У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Гордійчук
С.О.,

суддів: Боймиструк С.В.,Оніпко
О.В.

секретар судового засідання :
Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Володимирецького районного
суду від 28 листопада 2013 року в справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, зустрічний позов
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» про визнання договору
недійсним,

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Володимирецького районного
суду від 28 листопада 2013 року в
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
про стягнення заборгованості за
кредитним договором №б/н від 05 вересня
2007 року - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про визнання договору
недійсним - задоволено частково.

Визнано недійсним кредитний договір
№б/н від 05 вересня 2007 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_1.

Стягнуто із КБ «ПриватБанк» на користь
ОСОБА_1 судові витрати на отримання
правової допомоги у сумі 3000 (три тисячі)
гривень, та витрати понесені на
проведення почеркознавчої експертизи
у сумі 900 (дев'ятсот) грн. 48 коп.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 -
відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» вказує на
його незаконність, оскільки кредитний
договір у вигляді встановленого
кредитного ліміту укладено відповідно
до чинного законодавства. Судом не
враховано п. 9.12 умов та правил надання
банківських послуг, щодо дії договору
та його автоматичної пролонгації на
такий же термін. Судом безпідставно
взято до уваги висновок експерта
Гоменюка І.М., №1-127 від 19.07.2013 року, який
проведений експертом, що не внесений до
державного Реєстру атестованих
судових експертів. Крім того,
експертиза проведена з порушенням
порядку, встановленим спеціальним
нормативно-правовим актом, а саме -
експерт не використовував
умовно-вільні зразки почерку
відповідача, які повинні надаватись не
менше ніж на 15 аркушах, а наданні зразки
не відповідають за часом даті, яка
зазначена на квитанції. Вважає, що
даний висновок експерта не може
вважатися допустимим доказом.

Суд безпідставно стягнув на
користь відповідача витрати на правову
допомогу в сумі 3000 грн. оскільки суд не
встановив об'єм надання відповідачу
правової допомоги та кількість часу
витраченого на її надання.

Просить рішення суду скасувати
ухвалити нове рішення про задоволення
первісного позову в повному об'ємі та
відмови у задоволенні зустрічного
позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні первісного
позову та задовольняючи зустрічний
позов суд першої інстанції вірно
виходив з того, що оспорюваний договір
кредиту, позивачем не підписувався,
будь-яких домовленостей між сторонами,
що були б спрямовані на встановлення,
зміну чи припинення цивільних прав та
обов`язків - не встановлено.

На підтвердження такого
висновку в рішенні наведені відповідні
мотиви та докази з якими погоджується і
апеляційний суд.

Згідно зі ст.215 ЦК правочин, укладений з
порушенням хоча б однієї з умов,
передбачених ст.203 ЦК, визнається
недійсним. Пленум Верховного Суду
України в постанові від 6 листопада 2009
року «Про практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними»роз`яснив, що порушення
вимог закону щодо укладення правочину
в письмовій формі, є підставою для
визнання його недійсним, коли це прямо
передбачено законом...

Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК
правочин між фізичною та юридичною
особою належить вчиняти у письмовій
формі. А за правилами ч.2 ст.207 ЦК
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до укладеного договору №
б/н від 05 вересня 2007 року, ОСОБА_1
отримала кредит в сумі 7000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Заперечуючи проти первісного позову
щодо стягнення заборгованості за
кредитним договором та в обґрунтування
зустрічних позовних вимог, ОСОБА_1
посилалась на те, що жодних договорів з
відповідачем не укладала, а її підписи
на заяві про видачу кредиту підроблені.

Суд обґрунтовано взяв ці доводи
відповідача-позивача до уваги,
оскільки вони підтверджені висновком
судової почеркознавчої експертизи №
1-127 від 19 липня 2013 року, за яким підпис у
заяві про отримання кредиту від 05.09.2007
року виконаний не ОСОБА_1, а іншою
особою.

Доводи апеляційної скарги про те, що
висновок експерта є неналежним доказом
не заслуговують на увагу з таких
підстав.

За правилами ст. ст. 58, 59 ЦПК
України питання про належність та
допустимість доказів вирішує суд.

Між тим, відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема висновків
експертів.

Належними доказами згідно із ч. 1 ст. 58
ЦПК України є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи зі змісту норм ст. ст. 57-59,
212 ЦПК України загальним правилом
цивільного процесуального закону є те,
що докази аналізуються судом як кожен
окремо, так і в їх сукупності, і кожний
доказ повинен бути прийнятий судом,
якщо не будуть порушуватися правила
належності та допустимості засобів
доказування.

Як вбачається з матеріалів
справи, висновок експерта Гоменюка І.М.
який має кваліфікацію судового
експерта та внесений до Державного
реєстру атестованих судових експертів
(свідоцтво НОМЕР_1 видане ЕКК МВС
України 18.03.2006 року), складено у
відповідності до вимог п.3 ст. 147 ЦПК
України.

Інших доказів, які б спростовували
висновок експерта,
позивачем-відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 66 ЦПК України
висновок експерта - докладний опис
проведених експертом досліджень,
зроблені в результаті них висновки та
обґрунтовані відповіді на питання,
задані судом.

Згідно із ч. 13 ст. 53 ЦПК України за
завідомо неправдивий висновок або за
відмову без поважних причин від
виконання покладених на нього
обов'язків експерт несе кримінальну
відповідальність, а за невиконання
інших обов'язків - відповідальність,
встановлену законом.

Виходячи з цього, сумнівів у
достовірності та належності висновку
експерта Гоменюка І.М., №1-127 від 19.07.2013
року судово-почеркознавчої експертизи
по вказаній справі, в колегії суддів не
виникає, тому доводи апеляційної
скарги в цій частині є
необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 і ч. 3 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Позивач не надав суду доказів
отримання відповідачем кредиту в сумі
7000 грн.

Крім того, суд першої інстанції
правильно врахував тривалість
затраченого адвокатом часу на надання
правової допомоги та стягнув 3000 грн. на
відшкодування вказаних судових витрат.

Апеляційний суд вважає, що суд
правильно оцінив докази, що надані
сторонами, та дав їм належну правову
оцінку. Підстави для переоцінювання
наявних в матеріалах справи доказів
відсутні.

Доводи викладені у апеляційній
скарзі, не спростовують правильності
висновків суду.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції були правильно, всебічно і
повно встановлені обставини справи,
характер правовідносин, які виникли
між сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення підлягає залишенню без змін, як
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ
«ПриватБанк» відхилити.

Рішення Володимирецького
районного суду Рівненської області від
28 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: