Номер провадження № 22-ц/785/1720/14
Головуючий у першій інстанції Добров
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Кононенко Н.А.

Сегеди С.М.

при секретарі
Жус І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання дійсним договору
міни та визнання права власності на
земельну ділянку за апеляційною
скаргою в.о. прокурора
Комінтернівського району Одеської
області (в інтересах держави в особі
Комінтернівської районної державної
адміністрації Одеської області) на
рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 26 грудня 2005
року,

встановила:

16 грудня 2005 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовною заявою до ОСОБА_4, у якій
просив визнати дійсним договір міни,
котрий був укладений між ними 10 серпня
2004 року, згідно якому між ними був
здійснений безгрошовий обмін на
підставі якого ОСОБА_3 отримав від
ОСОБА_4 у власність земельну ділянку
сільськогосподарського призначення
площею 5,62 га вартістю 47032 грн. 92 коп., а
останній отримав від нього будівельні
матеріали на суму 50 000 грн.

У судовому засіданні:

- позивач ОСОБА_3 свої позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, та пояснив,
що ОСОБА_4 належить земельна ділянка
сільськогосподарського призначення
площею 5,62 га яка розташована на
території Ново-Дофінівської сільської
Ради.

10 серпня 2004 року між ним та ОСОБА_4 був
укладений договір, згідно якому
останній передав йому по безгрошовому
обміну земельну ділянку, що названа
вище, вартістю 47 032 грн. 92 коп., взамін
якої він передав йому безоплатно
належні йому будівельні матеріали на
суму 50 000 грн.

Після укладення письмової угоди кожна
із сторін передала другої предмет
угоди: ОСОБА_4 - ОСОБА_3 земельну ділянку,
а він йому - будівельні матеріали.

Після цього за умовами п. 13 договору
останній підлягав нотаріальному
посвідченню, від якого відповідач по
невідомій позивачеві причині ухилився.

Приймаючи до уваги те, що сторони
повністю домовилися про основні умови
обміну майном, виконали ці умови, та як
ОСОБА_3 безперешкодно користується
земельною ділянкою, а відповідач вже
використав на свої потреби отримані
від нього будівельні матеріали позивач
просив позов задовольнити у повному
обсязі;

- відповідач позов визнав повністю.

Рішенням Комінтернівського
районного суду Одеської області від 26
грудня 2005 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволені повністю.

Суд першої інстанції:

- визнав дійсним договір міни, що був
укладений 10 серпня 2004 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_4, на підставі якого ОСОБА_3
передав у власність ОСОБА_4 будівельні
матеріали на суму 50 000 грн., а ОСОБА_4
передав ОСОБА_3 у власність земельну
ділянку сільськогосподарського
призначення для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
вартістю 47 032 грн. 92 коп. площею 5,62 га яка
розташована на території
Ново-Дофінівської сільської Ради
Комінтернівського району Одеської
області, що належала їй на підставі
державного акту про право власності на
землю серії І-ОД № 014759, виданого
Ново-Дофінівської сільською Радою
Комінтернівського району Одеської
області 27 грудня 2000 року та
зареєстрованого в книзі запису
державних актів на право приватної
власності на землю Ново-Дофінівської
сільської Ради за № 47;

-визнав за ОСОБА_3 право власності на
земельну ділянку
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
вартістю 47 032 грн. 92 коп. площею 5,62 га яка
розташована на території
Ново-Дофінівської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області, що належала ОСОБА_4 на підставі
державного акту про право власності на
землю серії І-ОД № 014759, виданого
Ново-Дофінівської сільською радою
Комінтернівського району Одеської
області 27 грудня 2000 року та
зареєстрованого в книзі запису
державних актів на право приватної
власності на землю Ново-Дофінівської
сільської Ради за № 47.

В апеляційній скарзі в.о. прокурора
Комінтернівського району Одеської
області (в інтересах держави в особі
Комінтернівської районної державної
адміністрації Одеської області)
просить рішення районного суду
скасувати, у позовних вимогах ОСОБА_3
відмовити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 5 ст. 76 ЦПК України вручення
судової повістки представникові особи,
яка бере участь у справі, вважається
врученням повістки і цій особі.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, яка
діє на підставі довіреності від 20
лютого 2013 року (а.с. 85), сповіщена
належним чином про розгляд справи на
15.00 год. 18 лютого 2014 року (а.с. 123-124).

Судова колегія, заслухавши
доповідь судді, перевіривши матеріали
справи й обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню повністю.

Задовольняючи вищевказаний позов,
районний суд виходив з того, що на
підставі державного акту про право
власності на землю, ОСОБА_4 належить
земельна ділянка
сільськогосподарського призначення
площею 5,62 га яка розташована на
території Ново-Дофінівської сільської
ради.

10 серпня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
був укладений договір, згідно якому
останній передав йому по безгрошовому
обміну земельну ділянку, що названа
вище, вартістю 47 032 грн. 92 коп., взамін
якої він передав йому безоплатно
належні йому будівельні матеріали на
суму 50 000 грн.

Після укладення письмової угоди кожна
із сторін передала другої предмет
угоди: ОСОБА_4 - ОСОБА_6 земельну ділянку,
а він йому - будівельні матеріали.

В подальшому, за умовами п. 13 договору
останній підлягав нотаріальному
посвідченню, від якого відповідач
ухилився.

Суд першої інстанції встановив, що
сторони повністю домовилися про
основні умови обміну майном, виконали
ці умови, так як позивач, ОСОБА_3
безперешкодно користується земельною
ділянкою, а відповідач, ОСОБА_4 вже
використав на свої потреби отримані
від нього будівельні матеріали.

Оскільки, одна із сторін ухилилася від
нотаріального посвідчення
вищевказаного договору, районний суд
дійшов до висновку про можливість
визнання такого договору дійсним. У
цьому випадку наступне нотаріальне
посвідчення договору не потрібно.

Судова колегія вважає, що з
вищевказаним рішенням суду першої
інстанції погодитися не можна,
оскільки суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, недоведені обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи, суд неправильно застосував
норми матеріального права.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до невірного
вирішення справи, а тому суд
апеляційної інстанції на підставі п.п.
1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду
першої інстанції скасовує, ухвалює
нове рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 1, 3, 23 ЗК України,
земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави.

Земельні відносини регулюються
Конституцією України, Земельним
кодексом України, а також прийнятими до
них нормативно-правовими актами.

Землі, придатні для потреб сільського
господарства, повинні надаватися
насамперед для сільськогосподарського
використання.

Згідно п. 15 Перехідних положень
Земельного кодексу України (з
наступними змінами), не допускається до
набрання чинності законами України про
державний земельний кадастр та про
ринок земель, купівля-продаж або іншим
способом відчуження земельних ділянок
і зміна цільового призначення
(використання) земельних ділянок, які
перебувають у власності громадян та
юридичних осіб для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
земельних ділянок, виділених в натурі
(на місцевості) власникам земельних
часток (паїв) для ведення особистого
селянського господарства, а також
земельних часток (паїв), крім передачі
їх у спадщину, обміну земельної ділянки
на іншу земельну ділянку відповідно до
закону та вилучення (викупу) земельних
ділянок для суспільних потреб.

Відповідно до роз'яснень викладених в
п. 18 підпункту «є» Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
року № 7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» (з
наступними змінами), не може
здійснюватися перехід права власності
за судовими рішеннями (через визнання
права власності на відчужену земельну
ділянку або визнання дійсним договору
щодо її відчуження, звернення
стягнення на земельну ділянку в
рахунок зобов'язань власника земельної
ділянки або передачу її у власність
кредитору з цих підстав, видачу
виконавчого документа за аналогічним
рішенням третейського суду тощо; на
земельні ділянки, щодо яких
встановлена заборона на продаж або
іншим способом відчуження, а саме:
сільськогосподарського призначення
державної та комунальної власності,
крім вилучення (викупу) їх для
суспільних потреб, відчуження та зміни
цільового призначення земельних
ділянок, які перебувають у власності
громадян та юридичних осіб для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, земельних ділянок,
виділених у натурі (на місцевості)
власникам земельних часток (паїв) для
ведення особистого селянського
господарства, а також земельних часток
(паїв), крім передачі їх у спадщину,
обміну земельної ділянки на іншу
земельну ділянку відповідно до закону
(без доплат) і вилучення (викуп) для
суспільних потреб (пункт 15 розділу X
«Перехідні положення» Земельного
Кодексу України).

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити
Цивільному Кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Відповідно до ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК
України.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Судова колегія вважає, що
вищевказаний договір міни землі
підписаний сторонами по даній справі є
недійсним (нікчемним) правочином,
оскільки він був укладений в порушення
вищезазначених норм земельного
законодавства України.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 41
Конституції України право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом.

Згідно зі ст. 182 ЦК України, право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на
нерухомість і правочинів щодо
нерухомості є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Як вбачається з ч. 1 ст. 210 ЦК України,
правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ЦК України, до
нерухомих речей (нерухоме майно)
належать земельні ділянки, а також
об'єкти, розташовані на земельній
ділянці.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України,
договір може бути укладений у будь-якій
формі, якщо вимоги щодо форми договору
не встановлені законом.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір,
який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Як вбачається з ч. 1 ст. 220 ЦК України, у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст. 236 ЦК України,
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення. Якщо за
недійсним правочином права та
обов'язки передбачалися лише на
майбутнє, можливість настання їх у
майбутньому припиняється.

На підставі ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога
про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути пред'явлена будь-якою
заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки
недійсності нікчемного правочину з
власної ініціативи.

Згідно з п. 13 Постанови № 9 Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 06
листопада 2009 року, з підстав
недодержання вимог закону про
нотаріальне посвідчення правочину
нікчемними є тільки правочини, які
відповідно до чинного законодавства
підлягають обов'язковому
нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, дійсним, судам необхідно
враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК
України не застосовується щодо
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до ст.ст. 210
та 640 ЦК України пов'язується з
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні
з'ясувати, чи підлягає правочин
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість, а також
чи немає інших підстав нікчемності
правочину.

У зв'язку з недодержаннями вимог закону
про нотаріальне посвідчення правочину
договір може бути визнано дійсним лише
з підстав, встановлених ст.ст. 218 та 220 ЦК
України. Інші вимоги щодо визнання
договорів дійсними, в тому числі
заявлені в зустрічному позові у
справах про визнання договорів
недійсними, не відповідають можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів. Такі позови не підлягають
задоволенню.

На підставі всього вищевикладеного,
судова колегія вважає, що зазначений
вище позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.
п. 1, 2, 3, 4 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316,
317, 319 ЦПК України, судова колегія
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу в.о. прокурора
Комінтернівського району Одеської
області (в інтересах держави в особі
Комінтернівської районної державної
адміністрації Одеської області) -
задовольнити повністю.

Рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 26 грудня 2005
року по цивільній справі за позовною
заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
дійсним договору міни та визнання
права власності на земельну ділянку -
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання дійсним договору
міни від 10 серпня 2004 року, укладеного в
простій письмовій формі між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, визнанні за ОСОБА_3 права
власності на земельну ділянку, площею
5,62 га., яка розташована на території
Ново-Дофінівської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області, державний акт про право
власності на землю І-ОД № 014759, виданий
Ново-Дофінівської сільською радою
Комінтернівського району Одеської
області 27 грудня 2000 року - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда