Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/9041/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

23 січня 2014 року Київський районний
суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Лукомській А.В.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Полтава цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «СВФ Коло» про
визнання права власності на офісні
приміщення цокольного поверху,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 26 грудня 2013 року
звернувся в Київський районний суд м.
Полтави з позовом до ТОВ «СВФ Коло» про
визнання права власності на нерухоме
майно.

В поданій до суду позовній заяві
позивач посилався на те, що маючи на
меті придбання нерухомого майна в
новоствореній будівлі за адресою:
АДРЕСА_1, уклав з відповідачем договір
№ ДР.077.1 від 16 липня 2007 року про

резервування та передачу у власність
приміщень в будинку за адресою:
АДРЕСА_1, площею 234,5 кв.м.

Вказував, що сторонами умови договору
повністю виконані, але відповідач не
надає відповідних документів для
реєстрації за позивачем права
власності на приміщення.

В поданій до суду позовній заяві просив
суд визнати за ним право власності на
офісні приміщення цокольного поверху
за адресою: АДРЕСА_1, як на окремий
об'єкт права власності, а саме: 50 тамбур
пл. 2.7.м.кв; 51 сходи пл.10.7 м.кв.; 52 хол пл. 29
м.кв; 53 кабінет пл.78,6 м.кв.; 54 підсобне
приміщення пл. 1.1. м.кв.; 55 технічне
приміщення пл.10.8 м.кв.; 56 підсобне
приміщення, пл. 0,8 м.кв.; 57 коридор пл.
4,5м.кв.; 58 техн.прим. пл. 3.4.м.кв.; 59 служб.
прим. пл. 21.3м.кв.; 60 гардероб пл. 4.0м.кв;
61 душ пл. 1.6.м.кв.; 62 підсобне прим. пл. 0.8.
м.кв.; 63 коридор пл. 5.1. м.кв.; 64 підсобне
прим. пл. 0.9 м.кв.; 65 вбиральня, пл. 1.3.
м.кв.; 66 підсобне приміщення пл. 2.9. м.кв.;
67 кладова пл. 3.0. м.кв.; 68 кладова пл. 1.5.
м.кв.; 69 коридор пл. 11.2. м.кв.; 70 коридор
пл. 3.2. м.кв.; 71 коридор пл. 1,4. м.кв.; 72
коридор пл. 1.5. м.кв.; 73 вбиральня
пл.1,5.м.кв.; 74 вбиральня пл. 2,6. м. кв.; 75
кімната відпочинку пл. 29,3. м.кв., 1 тамбур
пл. 3.40 м.кв.; 2 вестибюль пл. 5,00 м.кв.; 3
хол приймальня пл. 25,00 м.кв.; 4 кабінет пл.
79,6.м.кв.; 5 кімната відпочинку пл. 29,5.
м.кв.; 6 коридор пл. 20,10 м.кв.; 7 комора пл.
2,85 м.кв.; 8 комора пл. 2,55. м.кв.; 9 санвузол
пл. 1,35 м.кв.; 10 кімната інвентарю 1,20 м.кв.;
11 технічне приміщення пл. 0.80 м.кв.; 12
душова, пл. 1.50 м.кв.; 13 гардероб
персоналу, пл. 4,05м.кв.; 14 службове прим.
пл. 26,30 м.кв.; 15 техн. приміщення пл.9,10
м.кв.; 16 техн. прим. пл. 3,50 м.кв.; 17
санвузол пл.3.10 м.кв.; 18 санвузол пл. 3.90
м.кв., всього 234,5.м.кв.

В судовому засіданні представник
позивача повністю підтримав подану до
суду позовну заяву, посилаючись на
викладені в ній обставини.

Представник відповідача в судове
засіданні не з'явився, будучи належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи, подав до суду письмові
пояснення, в яких просив суд розглядати
справу без участі представника, з
позовом погоджується та просить
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши зібрані в справі
докази, приходить до наступних
висновків.

Судом встановлено, що 16 липня 2007 року
між ТОВ «СВФ Коло» та позивачем ОСОБА_2
укладено договір № ДР.077.1 про
резервування офісного приміщення та
передачу у власність.

Предметом даного договору його сторони
в розділі 1. визначили резервування за
позивачем спірного офісного
приміщення та визначили порядок
погашення облігацій та передачі
приміщення у власність.

Також судом встановлено, що 21 серпня 2008
року сторонами договору складено акт
пред'явлення облігацій до погашення,
відповідно до якого ОСОБА_2 передав
відповідачу цільові облігації серії В,
емітовані відповідачем, шляхом
перерахування на рахунок ТОВ «СВФ
Коло» в депозитарії ВАТ «МФС»
облігацій в кількості 23450 шт. в оплату
вартості офісного приміщення,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
Також складеним актом сторони
підтвердили, що оплата вартості
спірного приміщення проведена в
повному обсязі у відповідності до умов
договору резервування № ДР.077.01 від 16
липня 2007 року.

Відповідно до складеного 21 серпня 2008
року між сторонами акту № 077.01
відповідач ТОВ «СВФ Коло» передав, а
позивач ОСОБА_2 прийняв офісне
приміщення в житловому будинку по
АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду з позовом про
визнання права власності на нерухоме
майно, позивач як на підставу своїх
вимог посилається на ту обставину, що
він на виконання укладеного з
відповідачем договору повністю
виконав покладені на нього договором
обов'язки, відповідач відповідних
документів для реєстрації права
власності не надає, тому вважає, що в
силу норм ст. ст. 391, 392 ЦК України як
власник змушений звернутися до суду за
захистом свого права власності.

Разом з тим, відповідно до норм ст. 328
ЦК України право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

В силу вимог ст. 202 ЦК України договір є
правочином.

Твердження позивача про те, що право
власності на спірне нерухоме майно
виникло в силу укладеного з
відповідачем договору не відповідає
фактичним встановленим судом
обставинам справи.

Зокрема, як вбачається з укладеного між
сторонами 16 липня 2007 року договору,
його предметом є лише резервування за
позивачем спірного офісного
приміщення та визначення порядку
погашення облігацій та передачі
приміщення у власність.

Отримання позивачем ОСОБА_2 від
відповідача ТОВ «СВФ Коло» спірного
нерухомого майна у власність не є
предметом зазначеного договору.

З розділом 4 договору № ДР.077.1 про
резервування офісного приміщення для
передачі у власність від 16 липня 2007
року, відповідач ТОВ «СВФ Коло» взяв на
себе зобов'язання лише передати до
БТІ пакет документів для оформлення
свідоцтва про право власності на
приміщення.

Як встановлено судом, відповідачем
такий пакет документів до органів бюро
технічної інвентаризації передано не
було.

Тому твердження позивача про набуття
права власності на спірне приміщення в
силу договору не заслуговує на увагу.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів встановлені нормами ст. 16 ЦК
України.

Позивач ОСОБА_2, невірно обираючи
спосіб захисту порушеного права та
використовуючи на власний розсуд свої
процесуальні права, звернувся до
відповідача не з вимогами про
спонукання до виконання обов'язків за
договором, а про визнання права
власності на нерухоме майно в порядку,
визначеному статтями 391, 392 ЦПК України.

В той же час норми ст. 391, 392 ЦПК
гарантують право саме власника майна
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном, а також
право власника пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою

особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Дослідженими судом доказами
встановлено, що позивач ОСОБА_2 не є
власником спірного нерухомого майна -
приміщення цокольного поверху за
адресою АДРЕСА_1.

Не є власником спірного майна і
відповідач ТОВ «СВФ Коло».

Тому правові підстави у позивача
ОСОБА_2 для захисту своїх прав на спірне
нерухоме майно в порядку, визначеному
ст. ст. 391, 392 ЦК України, відсутні.

Твердження представника позивача в
судовому засіданні про те, що право
власності на спірні приміщення
цокольного поверху по АДРЕСА_1 у
позивача виникло на підставі рішення
постійно діючого третейського суду при
Асоціації підприємств альтернативної
енергетики «Альтернатива» від 27
серпня 2008 року судом оцінюються
критично.

Норми як чинного станом на час
вирішення даної справи судом
законодавства України, так і норми
законодавства, чинного станом на час
вирішення справи третейським судом,
виключали можливість набуття у особи
права власності на нерухоме майно на
підставі рішення третейського суду.

Встановивши дані обставини, вирішуючи
справу в межах заявлених позовних
вимог, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними
та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України у
зв'язку з відмовою в задоволенні
позовних вимог понесені позивачем
судові витрати не підлягають
відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «СВФ Коло» про
визнання права власності на офісні
приміщення цокольного поверху
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
через Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий суддя
/підпис/ Н.Л.Яковенко

23.01.2014