Справа № 545/2439/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2014 р. Полтавський районний суд
Полтавської області в складі :

головуючого судді Кіндяк І.С.

з участю секретаря Бутирін О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтава
справу за позовом Публічне акціонерне
товариство Комерційни банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, -

в с т а н о в и в :

14.06.2013 року позивач звернувся до
Полтавського районного суду з позовом
про стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним договором
на загальну суму 6102,44 (Долар США), що за
курсом 7,99 відповідно до службового
розпорядження НБУ від 30.04.2013р. складає
48758,50 грн., посилаючись на те , що
відповідачем не виконуються
зобов'язання за кредитним договором №
б/н, укладеного 11.10.2007 р., внаслідок чого
утворилась вказана заборгованість.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити, надавши пояснення
аналогічно викладеним в позовній
заяві.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні проти позову
заперечили та просили застосувати
строк позовної давності.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позовних вимог слід відмовити з
наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи, ч. 1 ст. 57
ЦПК України,

Відповідно ч. 2 ст. 58 ЦПК України,
сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК
України передбачено, що доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Судом встановлено, що 11.10.2007 р. між
Публічним акціонерним товариством
Комерційним банком «ПриватБанк» та
ОСОБА_1, було укладено кредитний
договір № б/н на суму 2000,00 (Долар США) у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом на
суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
складає між ним і Банком Договір, про що
свідчить підпис Відповідача у заяві.
Відповідно до умов договору погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати, Позичальник повинен надавати
Банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
Кредитом, яка складається із
заборгованості за Кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно Умов.

Станом на 30.04.2013 року, відповідач має
заборгованість перед позивачем на
загальну суму 6102,44 (Долар США), що
складається: 1983,11 (Долар США)
заборгованість за кредитом; 3195,84 (Долар
США) заборгованість по процентам за
користування кредитом; 573,30 (Долар США)
заборгованість по комісії за
користуванням кредитом, а також штрафи
відповідно до пункту 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 62,58 (Долар
США) штраф (фіксована частина), 1522.34 грн.
штраф (процентна складова).

Звертаючись до суду із позовом ПАТ КБ
«ПриватБанк» посилається на існуючу
заборгованість відповідача ОСОБА_1 за
кредитним договором № б/н, укладеного
11.10.2007р.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
умови договору.

Частиною 4 статті 631 ЦК
України встановлено, що закінчення
строку договору не звільняє сторони
від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Відповідно до статті 252 ЦК
України строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами.
Термін визначається календарною датою
або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати.

Згідно ст.256 ЦК України
позовна давність - це строк, в межах
якого особа може звернутись до суду з
вимогами про захист порушеного права
або інтересу.

Пунктом 7 ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про
захист прав споживачів» заборонено
кредитодавцю вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Згідно п. 31 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають ізіз
кредитних правовідносин», враховуючи
положення п. 7 ч. 13 ст. 11 «Про захист прав
споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку з цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Статтею 257 ЦК України
передбачено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності , про застосування
якої заявлено стороною у спорі , є
підставою для відмови у позові.

Відповідач ОСОБА_1 заперечуючи з
приводу задоволення позову вказує на
те , що дійсно існувала заборгованість
за кредитним договором № б/н,
укладеного 11.10.2007 року, але згідно
наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» інформації
№ 206657 від 13.11.2013р. остання операція по
зняттю готівки з картки здійснена
16.09.2008р., що перевищує загальний строк
позовної давності в три роки , а тому на
момент звернення до суду з позовом
позивач пропустив загальний строк
позовної давності у відповідності до
положень ст. 258 ЦК України.

Не може бути прийнято до уваги
посилання представника позивача на те,
що договір діє протягом 12 місяців з
часу підписання та автоматично
пролонговується на той же строк в разі
якщо сторона не проінформує іншу
сторону про припинення дії даного
договору, оскільки згідно заяви про
надання кредиту строк дії договору
чітко встановлений і відповідає
терміну дії картки та відповідно Умов
та Правил надання банківських послуг
не продовжується.

В судовому засідання встановлено
факт то, що позивач згідно умов
кредитного договору № б/н, укладеного
11.10.2007р., повинен був звернуся до суду
раніше, але не зробив цього, а тому на
момент звернення 14.06.2013 року до суду з
позовом позивачем було пропущено строк
в три роки загальної позовної давності.

Враховуючи , що на день звернення ПАТ КБ
«ПриватБанк» із позовом сплинув 3
річний строк звернення із позовом до
відповідача ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ б/н, укладеного 11.10.207 року, має бути
застосований строк позовної давності і
в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вкладеного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208-218, 292 ЦПК України ,
ст.ст. 258, 267 ЦК України , суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -
відмовити в зв'язку з закінченням
строку позовної давності;

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Полтавський районний суд на
протязі 10 діб з моменту проголошення , а
сторонами , що не були присутні в
судовому засіданні у той же строк з
моменту отримання копії рішення.

Суддя Полтавського районного
суду
І.С. Кіндяк