АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/3149/2014
Головуючий у 1 - й інстанції: Ключник А.С.
Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду місті Києва
в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Органу опіки та
піклування Святошинської районної у
місті Києві державної адміністрації на
рішення Святошинського районного суду
міста Києва від 11 листопада 2013 року в
цивільній справі за позовом Органу
опіки та піклування Святошинської
районної у місті Києві державної
адміністрації до ОСОБА_3, третя особа:
адміністрація Центру допомоги дітям
«Місто щасливих дітей» про відібрання
дитини без позбавлення батьківських
прав, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 11 листопада 2013
року Органу опіки та піклування
Святошинської районної у місті Києві
державної адміністрації відмовлено в
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3,
третя особа: адміністрація Центру
допомоги дітям «Місто щасливих дітей»
про відібрання дитини без позбавлення
батьківських прав.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
Орган опіки та піклування
Святошинської районної у місті Києві
державної адміністрації звернувся до
суду з апеляційною скаргою, в якій
просив рішення Святошинського
районного суду міста Києва від 11
листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що відмовляючи в
позові, суд 1-ї інстанції залишив поза
увагою той факт, що мати малолітнього
ОСОБА_4 ОСОБА_3 страждає психічним
захворюванням, перебуває на обліку у
лікаря-психіатра та приймає лікарські
препарати, які суттєво впливають на
адекватність її поведінки. Оскільки за
станом здоров'я мати хлопчика не може
виховувати дитину, то бабуся
малолітнього ОСОБА_4 звернулася до
Органу опіки та піклування
Святошинської районної у місті Києві
державної адміністрації з заявою про
тимчасове влаштування онука до
дитячого реабілітаційного центру, де
він і перебуває на даний час. Зазначала,
що мати не може займатись доглядом
дитини через хворобу та госпіталізацію
на лікування у психіатричну лікарню № 1
м.Києва. Під час перебування дитини в
реабілітаційному центрі ОСОБА_3
відвідувала свого малолітнього сина.
За наслідками її відвідувань дитина
почала наслідувати поведінкові
реакції матері, тобто поводити себе
абстраговано, замикатися у собі,
впадати в стан ступору в ситуації
критики чи зауважень зі сторони
дорослого. При ухваленні рішення про
відмову в позові суд першої інтонації
не врахував, що повернення на
сьогоднішній день малолітнього ОСОБА_4
матері ОСОБА_3 може нести загрозу
здоров'ю та життю дитини.

В судовому засіданні представник
Органу опіки та піклування
Святошинської районної у місті Києві
державної адміністрації Лук'янчук
Руслана Петрівна повністю підтримав
доводи апеляційної скарги та просила
її задовольнити.

Представник Центру допомоги дітям
«Місто щасливих дітей» Кашпур Юрій
Михайлович та прокурор Боса І.В. також
підтримали доводи апеляційної скарги
та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 проти доводів
апеляційної скарги заперечувала,
посилаючись на те, що вони є
безпідставними, а рішення суду 1-ї
інстанції повністю відповідає вимогам
закону.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є одинокою
матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідки Комунального
підприємства «Дирекція з утримання та
обслуговування житлового фонду
Святошинського району міста Києва
№1029/1 від 28.1.212 року (форма №3) ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 зареєстровані та проживають в
двох кімнатній квартирі АДРЕСА_1. В
даній квартирі також зареєстровані та
проживають ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

18.09.2012 року Київським міським
психоневрологічним диспансером №4
ОСОБА_3 було видано направлення на
госпіталізацію у добровільному
порядку до психіатричної лікарні №1, де
вона перебувала на стаціонарному
лікуванні з 21 вересня 2012 року по 15
жовтня 2012 року.

За результатами огляду МСЕК ОСОБА_3
було поставлено діагноз органічний
шизофреноподібний розлад стійко
виражений галюцинаторно
параноїдальний синдром та встановлено
2 групу інвалідності строком до 01.03.2014
року. Також, за рішенням МСЕК, з метою
соціально-трудової реабілітації,
ОСОБА_3 рекомендовано спостереження у
лікаря-психіатра та проходження
реабілітації.

Судом також встановлено, що 20 вересня
2012 року ОСОБА_8, яка є матір'ю ОСОБА_3 та
бабусею ОСОБА_4, звернулася до Служби у
справах дітей Святошинської районної у
місті Києві державної адміністрації з
проханням надати її онукові ОСОБА_4
направлення до Центру допомоги дітям
«Місто щасливих дітей» у зв'язку з тим,
що його мати ОСОБА_3 не може займатися
доглядом дитини через хворобу та з
21.09.2012 року перебуватиме на
стаціонарному лікуванні у
психіатричній лікарні №1.

