
2792 грн. 69 коп. - решту вартості
відновлювального ремонту, суд першої
інстанції виходив з того, що законним і
обґрунтованим є висновок спеціаліста -
автотоварознавця № 137013 від 15.03.2013 року,
на підставі якого зроблений розрахунок
відшкодування страховою компанією, та
відповідно до якого ринкова вартість
автомобіля «ВАЗ-21063», д.н. НОМЕР_2 до ДТП
становить 12 549 грн. 01 коп., а
утилізаційна вартість - 4039 грн. 33 коп., а
тому відшкодування виплачено у повному
обсязі.

Відхиляючи доводи позивача про
необхідність покладення в основу
рішення звіту № 0739/13 від 22.04.2013 року, за
яким вартість відновлювального
ремонту вказаного автомобіля складає 18
419 грн. 01 коп., ринкова вартість
автомобіля до ДТП ( тобто розмір
завданої шкоди) - 15 626 грн. 32 коп., а
ринкова вартість годних залишків
автомобіля становить 2797 грн. 55 коп., суд
першої інстанції виходив з того, що у
вказаному висновку ринкова вартість
автомобіля є завищеною, що пов'язано з
різницею пробігу транспортного засобу,
який виготовлено в 1985 році, і зазначена
обставина не врахована спеціалістом.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення з ОСОБА_4 решти
вартості відновлювального ремонту,
суд першої інстанції вважав, що такі
вимоги не ґрунтуються на законі та не
знайшли підтвердження в судовому
засіданні.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважає їх законними, обґрунтованими і
такими, що відповідають обставинам
справи та положенням матеріального
закону. Норми матеріального права
відповідно до спірних правовідносин
застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції
щодо відсутності підстав для
задоволення позовних вимог у частині
відшкодування матеріальної шкоди
повно та послідовно викладені у
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

Доводи апеляційної скарги позивача про
необхідність стягнення суми у розмірі
2792 грн. 69 коп. як решту вартості
відновлювального ремонту, загальний
розмір якого становить 18 419 грн. 01 коп.,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки такі доводи не ґрунтуються на
вимогах закону, про що правильно
зазначив суд першої інстанції в
оскаржуваному рішенні.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

При цьому статтею 1194 ЦК України
визначено, що особа, яка застрахувала
свою цивільну відповідальність,
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням) лише у разі
недостатності страхової виплати
(страхового відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому
законодавством, відшкодовуються у разі
пошкодження транспортного засобу.

Разом з тим, шкода, пов'язана з фізичним
знищенням транспортного засобу,
визначається у порядку, встановленому
статтею 30 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», відповідно до якої
транспортний засіб вважається
фізично знищеним, якщо його ремонт є
технічно неможливим чи економічно
необґрунтованим. Ремонт вважається
економічно необґрунтованим, якщо
передбачені згідно з аварійним
сертифікатом (рапортом), звітом (актом)
чи висновком про оцінку, виконаним
аварійним комісаром, оцінювачем або
експертом відповідно до
законодавства, витрати на
відновлювальний ремонт транспортного
засобу перевищують вартість
транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається
знищеним, його власнику
відшкодовується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а
також витрати на евакуацію
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з матеріалів справи, як
за висновком автотоварознавчого
дослідження, виконаним за замовленням
страхової компанії, так і за висновком,
виконаним на замовлення позивача,
спеціалісти зазначили, що вартість
матеріального збитку, завданого
позивачу в результаті пошкодження
автомобіля ВАЗ-21063, д.н. НОМЕР_2,
визначається рівним вартості
автомобіля до ДТП, оскільки витрати
на відновлювальний ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди, тобто
відновлювальний ремонт автомобіля є
економічно необґрунтованим.

За таких обставин підстави для
визначення розміру завданої майнової
шкоди відповідно до ст. 29 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» - відсутні.

Отже, суд першої інстанції дійшов
законного і обґрунтованого висновку
про відсутність підстав для стягнення
суми вартості відновлювального
ремонту з відповідача ОСОБА_4 на
користь позивача, оскільки порядок
розрахунку суми відшкодування,
застосований ПрАТ СК «Українська
страхова група», є вірним, враховуючи,
що відповідно до наявних у справі
доказів та вимог ст. 30 вказаного Закону,
ремонт належного позивачу на праві
власності автомобіля є економічно
необґрунтованим, тобто транспортний
засіб вважається фізично знищеним.

Правильним є також висновок суду
першої інстанції про те, що страхове
відшкодування виплачено позивачу у
повному розмірі, відповідно до умов
полісу та вимог ст. 30 Закону, оскільки
розмір відшкодування визначено як
різниця між ринковою вартістю
автомобіля до ДТП та утилізаційною
вартістю пошкодженого автомобіля
(вартістю годних залишків).

Таким чином, оскільки майнова шкода у
фактичному розмірі позивачу
відшкодована, то підстав для
застосування ст. 1194 ЦК України - не
вбачається.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
позивач посилався на невідповідність
обставинам справи висновків суду
першої інстанції, який поклав в основу
рішення висновок № 137013 від 15.03.2013 року,
складений на замовлення страхової
компанії, та не прийняв до уваги звіт
№ 0739/13 від 22.04.2013 року, складений на
замовлення позивача, яким розмір
майнової шкоди визначено більший - 15 626
грн. 32 коп., та у якому враховано дійсний
пробіг автомобіля ВАЗ-21063, д.н. НОМЕР_2,
що складає 82 197 км., тоді як у висновку №
137013 від 15.03.2013 року безпідставно, на
думку апелянта, визначено середній
нормативний пробіг автомобіля,
виходячи із строку його експлуатації -
28 років та середнього річного пробігу
(14.4 тис км.).

Однак зазначені доводи висновків суду
не спростовують, оскільки пробіг
автомобіля визначено спеціалістом у
висновку № 137013 від 15.03.2013 року
відповідно до п. 7.10 Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України та фонду держмайна
України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року зі
змінами та доповненнями. Крім того,
ринкова вартість автомобіля у
висновку, наданому позивачем, була
визначена спеціалістом на підставі
власного маркетингового дослідження,
тоді як ринкова вартість автомобіля у
висновку № 137013 від 15.03.2013 року була
визначена спеціалістом відповідно до
даних «Бюлетня автотоварознавця» № 69
Міністерства юстиції України, як
передбачено вимогами розділів 2, 7
Методики товарознавчої експертизи та
оцінки колісних транспортних засобів.

Відповідно до п. 7.2 Методики, основним
підходом, який використовується для
оцінки КТЗ, є порівняльний підхід.
Згідно з ним визначення вартості КТЗ
на території України проводиться на
підставі їх цін продажу та поточних
цін пропозиції до продажу, які
зазначені у вітчизняних довідниках.
Зазначені ціни є статистично
усередненими ціновими даними КТЗ, які
були відчужені в Україні згідно з
умовами, що відповідають змісту і
поняттю «ринкова вартість».

Інші доводи апеляційної скарги
відповідача щодо невідповідності
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального
права не можуть бути прийняті судом
апеляційної інстанції в якості підстав
для скасування оскаржуваного рішення,
оскільки висновків суду не
спростовують та на їх правильність не
впливають.

Таким чином, судом першої інстанції
було повно та всебічно встановлено
обставини справи, надано вірну оцінку
зібраним доказам, відповідно до
спірних правовідносин правильно
застосовано норми матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а тому рішення скасуванню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313- 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 04 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: