АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 548/2213/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/480/14
Головуючий у 1-й інстанції Личковаха О.
Доповідач Пікуль В. П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді : Пікуля В.П.,

суддів : Обідіної О.І., Прядкіної О.В.,

при секретарі: Зеленській О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Хорольського районного суду
Полтавської області від 24 грудня 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк (далі ПАТ КБ ) "ПриватБанк"
звернувся в суд з позовною заявою до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, посилаючись на те,
що за кредитним договором від 05 грудня
2007 року, укладеним між банком та ОСОБА_1,
позичальник отримав кошти у розмірі 6600
грн. зі сплатою 12 % на рік на суму
залишку заборгованості. Внаслідок
порушення відповідачем строку та
порядку погашення кредиту станом на
29.10.2013 року утворилася заборгованість у
розмірі 18 829, 51 грн., яку позивач просив
стягнути в судовому порядку.

Рішенням Хорольського районного суду
Полтавської області від 24 грудня 2013
року позов Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПриватБанк"
заборгованість за кредитним договором
№ PLXRRХ14420416 від 05.12.2007 року, укладеним
між нею і Публічним акціонерним
товариством комерційним банком
"ПриватБанк" в сумі 9366,05 грн. (дев'ять
тисяч триста шістдесят шість гривень
п'ять копійок).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПриватБанк"
судовий збір в сумі 114,13 грн.

ОСОБА_1 оскаржила рішення місцевого
суду, в апеляційній скарзі просила його
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позову банку відмовити,
оскільки вважає, що судом неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи, порушено норми
матеріального та процесуального права.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує
зокрема тим, що позивач звернувся до
суду після спливу строку позовної
давності, при цьому посилається на
правову позицію викладену у постанові
Верховного Суду України № 6-116 цс13 від 6
листопада 2013.

Крім того, апелянт також вказує на
правову позицію викладену у Ухвалах
ВССУ з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року
та 6 листопада 2013 року, відповідно до
яких договір щодо збільшення позовної
давності має укладатися у письмовій
формі. Зазначення в заяві позичальника
про ознайомлення та згоду відповідачки
з умовами надання споживчого кредиту
не свідчать про укладення між
сторонами договору про збільшення
позовної давності у письмовій формі.
Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) не підписані відповідачкою,
як це вимагає ст. 207 ЦК України.

У запереченнях на апеляційну скаргу,
ПАТ КБ "ПриватБанк" просить рішення
суду залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення, вважає, що
підстави для застосування строку
позовної даності відсутні.

Просить справу розглянути за
відсутності представника ПАТ КБ
«ПриватБанк».

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи та порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно із ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Відповідно до ч.1 ст 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 05.12.2007 року між
відповідачем ОСОБА_1 і ПАТ КБ
«ПриватБанк» було укладено договір №
PLXRRX14420416 від 05.12.2007 року, у відповідності
до якого позивач надав відповідачу
кредит у розмірі 6600,00 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

З заяви позичальника вбачається, що
кредит у сумі 6600 грн. наданий ОСОБА_1
строком з 05.12.2007 року по 05.12. 2009 року.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається із розрахунку, наданого
позивачем, що відповідач останній раз
внесла платіж, спрямований на
погашення кредиту 18.11.2008 року в розмірі
470 грн.

Оскільки ОСОБА_1 належним чином умови
договору не виконувались, банк
звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача
заборгованості за кредитом, яка станом
на 29.10.2013 року склала 18829,51 грн., і
включає в себе: 2907,26 грн. -
заборгованість за кредитом; 277,90 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 1900,80 грн. -
заборгованість по комісії за
користуванням кредитом; 12370,72 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; а також
штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та
правил надання банківських послуг; 500,00
грн. - штраф (фіксована частина), 872,83 грн.
- штраф (процентна складова).

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем належним чином взяті на
себе зобов'язання не виконувались, у
зв'язку з чим утворилась кредитна
заборгованість, яка підлягає стягненню
з ОСОБА_1 в межах 5-річного строку
давності за договором, із
застосуванням ч.3 ст. 551 ЦК України та
відповідним зменшенням розміру
нарахованої пені.

Проте, погоджуючись із висновком суду
про порушення права, колегія суддів не
може погодитися із висновком суду
першої інстанції у частині висновку
про застосування 5 річного строку
позовної давності виходячи із таких
підстав.

Як передбачено ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ч. 1 ст. 259 ЦК України,
позовна давність встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін.

Договір про збільшення строку позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Частина 3 статті 267 ЦК України визначає,
що позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

За приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Згідно із ч. 1 ст. 266 ЦК України, зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідачкою ОСОБА_1 в ході розгляду
справи в суді першої інстанції та в
апеляційній скарзі ставилось питання
про застосування до вимог банку строку
позовної давності.

Доводи позивача про те, що позовна
давність, встановлена законом, була
збільшена, що підтверджується умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт), не
заслуговують на увагу, оскільки
договір щодо збільшення позовної
давності має укладатися у письмовій
формі. Зазначення в заяві позичальника
про ознайомлення та згоду відповідачки
з умовами надання споживчого кредиту
не свідчать про укладення між
сторонами договору про збільшення
позовної давності у письмовій формі.
Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) не підписані відповідачкою,
як це вимагає ст. 207 ЦК України.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Як передбачено ч. 2 ст. 27 ЦПК України,
особи, які беруть участь у справі
позовного провадження, для
підтвердження своїх вимог або
заперечень зобов'язані подати усі
наявні у них докази до або під час
попереднього судового засідання, а
якщо попереднє судове засідання у
справі не проводиться - до початку
розгляду справи по суті.

Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) приєднані до матеріалів
справи неможливо ідентифікувати як
саме ті, з якими ознайомлювалася ОСОБА_1

Як зазначалося, відповідно до заяви
позичальника, обов'язковий мінімальний
щомісячний платіж повинен був
здійснюватися щомісячно, з 18 по 25 число
місяця у розмірі 469, 60 грн. строк
виконання договору до 05.12.2009 року.

Останній платіж було здійснено
відповідачкою 18 листопада 2008 року, а до
суду ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся 05 листопада 2013 року.

За таких підстав, починаючи із 05.12.2009
року розпочався відлік строку позовної
давності відносно всього невиконаного
зобов'язання за кредитним договором.

Беручи до уваги, що ОСОБА_1 у суді першої
інстанції заявляла про необхідність
застосування строків позовної
давності до ухвалення рішення у справі,
також посилається на цю обставину, як
на підставу для скасування рішення
місцевого суду у своїй апеляційній
скарзі, окрім того, враховуючи, що ПАТ
КБ «ПриватБанк» був пропущений строк
звернення до суду з позовом про
стягнення заборгованості за кредитом,
колегія суддів приходить до висновку,
що у задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
слід відмовити.

У запереченнях на апеляційну скаргу
позивач вказує, що відповідач після
27.01.2009 року (дата вказана у
запереченнях) вчинила дії, що свідчать
про визнання боргу, а саме, проводила
оплату заборгованості по кредиту.

Проаналізувавши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що вказані доводи наведені у
запереченні не підтверджуються
матеріалами справи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України,
перебіг строку позовної давності
переривається вчиненням особою дій, що
свідчать про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Тобто, діями по визнанню боргу є дії
боржника безпосередньо по відношенню
до кредитора, які свідчать про
наявність боргу.

Проаналізувавши матеріали справи,
колегія суддів приходить до
переконання, що позивачем не надано
суду переконливих та беззаперечних
доказів, що позивач вчинила дії, що
свідчать про визнання боргу.

Зокрема, у наданому суду розрахунку
заборгованості за договором № PLXRRX14420416
від 05.12.2007 року не вказані суми сплати
кредиту, а само по собі зазначення у
розрахунку про часткове зменшення
заборгованості за кредитом не свідчить
про визнання відповідачем боргу, без
наявності доказів, що таке зменшення
відбулося у зв'язку із погашенням
кредиту саме боржником.

Разом з тим, у матеріалах справи
мається лист щодо руху коштів на
рахунку відповідачки, у якому
зазначено, що погашення заборгованості
боржника після 18 листопада 2008 року
здійснювалося за рахунок реалізації
заставного майна.

При цьому, будь-які докази, що
відповідач висловлювала своє
волевиявлення на реалізацію
заставного майна (будь-якого) після
закінчення строку виконання договору у
матеріалах справи відсутні.

Крім того, судом першої інстанції було
встановлено, що останній платіж
відповідач здійснила 18 листопада 2008
року.

Рішення суду позивачем у цій частині не
оскаржено, тобто, позивач погодився із
даним фактом, встановленим судом
першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а судове рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового про
відмову у задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» у зв'язку із спливом
строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Хорольського районного суду
Полтавської області від 24 грудня 2013
року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
В.П. Пікуль

Судді:
О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна

З оригіналом згідно

суддя
В.П. Пікуль