На підставі даної заяви Службою у
справах дітей Святошинської районної у
місті Києві державної адміністрації
було видано направлення та 21.09.2012 року
ОСОБА_4, з метою психолого-педагогічної
реабілітації, влаштовано до Центру
допомоги дітям «Місто щасливих дітей».

30.05.2013 року відбулося засідання комісії
з питань прав дитини Святошинської
районної у місті Києві державної
адміністрації на якому біло прийнято
рішення, оформлене протоколом №10, про
те, що в інтересах малолітньої дитини
на даний час недоцільно передавати на
виховання ОСОБА_3 її малолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак матері
рекомендовано відвідувати дитину в
Центрі допомоги дітям «Місто щасливих
дітей», про, що 03.06.2013 року
Святошинською районною у місті Києві
державною адміністрацією було
прийнято відповідний висновок.

06 серпня 2013 року дирекцією Центру
допомоги дітям «Місто щасливих дітей»
на адресу Служби у справах дітей
Святошинської районної у місті Києві
державної адміністрації було
направлено листа, яким повідомлено, що
мати ОСОБА_4 ОСОБА_3 відвідувала сина.
Проте, після таких зустрічей хлопчик
почав наслідувати поведінкові реакції
матері, тобто, поводити себе
абстраговано, замикатися у собі,
впадати в стан ступору в ситуації
критики чи зауважень зі сторони
дорослого. Оскільки біологічна мати
дитини приймає лікарські препарати та
її стан можна оцінити як неадекватний,
то було прийнято рішення призупинити
взаємодію матері та дитини до
поліпшення стану здоров'я жінки.

09.09.2013 року дирекцією Центру допомоги
дітям «Місто щасливих дітей» на адресу
Служби у справах дітей Святошинської
районної у місті Києві державної
адміністрації було направлено листа з
проханням прийняти рішення стосовно
орієнтовного терміну перебування
малолітнього ОСОБА_4 у центрі.

04.10.2013 року Орган опіки та піклування
Святошинської районної у місті Києві
державної адміністрації звернувся до
Святошинського районного суду міста
Києва з позовом до ОСОБА_3, третя особа:
адміністрація Центру допомоги дітям
«Місто щасливих дітей» про відібрання
дитини, без позбавлення батьківських
прав.

Відмовляючи Органу опіки та піклування
Святошинської районної у місті Києві
державної адміністрації в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_3, третя особа:
адміністрація Центру допомоги дітям
«Місто щасливих дітей» про відібрання
дитини без позбавлення батьківських
прав, суд 1-ї інстанції виходив з того,
що правових підстав для задоволення
позовних вимог та ухвалення рішення
про відібрання дитини у матері немає.

Проте, з такими висновками суду 1-ї
інстанції колегія суддів погодитись не
може, оскільки вони не відповідають
фактичним обставинам справи,
дослідженим доказами та вимогам
матеріального права.

Статтею 3 Конвенції про права дитини
від 20 листопада 1989 року, яка
ратифікована Постановою Верховної
Ради України 27 лютого 1991 року
встановлено, що в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов'язуються
забезпечити дитині такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживають всіх
відповідних законодавчих і
адміністративних заходів.

Відповідно до принципу статті 6
вищезазначеної Декларації, дитина
повинна, коли це можливо, виховуватися
своїми батьками та під їх
відповідальністю та в будь-якому
випадку в атмосфері любові та
матеріальної забезпеченості.

Основним принципом зазначеного акта
міжнародного законодавства є
дотримання в першу чергу інтересів
дитини та забезпечення її належного та
відповідного розвитку.

Вказані принципи знайшли своє
відображення в законодавстві України,
зокрема, в Сімейному кодексі України.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 150 СК України
батьки зобов'язані виховувати дитину в
дусі поваги до прав та свобод інших
людей, любові до своєї сім'ї та родини,
свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток.

Батьки зобов'язані забезпечити
здобуття дитиною повної загальної
середньої освіти, готувати її до
самостійного життя.

Частиною 1 статті 164 СК України
визначено вичерпний перелік підстав,
за наявності яких мати, батько можуть
бути позбавлені судом батьківських
прав, якщо вона, він ухиляються від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини.

При цьому, згідно із ч.1 ст.170 СК України
суд може постановити рішення про
відібрання дитини від батьків або
одного з них, не позбавляючи їх
батьківських прав, у випадках,
передбачених пунктами 2-5 частини
першої статті 164 цього Кодексу, а також
в інших випадках, якщо залишення дитини
у них є небезпечним для її життя,
здоров'я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається
другому з батьків, бабі, дідові, іншим
родичам - за їх бажанням або органові
опіки та піклування.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених в
п.16 постанови «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» №3 від 30 березня 2007
року, особи можуть бути позбавлені
батьківських прав лише щодо дитини, яка
не досягла вісімнадцяти років, і тільки
з підстав, передбачених ст. 164 СК
України.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

З огляду на викладене, при вирішенні
питання щодо доцільності позбавлення
осіб батьківських прав та/або
відібрання дітей від батьків судам
необхідно з'ясовувати конкретні
обставини ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків та якими
доказами вони підтверджуються.

Так, на підтвердження своїх вимог щодо
доцільності відібрання малолітнього
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у його матері
громадянки ОСОБА_3 позивач надав суду
ряд письмових доказів, а саме: довідку
до акту-огляду та повідомлення про
рішення спеціалізованої психіатричної
МСЕК №2 Київського міського центру
медико-психіатричної експертизи; заяву
ОСОБА_8 з приводу тимчасового
влаштування онука до дитячого
реабілітаційного центру; висновок
Святошинської районної у місті Києві
державної адміністрації від 03.06.2013
року, прийнятий на підставі рішення
комісії з питань прав дитини
Святошинської районної у місті Києві
державної адміністрації; листи Центру
допомоги дітям «Місто щасливих дітей»
з яких вбачається, що ОСОБА_3 страждає
на органічний шизофреноподібний
розлад стійко виражений галюцинаторно
параноїдальний синдром, у зв'язку з чим
вживає лікарські препарати, які
впливають на адекватність її
поведінки. Після спілкування ОСОБА_3 зі
своїм малолітнім сином ОСОБА_4 останній
починає наслідувати поведінкові
реакції матері, тобто поводити себе
абстраговано, замикатися у собі,
впадати в стан ступору в ситуації
критики чи зауважень зі сторони
дорослого. Крім того, ОСОБА_4, є
інвалідом дитинства з діагнозом В 23.1, а
також перебуває на контролі у
туберкульозному диспансері.

Тобто, з вказаних письмових доказів
достовірно встановлено, що на даний час
ОСОБА_3, в силу своєї хвороби, не може
забезпечити малолітньому сину ОСОБА_4
належного медичного догляду, що
негативно впливає на його фізичний
розвиток як складову виховання, не може
спілкуватися з дитиною в обсязі,
необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не може сприяти
засвоєнню дитиною загальновизнаних
норм моралі.

Проте судом 1-ї інстанції не взято до
уваги вказані вимоги закону,
встановлені обставини справи та надані
на їх підтвердження письмові докази,
як наслідок, ухвалено рішення з
порушенням норм матеріального права.

Оцінивши в сукупності докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення Святошинського районного суду
міста Києва від 11 листопада 2013 року про
відмову в задоволенні позовних вимог
Органу опіки та піклування
Святошинської районної у місті Києві
державної адміністрації до ОСОБА_3,
третя особа: адміністрація Центру
допомоги дітям «Місто щасливих дітей»
про відібрання дитини без позбавлення
батьківських прав підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог та
відібрання малолітнього ОСОБА_4 у його
матері громадянки ОСОБА_3 без
позбавлення батьківських прав і
передачу малолітнього ОСОБА_4 Органу
опіки та піклування Святошинської
районної у місті Києві державної
адміністрації для подальшого
влаштування.

Підстав для передачі малолітнього
ОСОБА_4 на виховання бабусі ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2 колегія суддів не вбачає,
оскільки до поміщення в Центр
допомоги дітям «Місто щасливих дітей»
малолітній ОСОБА_4 жив з матір'ю та
бабусею в одній квартирі, після
направлення матері на лікування бабуся
звернулась з письмовою заявою до
Служби у справах дітей Святошинської
районної в м.Києві державної
адміністрації та просила надати їй
направлення для поміщення внука до
Центру «Місто щасливих дітей», так як
мати дитини знаходиться на лікуванні,
а вона не в змозі забезпечити належний
догляд та виховання онука.

Керуючись ст.150, 164, 170 СК України, ст.ст.
303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и
л а:

Апеляційну скаргу Органу опіки та
піклування Святошинської районної у
місті Києві державної адміністрації
задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду
міста Києва від 11 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту.

Позовні вимоги Органу опіки та
піклування Святошинської районної у
місті Києві державної адміністрації до
ОСОБА_3, третя особа: адміністрація
Центру допомоги дітям «Місто щасливих
дітей» про відібрання дитини, без
позбавлення батьківських прав
задовольнити.

Відібрати малолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у його матері громадянки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, без позбавлення
батьківських прав.

Передати малолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, Органу опіки та
піклування Святошинської районної у
місті Києві державної адміністрації
для подальшого влаштування.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий :
Судді: