УХВАЛА

25 лютого 2014 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі: головуючого Бар'яка А.С.,

за участі секретаря Сивенюк О.М.,

заявника ОСОБА_1,

заінтересованих осіб ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

представника

заінтересованих осіб ОСОБА_4,

при розгляді в порядку окремого
провадження у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань № 3
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільної справи за заявою
ОСОБА_1, заінтересовані особи ОСОБА_2,
ОСОБА_3, про встановлення факту
батьківства,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, заінтересовані особи ОСОБА_2,
ОСОБА_3, звернулась до суду з заявою про
встановлення факту батьківства,
зазначивши, що перебуваючи у фактичних
шлюбних відносинах із ОСОБА_5,
завагітніла і згодом народила дочку, в
свідоцтві про народження якої
зазначила батька зі своїх слів
відповідно до ст. 135 СК України, однак
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 помирає, при цьому
заявниця має намір підтвердити
походження дитини від ОСОБА_5 для
вирішення в інтересах дитини цілого
ряду юридичних питань, в силу чого
просить суд встановити факт
батьківства ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Вінниці, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо малолітньої дитини
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки м.
Вінниці.

В судовому засіданні заявниця
підтримала заявлені вимоги,
обгрунтувавши їх обставинами,
викладеними в заяві, при цьому
зазначила, що встановлення даного
факту необхідно для запису дійсного
батька.

Заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
а також їх представник ОСОБА_4 в
судовому засіданні заперечували проти
встановлення відповідного факту
батьківства, зазначили, що не визнають
таких обставин, оскільки померлий син
ще за життя не визнавав своєю дитиною
ОСОБА_6, ніколи не повідомляв батькам
про наявність у нього дитини, а
заявниця дійсно приїжджала із своєю
дитиною до батьків померлого ОСОБА_5
після смерті сина, проявляючи
співчуття щоб згодом, на їх думку,
зловживати цими подіями, звернувшись
до суду.

В судовому засіданні судом в порядку ч.4
ст. 10 ЦПК України було роз'яснено
заявнику про необхідність призначення
по справі судово-генетичної
експертизи, при цьому звернено увагу
заявника на те, що з огляду на норму ч.2
ст. 59 ЦПК України обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування, на що заявниця
зазначила про відсутність наміру
заявляти клопотання про призначення
відповідної експертизи.

Суд, взявши до уваги позицію заявниці,
вислухавши пояснення учасників
судового розгляду, визначив, встановив
та дослідив слідуючі докази, обставини
та відповідні правовідносини:

Свідоцтво про народження серія НОМЕР_1,
повторно видане 15.11.2012 року Відділом
РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької
області, вказує, що ОСОБА_6 народилась
ІНФОРМАЦІЯ_3. Батьком записаний ОСОБА_7
(а.с. 4).

Зміст Витягу з Державного реєстру
актів цивільного стану громадян про
народження із зазначенням відомостей
про батька відповідно до частини
першої ст. 135 СК України № 9 від
14.05.2013 року, виданий Відділом РАЦС
Вінницького МУЮ Вінницької області
відносно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, вказує,
що відомості про батька записані
відповідно до частини першої ст. 135 СК
України(а.с. 5).

Свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2,
видане 25.06.2012 року Відділом ДРАЦС
Гагарінського РУЮ у м. Севастополі,
вказує, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4(а.с.
30).

Таким чином судом встановлено, що
ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 і в
свідоцтві про народження дитина
відомості про батька записані
відповідно до частини першої ст. 135 СК
України зі слів матері, при цьому
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Суд при прийнятті рішення відхиляє як
докази та не бере до уваги Довідку ЖЕКу
№ 14 № 2959 від 13.11.2012 року про склад сім'ї
заявниці (а.с. 6), письмові пояснення
громадян про проживання однією
сім'єю(а.с. 7-11), фотодокази, на яких
зображено заявницю із ОСОБА_5 та його
батьками (а.с. 12,13), а також фотодокази із
зображенням ОСОБА_6, ОСОБА_5 та батьків
останнього(а.с. 48-52), матеріали та
документи щодо розгляду заяви ОСОБА_1
про нанесення їй тілесних
ушкоджень(а.с. 25-27), пояснювальної
записки ОСОБА_1 щодо знищення нею
медичних документів(а.с. 61), оскільки
зазначені та дослідженні в судовому
засіданні докази жодним чином не
можуть підтверджувати в розумінні
норми ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини
батьківства між ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Норма ч.1 ст. 60 ЦПК України прописує, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

З огляду на зазначене, суд встановив, що
заявниця не надала суду жодного
належного та допустимого доказу в
підтвердження того, що померлий
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, що заперечувалось
заінтересованими особами, при цьому не
заявляла в судовому засіданні жодних
клопотань, в тому числі про призначення
судово-генетичної експертизи, а тому
суд встановив в судовому засіданні
об'єктивну наявність спору між
учасниками судового розгляду щодо
встановлення обставин, якими заявниця
обгрунтовує свої вимоги, який не може
бути вирішений в порядку окремого
провадження.

Норма ч.4 ст. 256 ЦПК України прописує, що
суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо з заяви про
встановлення факту, що має юридичне
значення, вбачається спір про право, а
якщо спір про право буде виявлений
під час розгляду справи, - залишає
заяву без розгляду.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 235 ЦПК
України, якщо під час розгляду
справи у порядку окремого
провадження виникає спір про право,
який вирішується в порядку позовного
провадження, суд залишає заяву без
розгляду і роз'яснює заінтересованим
особам, що вони мають право подати
позов на загальних підставах.

Суд враховує правову позицію
Верховного Суду України, закріплену в
п.3 Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 5 від 31.03.95 «Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення», де
зазначено, що у тому разі, коли буде
виявлено, що встановлення
підвідомчого судові факту пов'язане з
вирішенням спору про право, суд
відмовляє в прийнятті заяви до
розгляду в окремому провадженні, а
якщо це буде виявлено під час
розгляду справи, залишає заяву без
розгляду і роз'яснює заінтересованим
особам, що вони мають право подати
позов на загальних підставах.

За даних обставин, врахувавши, що в
судовому засіданні заявник не зміг
підтвердити наявність факту
батьківства жодним належним та
допустимим доказом, при цьому під час
розгляду справи судом було встановлено
наявність спору між заявником та
заінтересованими особами щодо
обставин, якими заявниця обгрунтовує
свої вимоги, з огляду на норми ст. 259 ЦПК
України, яка не передбачає іншого
рішення суду окрім рішення про
встановлення відповідного факту, що не
знайшло свого підтвердження в даному
судовому засіданні, а тому суд
приходить до висновку про залишення
заяви без розгляду в порядку ч.4 ст. 256, ч.
6 ст. 235 ЦПК України з послідуючим
роз'ясненням заявнику про його право
подати позов на загальних підставах.

На підставі викладеного та керуючись
ч.4 ст. 256, ч. 6 ст. 235 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Залишити без розгляду заяву ОСОБА_1,
заінтересовані особи ОСОБА_2, ОСОБА_3,
про встановлення факту батьківства.

Апеляційна скарга на ухвалу
суду першої інстанції подається
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя