У Х В А Л А

іменем україни

12 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення та
стягнення моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_7, на
рішення Шепетівського міськрайонного
суду Хмельницької області від 22 травня
2013 року та рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 17 жовтня 2013
року,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 17 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, в якому просила виселити
відповідачів та стягнути з них
моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Посилалася на те, що їй на праві
спільної часткової власності належить
кімната житловою площею 18,4 кв.м у
квартирі АДРЕСА_1. Власником інших двох
кімнат є відповідачка ОСОБА_4 Після
отримання відповідно до рішення
виконавчого комітету Шепетівської
міської ради № 286 від 21 серпня 2008 року
ордера на кімнату вона не може
вселитись у належне їй житло, оскільки
відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4
самовільно зайняли жиле приміщення та
проживають в ньому, чим вчиняють їй
перешкоди у здійсненні права
користування та розпорядження майном.

Такими неправомірними діями
відповідачів їй завдано моральну
шкоду, яка полягає у душевних
стражданнях, вона перебувала у
постійній нервовій напрузі, проживала
у скрутних житлових умовах під час
вагітності та після народження дитини,
змушена була змінювати свій звичайний
спосіб життя, докладати додаткових
зусиль для захисту свого порушеного
права.

Рішенням Шепетівського міськрайонного
суду Хмельницької області від 22 травня
2013 року позовні вимоги задоволено
частково. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, разом
з неповнолітньою дитиною ОСОБА_7
виселено з кімнати, площею 18,4 кв м у
трикімнатній квартирі за АДРЕСА_1, що
належить на праві приватної спільної
часткової власності ОСОБА_3 Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 100 грн
моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 450 грн моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 450
грн моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 по 114,70
грн судових витрат з кожного. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 17 жовтня 2013
року виключено з рішення Шепетівського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 22 травня 2013 року посилання
на ст. 109 ЖК України. Рішення
Шепетівського міськрайонного суду
Хмельницької області від 22 травня 2013
року скасовано в частині виселення
ОСОБА_7 Рішення Шепетівського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 22 травня 2013 року скасовано
в частині стягнення судових витрат та
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
на користь ОСОБА_3 по 38,24 грн судових
витрат з кожного. В решті рішення
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_7, просять
скасувати рішення Шепетівського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 22 травня 2013 року та рішення
апеляційного суду Хмельницької
області від 17 жовтня 2013 року і
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свої
вимоги порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 17 жовтня 2013
року в частині скасування рішення
Шепетівського міськрайонного суду
Хмельницької області від 22 травня 2013
року щодо виселення ОСОБА_7, мотивуючи
свої вимоги порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційні скарги підлягають
відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 на праві приватної спільної
часткової власності належить житлова
кімната площею 18,4 кв м, яка розташована
в квартирі АДРЕСА_1 площею 28,0 кв.м, що
відповідає 38/100 частин трикімнатної
квартири. Власником інших 62/100 частин
цієї квартири, зокрема і двох житлових
кімнат, є відповідачка ОСОБА_4

Фактично у спірній квартирі проживають
співвласник ОСОБА_4, її син ОСОБА_5,
невістка ОСОБА_6 та їх неповнолітня
дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, які займають
усю площу квартири.

В кімнату, яка належить ОСОБА_3,
самовільно вселилися та проживають
відповідачі.

Вказані обставини підтверджуються
матеріалами справи та не
заперечувалися в суді сторонами.

Суд прийшов до законного та
обґрунтованого висновку про те, що
позивачці ОСОБА_3, як власнику частини
квартири АДРЕСА_1 чиняться перешкоди у
користуванні та розпорядженні житлом з
боку відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, які не мають прав на спірну
частину квартири, кімнату, що належить
позивачці, відповідачі проживають в
ній без законних підстав, між
позивачкою та відповідачами відсутні
домовленості щодо можливого
проживання останніх в кімнаті.

Право ОСОБА_3 на проживання в кімнаті
було також підтверджено рішенням
Шепетівського міськрайонного суду від
2 березня 2009 року, яке набрало законної
сили (а.с. 46), рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 1 серпня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6
в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_7, третя особа -
ОСОБА_4, до Шепетівської міської ради,
виконкому Шепетівської міської ради,
ОСОБА_3 про визнання недійсним ордера
та свідоцтва про право власності.

У справі міститься достатньо доказів,
які вказують на неодноразові намагання
ОСОБА_3 вселитися у спірну кімнату та
вчинення їй в цьому перешкод з боку
відповідачів протягом 2009 - 2013 років
(а.с.8-19; 45; 46).

Зокрема, вищевказаним рішенням
Шепетівського міськрайонного суду від
2 березня 2009 встановлено, що позивачка
ОСОБА_4 в позовній заяві вказала на те,
що після отримання ОСОБА_3 ордера на
вселення в спірну кімнату, остання
намагалася вселитися, але вона проти
цього категорично заперечувала (а.с. 46).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб,
які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

За таких обставин судом вірно
встановлено, що оскільки проживання
відповідачів в кімнаті, яка належить на
праві приватної власності позивачці
перешкоджає останній в користуванні та
розпорядженні належним їй майном, тому
їх слід виселити без надання іншого
житлового приміщення.

Вирішуючи питання про стягнення на
користь позивача моральної шкоди суд
діяв відповідно до вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК
України та дійшов правильного висновку
щодо наявності факту її заподіяння
заявниці в зв'язку з неправомірним
заволодінням належним їй майном
відповідачами.

При цьому, визначаючи розмір
відшкодування, суд врахував вимоги
закону, зокрема тривалість порушення
прав ОСОБА_3, вимушені зміни, які
відбулися в її житті в зв'язку з
неправомірними діями відповідачів,
докладанням додаткових зусиль для
захисту свого права, виходив з
принципів розумності та
справедливості, взяв до уваги особи
сторін.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позовні вимоги, виходив з
того, що діями відповідачів ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та неповнолітня дитина
ОСОБА_7, які поселившись у кімнату з
порушенням встановленого порядку, без
відповідних правових підстав,
відмовляючись звільнити вказану
кімнату, що належить позивачці на праві
власності, завдано моральної шкоди, яка
підлягає відшкодуванню відповідно до
положень ст. 1167 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині виселення ОСОБА_7
та в частині стягнення судових витрат,
суд апеляційної інстанції виходив з
того, що позивачем не заявлялись
позовні вимоги про виселення
малолітньої ОСОБА_7 та не наводились
відповідні обставини.

Під час розгляду справи судом
апеляційної інстанції не було порушено
норми матеріального й процесуального
права, а наведені в скаргах доводи є
необґрунтованими та правильність
висновків суду не спростовують, тому
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ не знаходить підстав для
задоволення касаційних скарг.

На підставі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо судові рішення
ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_7, та
касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 17 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. ГорелкінаСудді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко І.М.
Завгородня Ю.Г. Іваненко