Номер провадження № 22-ц/785/2261/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Фальчук В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2014 року

м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого - Фальчука В.П.,

суддів Троїцької Л.Л.,
Таварткіладзе О.М.,

секретаря Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Комунального підприємства "Міське
управління житлово-комунального
господарства" Іллічівської міської
ради на рішення Іллічівського міського
суду Одеської області від 04 грудня 2013
року, в цивільній справі за позовом
Комунального підприємства "Міське
управління житлово-комунального
господарства" Іллічівської міської
ради до ОСОБА_2 про повернення
безпідставно набутого майна та
стягнення завданих майнових збитків, -

встановила;

25.06.2013 року КП "Міське управління
житлово-комунального господарства"
Іллічівської міської ради звернулося
до суду з позовом, який уточнило в
судовому засіданні, та в остаточній
його редакції (а.с.34-36) просило:

- визнати недобросовісними дії ОСОБА_2
щодо набуття оплаченої відпустки від
підприємства КП «МУЖКГ», шляхом подачі
заяв про надання їй відпусток у зв'язку
із навчанням у Християнському
гуманітарно-економічному відкритому
університеті у м. Одесі від 01.06.2011,
29.12.2011, 29.05.2012 року та надання довідок -
викликів на сесію від 31.05.2011 р. №69/11, від
10.01.2012 р. №124/11 від 31.05.2012 року №171/11 та
безпідставно отримані нею кошти у сумі
5135 грн. 94 коп.,

- відшкодувати збитки, завдані
підприємству у зв'язку з виплатою
податків і зборів при здійсненні
безпідставно наданих оплачуваних
відпусток у розмірі 1888 грн. 49 коп. та
судових витрат посилаючись на те що
відповідач подавала до підприємства
заяви про надання відпусток у зв'язку з
навчанням, та для підтвердження факту
навчання у вищому учбовому закладі
разом із заявами подавала довідки
виклики на сесію у Християнський
гуманітарно-економічний відкритий
університет. При цьому вона не
вказувала про те, що за
організаційно-правовою формою
університет не є навчальним закладом, а
є громадською організацією. Відповідач
скривала відсутність акредитації цієї
юридичної особи як вищого навчального
закладу, а також скривала, що видані цим
університетом документи не є
документами про освіту державного
зразка, і не засвідчують наявність у
неї вищої освіти.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 04.12.2013 року в
задоволенні позовних вимог КП "Міське
управління житлово-комунального
господарства" Іллічівської міської
ради відмовлено у повному обсязі, у
зв'язку з тим, що звертаючись до
позивача з заявами про надання
додаткової оплачуваної відпустки у
зв'язку з навчанням ОСОБА_2 діяла
добросовісно. Грошові кошти
виплачувалися їх з боку позивача
добровільно, за відсутності рахункової
помилки. Своїми діями відповідач не
завдала позивачу майновий збитків, так
як позивач добровільно перераховував
збори та податки у зв'язку з виплатою
ОСОБА_2 додаткової оплачуваної
відпустки.

В апеляційній скарзі КП "Міське
управління житлово-комунального
господарства" просить рішення суду
скасувати у зв'язку з порушенням судом
норм матеріального і процесуального
права, та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги вказуючи,
що відповідач, яка вже у 2011 році
навчалася на 4-му курсі вказаного
університету не могла не знати про
відсутність акредитації у закладу як
навчального, із яким вона перебувала у
відносинах, які передбачали набуття
нею освіти, та не повідомила про це
адміністрацію підприємства, у якому
працювала.

За правилами ч.1ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Колегія суддів заслухавши
суддю-доповідача, який доповів зміст
рішення, що оскаржене, доводи
апеляційної скарги, межі, в яких
повинні проводитися перевірка рішення,
встановлюватися обставини і
досліджуватися докази вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню за наступних підстав;

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи позивачу в задоволенні
позову у повному обсязі суд першої
інстанції виходив з того, що заявлені
позивачем вимоги не доведені в
установленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, так
як вони відповідають нормам
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.215 КЗпП України,
працівникам, які успішно навчаються у
вищих навчальних закладах з вечірньою
та заочною формами навчання, надаються
додаткові відпустки у зв'язку з
навчанням, а також інші пільги,
передбачені законодавством.

Статтею 15 Закону України «Про
відпустки» визначені періоди надання
додаткових оплачуваних відпусток, в
залежності від строку навчання у
вищому навчальному закладі та рівнів
акредитації навчальних закладів.

Згідно ч.1ст.215 ЦК України не підлягає
поверненню безпідставно набуті
заробітна плата і платежі, що
прирівнюються до неї, пенсії, допомоги,
стипендії, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю, аліменти та інші
грошові суми, надані фізичній особі як
засіб до існування, якщо їх виплата
проведена фізичною або юридичною
особою добровільно, за відсутності
рахункової помилки з її боку і
недобросовісності з боку набувача.

Частиною 5 статті 12 ЦК України
визначено, що якщо законом встановлені
правові наслідки недобросовісного або
нерозумного здійснення особою свого
права, вважається, що поведінка особи є
добросовісною та розумною, якщо інше не
встановлено судом.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 27.06.2007 року звернулася до голови
приймальної комісії Християнського
гуманітарно-економічного відкритого
університету (далі - ХГЕУ) про прийняття
її в члени університету, як студента. Зі
Статутом університету, Положенням про
пожертвування і Правилами
внутрішнього розпорядку заявниця
ОСОБА_2 була згодна, і зобов'язувалася
їх виконувати.

27.06.2007 року ОСОБА_2 уклала з ХГЕУ угоду
про заочне навчання на факультеті
економіки і управління за фахом
фінанси і кредит, терміном на 5,5 років.

01.06.2011 року, 29.12.2011 року, 29.05.2012 року
ОСОБА_2 звернулася до позивача, де
працювала за трудовим договором, з
заявою, про надання учбової відпустки у
зв'язку з заочним навчанням в ХГЕУ. При
цьому вона надала довідки ХГЕУ, в який
університет просив надати ОСОБА_2
оплачувану додаткову відпустку для
участі в лабораторно-екзаменаційній
сесії на визначений строк, з посиланням
на ст.15 Закону України «Про відпустки»
від 15.11.1996 року (а.с.13-15).

Заяви ОСОБА_2 були задоволені, та
підприємством їй були надані
оплачувані відпустки для здачі сесії.

Відповідачу було нараховано за три
відпустки 5135 грн. 94 коп., виплачено 4208
грн. 38 коп., утримано податки та
нараховано до Пенсійного фонду збір у
розмірі 1888 грн. 49 коп..

19.04.2013 року під час проведення
Іллічівською об'єднаною державною
фінансовою інспекцією ревізії
фінансово-господарської діяльності КП
"Міське управління
житлово-комунального господарства"
було встановлено, що ХГЕУ не є вищим
навчальним закладом, не має рівнів
акредитації, а є громадською
організацією, і тому нараховані та
виплачені відповідачу грошові кошти на
оплату додаткових відпусток не
відповідають вимогам ст.15 ЗУ «Про
відпустки», а значить нараховані та
виплачені безпідставно.

Відмовляючи позивачу в задоволенні
позову суд першої інстанції правомірно
виходив з того, що ОСОБА_2 звертаючись
до позивача з заявами про надання
додаткових відпусток у зв'язку з
навчанням діяла добросовісно, а саме:
надала позивачу виклики ХГЕУ, в яких
саме університет (не відповідач) просив
надати ОСОБА_2 оплачувані відпустку, з
посиланням на ст.15 ЗУ «Про відпустки».
При цьому в цих викликах не був
вказаний рівень акредитації цього
учбового закладу. Позивач проводячи
нарахування та виплати відповідачу не
вияснив, якого рівня акредитації є
ХГЕУ.

Позивач, надаючи відповідачу додаткові
оплачувані відпустки у зв'язку з
навчанням, за відсутності відомостей
про рівень акредитації навчального
закладу, не перевірив право ОСОБА_2 на
отримання такої відпустки та право на
її оплату.

Отже, в такому випадку,
недобросовісність відповідача
відсутня.

Є також не доведеними вимоги позивача
про завдання йому шкоди в результаті
перерахування обов'язкових платежів
зборів та податків у зв'язку з виплатою
ОСОБА_2 оплачуваних додаткових
відпусток, оскільки такі виплати
проводив позивач без будь-який
недобросовісних дій з боку
відповідача.

Колегія суддів визнає, що суд першої
інстанції законно та обґрунтовано
відмовив позивачу в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі, так як
вони не доведені у встановленому
законом порядку.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
та не містять правових підстав,
передбачених ст.309 ЦПК України, для
скасування рішення сулу першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про задоволення позову апелянта у
повному обсязі. Рішення про виплату
відповідачу додаткових відпусток у
зв'язку з навчанням проводилися
позивачем за відсутності
недобросовісних дій з боку ОСОБА_2, і ці
висновки суду апелянтом не
спростовані.

Керуючись ст.304, п.1ч.1ст.307, ст.308 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області, -

ухвалила;

Апеляційну скаргу комунального
підприємтсва "Міське управління
житлово-комунального господарства"
Іллічівської міської ради - відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 04 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, на протязі двадцяти днів, з дня
набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області:
В.П.Фальчук

Л.Л. Троїцька

О.М.Таварткіладзе