Справа № 743/2049/13-ц Провадження №
22-ц/795/455/2014 Головуючий у I інстанції
-Сташків В. Б. Доповідач - Позігун М.
І.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіПозігуна
М.І.суддів:Губар В.С., Мамонової О.Є.при
секретарі:Халимон Т.Ю.за
участю:позивача ОСОБА_5 та її
представника ОСОБА_6, відповідача
ОСОБА_7, представника відділу
Держземагенства в Ріпкинському районі
-Рогози Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на
рішення Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 15 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_7, Неданчицької сільської ради
Ріпкинського району, відділу
Державного земельного агенства в
Ріпкинському районі про визнання
протиправною відмови від підписання
акту визначення та погодження меж
земельної ділянки та акту
прийому-передачі межових знаків,
зобов'язання здійснити державну
реєстрацію земельної ділянки без
визначення та погодження меж та без
підписання акту прийому-передачі
межових знаків,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення Ріпкинського
районного суду Чернігівської області
від 15 січня 2014 року, яким їй відмовлено
в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7,
Неданчицької сільської ради
Ріпкинського району Чернігівської
області, відділу Державного земельного
агентства в Ріпкинському районі про
визнання протиправною відмови від
підписання акту визначення та
погодження зовнішніх меж земельної
ділянки в натурі та акту
прийому-передачі межових знаків на
зберігання, зобов'язання здійснити
державну реєстрацію земельної ділянки
у Державному земельному кадастрі без
визначення та погодження зовнішніх меж
земельної ділянки в натурі та без
підписання акту прийому-передачі
межових знаків на зберігання із
суміжними землекористувачами,
зобов'язання видати витяг про державну
реєстрацію земельної ділянки; винести
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Незаконність рішення суду апелянт
обґрунтовує невідповідністю висновків
суду про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог фактичним
обставинам справи, що відмовою
відповідачів в погодженні меж
земельної ділянки та від підписання
акту прийому-передачі межових знаків
на зберігання порушується її право на
отримання у власність земельної
ділянки в порядку, визначеному ст. 121 ЗК
України. Відповідно до положень статей
152 та 158 ЗК України, ст. 16 ЦК України
порушене право підлягає захисту в
судовому порядку.

Заслухавши доповідача, учасників
судового процесу, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, суд приходить до слідуючого
висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7
є суміжними землекористувачами
земельних ділянок, розташованих на
території Неданчицької сільської ради
Ріпкинського району Чернігівської
області. Земельна ділянка по АДРЕСА_1
ОСОБА_7 належить на праві приватної
власності згідно державного акту
серії III ЧН № 030918 від 15.03.2000 року.

ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого 05.11.2012
року державним нотаріусом Першої
Чернігівської державної нотаріальної
контори, стала власником житлового
будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням Неданчицької сільської ради
Ріпкинського району від 27.12.2012 року
ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку для обслуговування
вказаного житлового будинку з
господарськими спорудами.

На підставі заяви ОСОБА_5 ТОВ
„Молодіжна інвестиційна компанія"
було виготовлено технічну
документацію із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) щодо ОСОБА_5 для
обслуговування житлового будинку з
господарськими будівлями площею 0.25 га
по АДРЕСА_1.

Проте, ОСОБА_7 та Неданчицька сільська
рада Ріпкинського району
відмовляються підписувати Акт
визначення та погодження меж земельної
ділянки та Акт прийому - передачі
межових знаків.

Відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 152
ЗК України передбачено право кожної
особи на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання, а власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою.

Однак, способи захисту цивільних прав
та інтересів судом визначено ст. 16 ЦК
України та ч.3 ст. 152 ЗК України, якими
не передбачено такого способу захисту
порушеного права, як визнання
протиправною відмови від підписання
актів погодження меж земельної
ділянки, що підлягає приватизації, та
прийому-передачі межових знаків на
зберігання.

Крім того, апеляційний суд враховує, що
відмова відповідачів в підписанні
зазначених актів пов'язана з наявністю
спору щодо відновлення межі суміжного
землекористування, що знайшло
підтвердження і в суді апеляційної
інстанції, оскільки позивач ОСОБА_5
визнала факт перенесення нею огорожі,
встановленої на межі.

За таких обставин, оскільки між
сторонами виник спір з приводу
відновлення межі, відмова
відповідачки ОСОБА_7 ґрунтується на
положеннях ст. 19 ЦК України, якою
гарантується право особи на самозахист
цивільних прав, а обраний нею засіб
протидії не заборонено законом і не
суперечить моральним засадам
суспільства.

Виходячи з положень статей 106 та 107 ЗК
України, Інструкції про встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок в
натурі на місцевості та їх закріплення
межовими знаками, затвердженої наказом
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 736,
при відновленні меж підлягають
встановленню обставини відповідності
фактичних меж земельних ділянок
державним актам, а за їх відсутності
основою для відновлення меж земельної
ділянки є дані земельно-кадастрової
документації (ст. 107 ЗК України), які
носять офіційний характер і набувають
юридичного значення внаслідок
затвердження за встановленою
процедурою органом місцевого
самоврядування, а не судом.

З врахуванням викладеного,
обґрунтованим є висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог щодо
зобов'язання відділу Державного
земельного агентства в Ріпкинському
районі здійснити державну реєстрацію
земельної ділянки у Державному
земельному кадастрі без визначення та
погодження меж земельної ділянки в
натурі та без підписання акту
прийому-передачі межових знаків на
зберігання із суміжними
землекористувачами, зобов'язання
видати витяг про державну реєстрацію

За викладених обставин висновок суду
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог
ґрунтується на матеріалах справи і
відповідає вимогам закону, а тому
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для її задоволення і
скасування рішення, яке судом ухвалено
з дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 15 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий:Судді: