Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/129/14 Головуючий у 1
інстанції: Гашук К.В.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 22» січня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 07
листопада 2013 року по справі

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про
стягнення боргу.

Зазначив, що 26.04.2000 р. надав в борг
ОСОБА_3 грошову суму у розміру,
еквівалентному 10 000 доларів США, що
складало за курсом НБУ 54 200 грн. Згідно
розписки від 26.04.2000 р. відповідач
зобов'язався повернути ці гроші за його
першою вимогою.

01.08.2000 р. надав відповідачу в борг
грошову суму у розмірі, еквівалентному
10 000 доларів США, що складало за курсом
НБУ 54 380 грн. Згідно розписки від 01.08.2000
р. відповідач зобов'язався повернути ці
гроші за його першою вимогою.

Станом на 11.01.2013 р. зобов'язання по
розпискам відповідачем виконано не в
повному обсязі. Ним на адресу
відповідача було надіслано вимогу
сплатити заборгованість протягом 5-ти
днів з моменту її отримання у розмірі 18
000 доларів США, або 143 874 грн. по курсу
НБУ(1 $ =7, 993 грн. станом на 11.01.2013 р.).
Вимога відповідачем станом на день
подання позову не виконана.

Посилаючись на зазначені обставини та
ст.ст. 526, 530 ЦК України, ОСОБА_4 просив
стягнути з ОСОБА_3 на його користь
заборгованість у розмірі 143 874 грн. та
судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 07
листопада 2013 року позов ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
суму боргу за договором позики в
розмірі 143 874 грн. та судові витрати у
вигляді судового збору в розмірі 1438
грн. 74 коп.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає,
що суд безпідставно не прийняв надані
ним письмові докази на підтвердження
виконання боргових зобов'язань перед
ОСОБА_4 за борговими розписками та,
посилаючись на порушення вимог
процесуального закону при оцінці
доказів, невідповідність висновків
суду обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.4 ст. 309 ЦПК
України підставою для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ч.2 зазначеної статті
цього Кодексу апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Постановляючи рішення про задоволення
позову, суд виходив з того, що ОСОБА_3 не
виконав у повному обсязі боргові
зобов'язання.

Судом правильно встановлено, що між
сторонами виникли позикові
зобов'язання. ОСОБА_3 видав ОСОБА_4
розписки від 26.04.2000 року та від 01.08.2000
року як боргові документи. Зокрема,
ОСОБА_3 зобов'язався за першою вимогою
ОСОБА_4 повернути борг по 10000 доларів
США за кожною розпискою.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3
посилався на повернення боргу.

Суд не прийняв заперечення відповідача
та аргументував тим, що виконання
зобов'язання могло бути підтверджено
наявністю у боржника боргових
розписок, проте оригінали розписок від
26.04.2000 року та від 01.08.2000 року надані
ОСОБА_4 Отже, наявність боргових
розписок у кредитора свідчить про
невиконання боргового зобов'язання
боржником.

Відповідно до ст.ст.374-376 ЦК України в
редакції 1963 року, який діяв на момент
виникнення договірних правовідносин
позики, позичальник повинен повернути
позичальникові таку ж суму грошових
коштів.

Хоча цивільні правовідносини сторін
виникли до набрання чинності ЦК
України 2003 року, проте права та
обов'язки продовжують існувати після
набрання чинності Кодексом, спір у
відповідності до ст.4 Прикінцевих та
Перехідних положень підлягає
вирішенню з застосуванням ЦК 2003 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини (ч.2 ст. 11 ЦК України).

Згідно із ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 545 ЦК України
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку.

Згідно з положеннями ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.
Позика, надана за договором
безпроцентної позики, може бути
повернена позичальником достроково,
якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін
відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

За правилами ч. 1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

За загальним правилом, установленим ст.
60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, установлених ст. 61 ЦПК
України.

Проте це загальне правило діє, якщо в
нормах матеріального права відсутня
вказівка про перерозподіл обов'язків
доказування.

Згідно зі статтею 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
установленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

При дослідженні та оцінці доказів суд
не дотримався вищезазначених вимог
закону.

Суд першої інстанції виходив з того, що
при знаходженні боргових документів у
кредитора ч.3 ст.545 ЦК України
встановлює презумпцію факту
невиконання зобов'язання боржником.

Втім, суд не врахував, що у
відповідності до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК
України та ч.1 ст.545, ч.3 ст. 1049 ЦК України
така презумпція діє, доки не доказано
інше боржником.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3
стверджував про повне виконання
зобов'язань перед ОСОБА_4 та повернення
20000 доларів США за борговими розписками
від 26.04.2000 року та від 01.08.2000 року. На
підтвердження виконання боргових
зобов'язань відповідач надав оригінали
розписок.

Письмове посвідчення виконання
зобов'язань позивач визнав, написання
цих розписок та отримання від ОСОБА_3
зазначених в них коштів на повернення
позики ОСОБА_4 не оспорював.

Проте зазначав, що ці кошти поверталися
не за борговими розписками, на підставі
яких пред'явлено позов, а за договором
займу від 01 вересня 2001 року. І ці
обставини за правилами розподілу
обов'язку доказування повинен був
довести саме кредитор. Між тим, на їх
підтвердження ОСОБА_4 не надав доказів,
які б відповідали вимогам ст.ст.58,59 ЦПК
України. Кошти ОСОБА_4 отримував від
ОСОБА_3 за межами строку дії договору,
на якій посилається позивач і який діяв
до 1 вересня 2002 року, і в наданих
розписках не зазначено, що кошти
повертаються за цим договором. На
відмінність від розписок про отримання
коштів ОСОБА_4, які ОСОБА_3 надав в
підтвердження повернення боргу за
борговими розписками, на підставі яких
заявлено позов, в розписках про
прийняття коштів за договором від 1
вересня 2001 року ОСОБА_4 чітко визначив,
що виконання прийнято в рахунок цього
договору ( а.с.42,43,50). Тобто зазначені
обставини свідчать, що прийняття
виконання за договором від 01 вересня 2001
року обумовлювалося зазначенням
кредитором в розписці виконання саме
за договором, що відповідає вимогам
ст.ст. 509,525,526,545 ЦК України, а тому ризик
наслідку незазначення цих даних у
розписках несе саме кредитор. На
підставі договору займу від 01 вересня
2001 року позивач не заявляв позовні
вимоги, тому у відповідності до
ст.ст.3,10,11,31,179 ЦПК України з'ясовування
виконання сторонами всіх зобов'язань
за цим договором не входить в предмет
доказування по даній справі.

У відповідності до ч. 3 ст.1049 ЦК України
позика вважається повернутою в момент
передачі грошей.

Таким чином, оригінали розписок в силу
ч.1 ст.545, ч.3 ст.1049, ст.59 ЦПК України є
допустимими та належними доказами на
підтвердження виконання боргового
зобов'язання. З огляду на викладене не
має підстав не приймати в якості
доказів по даній справі оригінали
розписок про передачу та отримання
коштів ОСОБА_4

Відповідно до статті 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

За борговими розписками ОСОБА_3
отримав від ОСОБА_4 в борг по 10000 доларів
США по кожній. Проведення розрахунків в
доларах США сторони не оспорювали. За
наданими оригіналами розписок ОСОБА_3
повернув ОСОБА_4 200000 доларів США:

- розписка від 29.11.2004 р. на суму 500
доларів США (а.с.104);

- розписка від 23.09.2005 р. на суму 500
доларів США (а.с.105);

- розписка від 16.08.2005 р. на суму 500
доларів США (а.с.106);

- розписка від 28.08.2006 р. на суму 500
доларів США (а.с.107);

- розписка від 18.02.2005 р. на суму 500
доларів США (а.с.108);

- розписка від 08.03.2005 р. на суму 500
доларів США (а.с.109);

- розписка від 29.10.2005 р. на суму 500
доларів США (а.с.110);

- розписка від 26.11.2005 р. на суму 500
доларів США (а.с.111);

- розписка від 05.12.2005 р. на суму 1000
доларів США (а.с.112);

- розписка від 27.02.2006 р. на суму 500
доларів США (а.с.113);

- розписка від 01.04.2006 р. на суму 500
доларів США (а.с.114);

- розписка від 29.04.2006 р. на суму 500
доларів США (а.с.115);

- розписка від 20.06.2006 р. на суму 500
доларів США (а.с.116);

- розписка від 28.06.2006 р. на суму 500
доларів США (а.с.117);

- розписка від 02.08.2006 р. на суму 500
доларів США (а.с.118);

- розписка від 30.09.2006 р. на суму 500
доларів США (а.с.119);

- розписка від 31.10.2006 р. на суму 500
доларів США (а.с.120);

- розписка від 28.11.2006 р. на суму 500
доларів США (а.с.121);

- розписка від 27.12.2006 р. на суму 500
доларів США (а.с.122);

- розписка від 28.12.2006 р. на суму 500
доларів США (а.с.123);

- розписка від 28.01.2007 р. на суму 500
доларів США (а.с.124);

- розписка від 01.03.2007 р. на суму 500
доларів США (а.с.125);

- розписка від 30.03.2007 р. на суму 500
доларів США (а.с.126);

- розписка від 30.04.2007 р. на суму 500
доларів США (а.с.127);

- розписка від 28.05.2007 р. на суму 500
доларів США (а.с.128);

- розписка від 02.07.2007 р. на суму 500
доларів США (а.с.129);

- розписка від 30.07.2007 р. на суму 500
доларів США (а.с.130);

- розписка від 24.08.2007 р. на суму 500
доларів США (а.с.131);

- розписка від 27.05.2007 р. на суму 500
доларів США (а.с.132);

- розписка від 28.07.2008 р. на суму 500
доларів США (а.с.133);

- розписка від 27.08.2008 р. на суму 500
доларів США (а.с.134);

- розписка від 25.10.2007 р. на суму 500
доларів США (а.с.135);

- розписка від 04.12.2007 р. на суму 500
доларів США (а.с.136);

- розписка від 28.09.2007 р. на суму 500
доларів США (а.с.137);

- розписка від 28.01.2008 р. на суму 500
доларів США (а.с.138);

- розписка від 29.02.2008 р. на суму 500
доларів США (а.с.139);

- розписка від 27.03.2008 р. на суму 500
доларів США (а.с.140);

- розписка від 25.04.2008 р. на суму 500
доларів США (а.с.141);

- розписка від 26.12.2007 р. на суму 500
доларів США (а.с.142).

Таким чином, у відповідності до вимог
ст.599 ЦК України зобов'язання за
борговими розписками від 26.04.2000 року та
від 01.08.2000 року припинені у зв'язку з
належним виконанням, тому вимоги
позивача задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене та у
відповідності до п.4 ст. 309 ЦПК України
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у позові.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2013
року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: