АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3061/2014 Головуючий
у 1-й інстанції: Ільєва Т.Г.
Доповідач: Кравець В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої - Кравець В.А.,

Суддів - Семенюк Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 2 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист
честі, гідності, спростування
недостовірної інформації та стягнення
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом, в якому
просив зобов'язати відповідача
спростувати недостовірну інформацію, а
саме: відомості про привласнення ним 1800
грн., на наступному засіданні правління
СТ «Агро» усно перед присутніми
членами Товариства, стягнути з ОСОБА_2
моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. та
судові витрати.

В мотивування вимог посилався на те, що
поширена відповідачем інформація є
негативною, образливою, принизливою та
такою, що не відповідає дійсності,
ганьбить його честь та гідність.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 02 січня 2014 року - в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким задовольнити позов в повному
обсязі, посилаючись на те, що висновки
не відповідають обставинам справи та
наявним в матеріалах справи доказам.

Зазначає, що суд безпідставно
кваліфікував заяву ОСОБА_2 на засіданні
правління садового товариства «Агро»
як оціночну, хоч вона, можливо, носить
образливий характер.

Крім того, не було дано належної оцінки
протоколу зборів товариства, згідно
якого, заяви ОСОБА_2 були заздалегідь
підготовленим наклепом, щоб принизити
його та зганьбити честь і гідність.

Вказав на те, що суд не дослідив
здійснений ним відеозапис зборів
товариства, а прийнятті покази свідків
є плутаними.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не довів ті обставини, на які
він посилалася, як на підставу
задоволення своїх вимог про поширення
відповідачем недостовірної
інформації.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та ґрунтується на вимогах
закону.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що
честь, гідність і ділова репутація є
особистими немайновими благами, які
охороняються цивільним
законодавством.

Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має
право на повагу до його гідності та
честі, на недоторканність своєї
ділової репутації.

Відповідно ч.ч.1,3 ст.277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.
Негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного (презумпція
добропорядності). Негативною слід
вважати інформацію, в якій
стверджується про порушення особою,
зокрема, норм чинного законодавства,
вчинення будь-яких інших дій
(наприклад, порушення принципів моралі,
загальновизнаних правил співжиття,
неетична поведінка в особистому,
суспільному чи політичному житті тощо)
і яка, на думку позивача, порушує його
право на повагу до гідності, честі чи
ділової репутації.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року і Першого протоколу та
Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен
має право на свободу вираження
поглядів. Це право включає свободу
дотримуватися своїх поглядів,
одержувати і передавати інформацію та
ідеї без втручання органів державної
влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно
пов'язане з обов'язками і
відповідальністю, може підлягати таким
формальностям, умовам, обмеженням або
санкціям, що встановлені законом в
інтересах національної безпеки,
територіальної цілісності або
громадської безпеки, для охорони
порядку або запобігання злочинам, для
охорони здоров'я або моралі, для
захисту репутації або прав інших осіб,
для запобігання розголошенню
конфіденційної інформації або
підтримання авторитету і
безсторонності суду і є необхідним в
демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях Європейського
суду з прав людини (справи Лінгенса, Де
Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і
Обершлік, Хендісайд проти Сполученого
Королівства) свобода вираження
поглядів, гарантована п. 1 ст. 10,
становить одну з основних підвалин
демократичного суспільства й одну з
принципових умов його розвитку та умов
реалізації кожної особи. За умови
додержання п. 2 свобода вираження
стосується не лише тієї «інформації»
чи тих «ідей», які отримані належним
чином або розглядаються як необразливі
чи незначні, а й тих, що викликають
образу, обурення або неспокій. Такими є
вимоги плюралізму, терпимості й широти
поглядів, без яких «демократичне
суспільство» неможливе.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 15 Постанови від 27 лютого 2009
р. за №1 «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» при
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).
Негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності,честі чи ділової репутації.

Судом встановлено, що 02 березня 2013 року
відбулося засідання правління СТ
«Агро», на якому з тезів виступу голови
правління ОСОБА_2 вбачається, що в ньому
висвітлювалися проблеми, що існують в
Садівничому товаристві, після зміни
попереднього керівництва.

З матеріалів справи та пояснень
учасників процесу, убачається, що
предметом непорозумінь і суперечок є
кошти, що збиралися Правлінням на
будівництво дороги і діяльність
попереднього голови Правління - ОСОБА_4

Відповідно до частин 1 і 2 статті 30
Закону України «Про інформацію» ніхто
не може бути притягнутий до
відповідальності за висловлення
оціночних суджень. Оціночними
судженнями, за винятком наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, критика,оцінка дій, а
також висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, зокрема з огляду на
характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій,сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості. Якщо особа
вважає, що оціночні судження або думки
принижують її гідність, честь чи ділову
репутацію, а також інші особисті
немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи у
тому самому засобі масової інформації
з метою обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку. Якщо суб'єктивну думку
висловлено в брутальній, принизливій
непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію на
особу, яка таким чином та у такий спосіб
висловила думку або оцінку, може бути
покладено обов'язок відшкодувати
завдану моральну шкоду.

Проаналізувавши зміст виступу голови
правління на загальних зборах
товариства 02.03.2013 року, колегія суддів
погоджується з аргументованим
висновком суду першої інстанції про те,
що слова не несуть у собі елементи
приниження та образ і направлені не на
приниження честі та гідності позивача,
а лише на доведення до відома членів
товариства оцінки діяльності
попереднього керівництва Садового
товариства та самого ОСОБА_1

Отже, апеляційна інстанція
погоджується з тим, що виступ
відповідача несе в собі оціночні
судження, які в силу вимог ст. 277 ЦК
України не є предметом судового
захисту, оскільки вираження
суб'єктивної думки і поглядів на певні
події не можна перевірити на предмет їх
дійсності.

Також відсутні докази, що
висловлювання відповідача призвели до
зміни ставлення членів товариства у
негативний бік, а тому і вірним є
висновок суду, що вказана інформації не
є такою, що принижує честь та гідність
позивача, оскільки такого висновку суд
першої інстанції дійшов в узгодженості
з прецедентною судовою практикою
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень статті 10
Конвенції.

Щодо вимог про відшкодування моральної
шкоди, то вони є не обґрунтованими, з
огляду на те, що вони є безпідставними,
та похідними від вимог про визнання
недостовірною інформації яка не
підлягає задоволенню.

Крім того, вірним є висновок суду про
те, що відеозапис, який був наданий
позивачем, про зібрання членів
товариства, не може бути взятий до
уваги в якості доказу у справі,
оскільки не є можливим встановити дату
та час проведення відеозйомки, а також
неможливо зробити висновок щодо
цілісності даного запису.

Твердження апелянта про те, що покази
свідків є плутаними, не заслуговують на
увагу суду, оскільки прослуханий
колегією суду звукозапис судових
засідань вказує на протилежне.

Таким чином встановлено, що суд повно
та всебічно з'ясував обставини справи,
дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, зібраним доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 02 січня 2014 року в справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді