АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № № апеляційного
провадження:22-796 Головуючий у суді
першої інстанції: Маліновська В.М.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Семенюк Т.А. Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого - Семенюк Т.А.
Суддів - Кравець В.А., Музичко С.Г.
при секретарі - Круглику В.В.,
розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 6 грудня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної допомоги та щомісячних
аліментів на утримання батька, -
В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 6 грудня 2013 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
аліменти у розмірі 474,50 грн. щомісячно
починаючи з дня звернення до суду - з
26.06.2013 року

В іншій частині позову відмовлено.

ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на
рішення суду, в якій просить рішення
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову, вважаючи,
що судом порушені норми матеріального
та процесуального права, не враховано
обставини, які мають суттєве значення
для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Судом встановлено, що у квітні 2013 року
ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського
районного суду м. Києва з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення матеріальної
допомоги на утримання батьків.

26.06.2013 р. позивач подав позовну заяву до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів на
утримання батьків (а.с.123).

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 10 жовтня 2013р. об'єднано
в одне провадження справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної допомоги на утримання
батьків та справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів на
утримання батьків. Об'єднаній справі
присвоєно № 761/10732/13-ц, провадження №
2/761/5036/2013 (а.с.119).

У обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що він - батько
ОСОБА_3, на даний час є непрацездатним,
потребує матеріальної допомоги, є
інвалідом 3 групи, захворювання
опорно-рухового апарату, в зв'язку з чим
потребує санаторно-курортного
лікування. Окрім того, отримує пенсію в
розмірі 894,00 грн., інших доходів немає,
від батьківських обов'язків щодо дочки
- ОСОБА_3 не ухилявся, зазначив, що
ОСОБА_3 має змогу надавати йому
матеріальну допомогу, оскільки є
засновником та директором компанії, що
займається обробленням каменю, отримує
значний дохід, проте відмовляється від
виконання своїх обов'язків щодо
утримання непрацездатного батька.
Просив стягнути з відповідачки на його
користь 15 000,00 грн. на
санаторне-курортне лікування; аліменти
в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000,00
грн. щомісячно; судові витрати покласти
на відповідачку.

Як вбачається з матеріалів справи, 25
листопада 1977 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
у Відділі реєстрації актів цивільного
стану Сумського міського управління
юстиції Сумської області
зареєстровано шлюб. (а.с.111).

Від шлюбу народилась - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.145).

Судом встановлено, що позивач є батьком
відповідачки, що не заперечувалось
сторонами.

17 травня 2005 року шлюб між ОСОБА_4 та
ОСОБА_7, розірвано. (а.с.110).

Згідно довідки до Акту огляду МСЕК від
29.10.2012 р., позивачу встановлено третю
групу інвалідності з 22.10.2012 р. та
призначено пенсію по інвалідності в
розмірі 894,00 грн., що підтверджується
довідкою Управління Пенсійного фонду
України в Шевченківському районі м.
Києва № 2202 від 18.03.2013 р. (а.с. 2).

З 01.11.2013р. ОСОБА_4 було призначено
довічно третю групу інвалідності з
ураженням опорно-рухового апарату,
загальне захворювання із зазначенням,
що він може працювати за фахом з
обмеженням обсягу праці. (а.с.160).

Як вбачається з довідки
Спеціалізованої травматологічної МСЕК
Київського центру медико-соціальної
експертизи № 107 від 05.12.2013р., позивачу
встановлено третю групу інвалідності
від загального захворювання довічно за
наслідками травми лівої китиці,
інвалідність позивача, внаслідок
травми лівої китиці, не потребує
санаторно-курортного лікування (а.с. 164).

Відповідно до Довідки за формою № 070/о
для одержання путівки на
санаторно-курортне лікування від 15.04.2013
р. у зв'язку з остеохондрозом
поперекового відділу хребта позивачу
рекомендовано пройти весною, влітку
санаторно-курортне лікування на
курорті Хмельник (а.с.3).

Згідно ст. 203 СУ України, дочка, син крім
сплати аліментів зобов'язані брати
участь у додаткових витратах на
батьків, викликаних тяжкою хворобою,
інвалідністю або немічністю.

Статтею 206 СК України встановлено, що у
виняткових випадках, якщо мати, батько
є тяжко хворими, інвалідами, а дитина
(стаття 6 цього Кодексу) має достатній
дохід (заробіток), суд може постановити
рішення про стягнення з неї одноразово
або протягом певного строку коштів на
покриття витрат, пов'язаних з
лікуванням та доглядом за ними.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 витрат на санаторно-курортне
лікування, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачу встановлено
інвалідність, проте зазначена
інвалідність пов'язана з травмою лівої
китиці та не потребує
санаторно-курортного лікування,
належних та допустимих доказів того, що
в результаті тяжкої хвороби або
інвалідності він потребує
санаторно-курортного лікування саме в
санаторії в м. Хмельник позивачем не
надано.

Рішення суду в цій частині в
апеляційному порядку не оскаржене.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення з ОСОБА_3 аліментів на
утримання батька в розмірі 474,50 грн.
щомісячно, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідно до ст. 202
СК України, повнолітні дочка, син
зобов'язані утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги, та враховуючи
матеріальний стан як позивача, так і
відповідачки.

Проте, з таким висновком суду повною
мірою погодитись не можна.

При вирішенні питання про стягнення
аліментів на батьків слід враховувати,
що вказане право батьків, якому
кореспондує обов'язок повнолітніх
дітей, виникає за наявності двох умов:
непрацездатності батьків та наявності
у них потреби у матеріальній допомозі і
не залежить від майнового стану
повнолітніх дочки, сина. Звільнення від
обов'язку утримувати матір, батька та
обов'язку брати участь у додаткових
витратах можливі лише коли буде
встановлено, що мати, батько ухилялися
від виконання своїх батьківських
обов'язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК
України. Моментом виникнення
обов'язку утримувати своїх батьків є
наявність усіх перерахованих умов.

Необхідність матеріальної допомоги
визначається в кожному конкретному
випадку в залежності від матеріального
становища батьків. До уваги
приймається отримання батьками пенсії,
державних пільг, субсидій, наявність у
батьків майна, що може приносити дохід
тощо. Сам факт непрацездатності
батьків не зумовлює виникнення у дітей
обов'язку надання їм утримання - стан
непрацездатності має супроводжуватися
необхідністю отримувати сторонню
матеріальну допомогу. Тобто, батьків
слід визнавати такими, що потребують
матеріальної допомоги. Свідченням
такої потреби є отримання матір'ю чи
батьком доходів, які є меншими за
прожитковий мінімум. Згідно діючого
законодавства, держава забезпечує
необхідним утриманням непрацездатних
осіб - пенсією за віком, пенсією з
інвалідності, державною допомогою
тощо.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є приватним підприємцем, має у
власності нерухоме майно, зокрема, кв.
АДРЕСА_1, що підтверджується договором
купівлі-продажу квартири від 22.02.2000
року та договором купівлі-продажу
квартири від 09.08.2000 р., отримує пенсію по
інвалідності.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4
має ще одну дочку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,
щодо якої він не був позбавлений
батьківських прав, одружений, - дружина
- ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка також є
приватним підприємцем.

Як вбачається з матеріалів справи, на
утриманні у вдповідачки перебуває
неповнолітній син - ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_4, вона приймає участь в
утриманні своєї матері - ОСОБА_7, яка на
час розгляду справи перебуває на
обліку в Сумському міському центру
зайнятості як безробітна та потребує
санаторно-курортного лікування у
зв'язку з захворюванням нирок, що
підтверджується довідкою від 30.09.2013р.
(а.с. 95, 97, 115).

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що позивачем не доведено
належними та допустимими доказами, що
він потребує матеріальної допомоги.

Необхідність матеріальної допомоги
визначається в кожному конкретному
випадку в залежності від матеріального
становища батьків. До уваги
приймається отримання батьками пенсії,
державних пільг, субсидій, наявність у
батьків майна, що може приносити дохід
тощо. Сам факт непрацездатності
батьків не зумовлює виникнення у дітей
обов'язку надання їм утримання - стан
непрацездатності має супроводжуватися
необхідністю отримувати сторонню
матеріальну допомогу. Тобто, батьків
слід визнавати такими, що потребують
матеріальної допомоги. Свідченням
такої потреби є отримання матір'ю чи
батьком доходів, які є меншими за
прожитковий мінімум. Згідно діючого
законодавства, держава забезпечує
необхідним утриманням непрацездатних
осіб - пенсією за віком, пенсією з
інвалідності, державною допомогою
тощо.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_4
в частині стягнення з ОСОБА_3 аліментів
на утримання батька, слід відмовити, а
рішення суду в цій частині підлягає
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 6 грудня 2013 року в
частині стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 аліментів у розмірі 474,50 грн.
щомісячно починаючи з дня звернення до
суду - з 26.06.2013 року, скасувати,
ухваливши нове рішення наступного
змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про стягнення аліментів відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без зміни.

Рішення набирає чинності з моменту
його проголошення, може бути оскаржене
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді