Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В.,
КОЖУХ О.А.

при секретарі ПУДАК О.П.

за участю представника апелянта ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгороді цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору, на стороні
відповідачки Мукачівська державна
нотаріальна контора, про встановлення
факту проживання однією сім'єю, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, від імені
та в інтересах якої діє ОСОБА_1, на
рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 27 березня 2013 р., -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 29.01.2013 р. звернувся до суду із
зазначеним позовом до ОСОБА_3 і
мотивував його наступним. Позивач з 2003
р. проживав із своїм дядьком ОСОБА_4 у
будинку АДРЕСА_1 доглядав за дядьком,
вів господарство тощо. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4 помер, позивач провів його
поховання і 19.03.2009 р. подав нотаріусу
заяву про прийняття спадщини. Факт
проживання із дядьком однією сім'єю
підтверджується медичними довідками
про лікування ОСОБА_4, документами щодо
проведення ремонтних робіт у будинку у
2003-2005 рр., іншими доказами, це можуть
підтвердити і свідки. Однак, цей факт
заперечує ОСОБА_3, яка була дружиною
померлого і є спадкоємцем першої черги
за законом. Посилаючись на ці
обставини, на норми ст. 1264 ЦК України
щодо спадкування четвертої черги за
законом та уточнивши вимоги, позивач
просив встановити факт його проживання
з ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
однією сім'єю починаючи з 10.02.2003 р. і до
часу відкриття спадщини.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 27.03.2013 р. позов задоволено,
встановлено факт проживання ОСОБА_2 і
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, однією
сім'єю в період з 10.02.2003 р. по 12.03.2009 р.

Відповідачка рішення суду оскаржила,
вказує на його незаконність і
посилається, зокрема, на неврахування
судом преюдиційних судових рішень,
якими було встановлено, що позивач не
проживав у визначений ним період
однією сім'єю зі спадкодавцем. Просить
рішення суду скасувати, у позові -
відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника відповідачки ОСОБА_1, який
апеляцію підтримав, розглянувши справу
за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за
відсутності інших учасників процесу,
обговоривши доводи сторін, дослідивши
матеріали справи, оцінивши докази в
сукупності, суд приходить до такого.

Як убачається з правової позиції
позивача, вимогу про встановлення
факту його проживання з ОСОБА_4, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю
починаючи з 10.02.2003 р. і до часу відкриття
спадщини, позивач пред'явив маючи на
меті реалізацію належного йому, як він
вважає, права на спадкування у четверту
чергу за законом як особі, яка
проживала зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).

Звертаючись із позовом, ОСОБА_2
посилався на те, що з 2003 р. проживав із
своїм дядьком ОСОБА_4 у будинку АДРЕСА_1
доглядав за дядьком, вів господарство,
а після смерті дядька ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.
10) позивач провів його поховання і
19.03.2009 р. подав нотаріусу заяву про
прийняття спадщини (а.с. 11). На
підтвердження факту постійного
проживання із спадкодавцем вказував на
проведення ремонтних робіт у будинку у
2003-2005 рр., показання свідків, інші
належні, на його думку, докази.

Між тим, у справі встановлені наступні
факти і обставини.

05.08.2006 р. ОСОБА_4 уклав шлюб із ОСОБА_3
(а.с. 9).

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 07.09.2010 р. (а.с. 52-56), залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду
Закарпатської області від 03.12.2010 р. (а.с.
50-51), у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про усунення від права
спадкування за законом встановлено, що
на день смерті ОСОБА_4 проживав однією
сім'єю з ОСОБА_3, не перебував у
безпорадному стані, на важкі хвороби не
хворів, калікою не був, а ОСОБА_3
відповідно до ст. 1261 ЦК України є
спадкоємцем першої черги за ОСОБА_4

Ухвалою Апеляційного суду
Закарпатської області від 08.02.2012 р. (а.с.
57-58) залишено без змін рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
14.12.2011 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про витребування майна з чужого
незаконного володіння і встановлено,
що ОСОБА_2 з 2003 р. проживав АДРЕСА_1 де
доглядав свого дядька ОСОБА_4 і де
знаходилося його майно та особисті
речі, а 05.08.2006 р. дядько позивача
одружився із відповідачкою і з цього
часу позивач припинив проживання у
вказаному будинку та більше в даному
будинку не проживав; ці обставини
визнані сторонами і ними не
заперечуються.

Спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово; кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття, крім
випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України).

На преюдиційні факти, що встановлені
вищезазначеними судовими рішеннями і
підлягають врахуванню в порядку ст. 61 ч.
3 ЦПК України, вказав Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
ухвалі від 06.11.2013 р. (а.с. 133-134), якою було
скасовано із направленням справи на
новий апеляційних розгляд ухвалу
Апеляційного суду Закарпатської
області від 31.05.2013 р. про залишення без
змін рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 27.03.2013 р.
Висновки і мотиви, з яких скасовано
рішення є обов'язковими для суду
апеляційної інстанції при новому
розгляді справи (ст. 338 ч. 4 ЦПК України).

За таких обставин, у суду першої
інстанції не було підстав для
задоволення позову, суд не згадав у
рішенні і не врахував преюдиційні
факти, установлені судовими рішеннями,
відповідні доводи відповідачки не були
у належний процесуальний спосіб
спростовані позивачем. Оскільки
рішення суду не відповідає вимогам
ст.ст. 57-61, 212-215 ЦПК України щодо
обґрунтованості та доведеності позову,
законності та обґрунтованості рішення,
а суд неправильно застосував норми
матеріального права та порушив норми
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
апеляцію на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 2, 4
ЦПК України слід задовольнити, рішення
скасувати, у позові - відмовити.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 2, 4,
ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, від імені та
в інтересах якої діє ОСОБА_1,
задовольнити, рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 27 березня 2013 р.
скасувати, у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про встановлення факту проживання
однією сім'єю - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскар жене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді