АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц-791/674/2014р.
Головуючий в І інстанції Шульга
Доповідач - Радченко С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року лютого місяця 21 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Вербицької Л.І., Вадзінського
П.О.

при секретарі: Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2
на рішення Скадовського районного суду
Херсонської області від 10 січня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про виділення в натурі частки із
спільної часткової власності,

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на ту обставину,
що їм на праві власності належить ?
частини житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
розташованого в АДРЕСА_1. Інша частина
домоволодіння належить на праві
власності ОСОБА_3 Угоди про спільне
володіння майном між ними з
відповідачкою не досягнуто, хоча кожна
сторона фактично використовує свою
частину будинку. Просили виділити в
натурі належну їм частку будинку, якою
вони фактично користуються, загальною
площею 37,5 кв.м; припинити право
спільної часткової власності на
зазначений житловий будинок та
визначити порядок користування
земельною ділянкою згідно фактичного
плану розподілу.

Рішенням Скадовського районного суду
Херсонської області від 10 січня 2014 року
у задоволенні позову відмовлено.
Стягнуті з позивачів на користь
відповідачки судові витрати по оплаті
експертизи та правової допомоги у
розмірі 4250 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просять скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити їх позовні вимоги та
виділити їм у власність в натурі частку
майна відповідно до другого варіанту
розподілу, зазначеного у висновку
судової будівельно-технічної
експертизи від 05.08.2013 року.

Заперечення на апеляційну скаргу до
суду апеляційної інстанції не
надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
що з'явились в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі
є співвласниками домоволодіння,
розташованого по АДРЕСА_1, в якому
позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить ?
частини житлового будинку, а ОСОБА_3 - ?
частини, що підтверджується витягами з
Державного реєстру прав на нерухоме
майно про реєстрацію права власності
(а.с.9-10, 33).

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи №13/259
від 05.08.2013 року загальна площа
житлового будинку, належного на праві
спільної часткової власності сторонам
по справі становить 83,2 кв.м, загальна
площа прибудинкової земельної ділянки
- 600 кв.м. Фактична площа земельної
ділянки складає 656 кв.м. Позивачам по
справі з часткою ? частини
домоволодіння ідеально належить 20, 8
кв.м, що не дає можливості виділення в
натурі ідеальної частини будинку,
оскільки вона є меншою від мінімально
можливої згідно чинних технічних вимог
(а.с.73).

Разом з тим, експертом зазначено, що між
співвласниками досліджуваного
житлового будинку склався певний
порядок користування. Кожна сторона
має відокремлену частину будинку з
самостійним виходом. По другому
варіанту експертизи, який відповідає
фактичному користуванню приміщеннями
запропоновано позивачкам виділити в
натурі приміщення площею 37, 5 кв.м, що
становить 42/100 частини домоволодіння,
тобто на 17/100 більше від ідеально
належної частки. Також визначена сума
грошової компенсації, яка
відшкодовується співвласнику у зв'язку
зі зменшенням реальної частки у
володінні у розмірі 13 573 грн. Розмір
визначено від інвентаризаційної
вартості будинку (а.с.75).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що виділ належної позивачам ?
частини домоволодіння в натурі
технічно неможливий. Варіант розподілу
з відхиленням від розміру ідеальних
часток, що зумовлює необхідність
стягнення із позивачів грошової
компенсації на користь іншого
співвласника не задовольнив позивачок.
В матеріалах справи відсутні відомості
щодо прийняття уповноваженими
органами рішень про надання дозволів
на переобладнання або перепланування
житлового будинку. За даними експерта у
користуванні сторін перебуває
земельна ділянка площею 600 кв.м, яка не
відповідає фактичному розміру, що
становить 656 кв.м, що унеможливлює
визначити порядок користування цією
земельною ділянкою, правовстановлюючі
документи на яку сторонами не
оформлені.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України
кожен із співвласників має право на
виділ його частки майна, що є у спільній
частковій власності в натурі або його
поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК
України.

За відсутності згоди співвласників про
поділ спільного майна це питання
вирішується судом.

Відповідно до ст. ст. 183, 367 ЦК України та
роз'яснень, викладених у п.п. 6, 7
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності на житловий
будинок» виділ частки в натурі (поділ
будинку) може мати місце за наявності
технічної можливості виділення кожній
із сторін відокремленої частини
будинку із самостійним виходом
(квартири), яка відповідає розміру їх
часток у приватній власності або
наявності технічної можливості
переобладнання будинку в ізольовані
квартири.

Якщо виділ технічно можливий, але з
відхиленням від розміру часток кожного
власника, суд з урахуванням конкретних
обставин може провести його зі зміною у
зв'язку з цим ідеальних часток і
присудженням грошової компенсації
учаснику спільної власності, частка
якого зменшилась.

У тих випадках, коли для поділу
необхідне переобладнання або
перепланування будинку він
провадиться за наявності на це дозволу
виконавчого комітету місцевої ради (ст.
152 ЖК України).

Отже, ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції повно та об'єктивно
встановив фактичні обставини справи
щодо відсутності можливості виділення
в користування позивачів частини
будинку відповідно варіантів
запропонованих у висновку судової
будівельно-технічної експертизи,
правильно визначив спірні
правовідносини та обґрунтовано
виходив із положень ст.ст. 358, 364, 367 ЦК
України. Доводи позивачів відносно
того, що суд повинен був вирішити спір
та виділити їм у власність частину
будинку відповідно до другого варіанту
експертизи колегією суддів не
приймається, оскільки виділені
приміщення значно перевищують їх право
власності в будинковолодінні та будуть
порушувати право власності
відповідача при такому варіанті
розподілу житлового будинку. Крім того,
позивачка під час апеляційного
розгляду справи заперечила проти
виплати компенсації іншому
співвласнику за зменшення його частки
у розмірі, визначеному відповідно до
ринкової вартості будинку.

Також вірними є висновки суду про
неможливість визначення порядку
користування земельною ділянкою,
оскільки за планом відводу від 26.04.1963
року забудовнику спірного
домоволодіння виділялось 600 кв.м землі,
тоді як у фактичному користуванні
сторін перебуває земельна ділянка
площею 656 кв.м, правовстановлюючі
документи на земельну ділянку
сторонами не оформлені, що
унеможливлює визначити порядок
користування цією земельною ділянкою.

Таким чином доводи апеляційної скарги
не дають підстав для висновку, що під
час розгляду справи судом першої
інстанції допущені порушення норм
матеріального або процесуального
права, і як такі, що висновки суду не
спростовують, підлягають відхиленню, а
рішення суду першої інстанції
залишається без змін.

Підлягає виключенню з мотивувальної
частини рішення суду посилання на те,
що відсутність дозволу органу
місцевого самоврядування щодо
перепланування жилого будинку є
підставою для відмови у позові,
оскільки відповідно до ст. 10 ЦПК
України суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що зазначена
обставина не дає підстав для
скасування чи зміни рішення, оскільки
спір між сторонами вирішено по суті
правильно, підстав для задоволення
позову не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Скадовського районного суду
Херсонської області від 10 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності після
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ у
касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: