Дата документу 11.02.2014
Справа № 320/9677/13ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року Мелітопольський
міськрайонний суд Запорізької області
у складі:

головуючого судді - Калугіної І.О.,

при секретарі - Горбань Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Мелітополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
перенесення самочинно збудованого
гаража та зустрічну позовну заяву
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про знесення
самочинного будівництва,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з первісним
позовом до відповідача про перенесення
самочинно збудованого гаража за
наступними підставами.

Позивач та відповідач є власниками
будинку АДРЕСА_1. Позивачу належить 53/100
часток, а відповідачу 47/100 часток цього
будинку. Відповідно до рішення
Мелітопольського виконавчого комітету
від 28.12.1954 року у спільному
користуванні знаходиться земельна
ділянка площею 550,55 кв.м., яка обслуговує
зазначений будинок, порядок
користування земельною ділянкою не
визначений. На земельній ділянці
відповідач ОСОБА_2 побудував гараж «Д-1»
, який порушує його права співвласника
будинку, тим що зменшений проїзд у
дворі будинку. При виїзді зі свого
гаражу він вимушений робити маневри
автомобілем, а коли ворота відчинені
гаражу, то взагалі неможливо
користуватися проїздом.

На підставі викладеного просить
зобов'язати відповідача перемістити
самочинно збудований гараж «Д-1»
розміром 5,80х4,20м побудований на
земельній ділянці житлового будинку
АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати.

Відповідач звернувся до суду з
зустрічним позовом до позивача про
знесення самочинного будівництва за
наступними підставами.

Відповідач за зустрічним позовом є
співвласником житлового будинку
АДРЕСА_1, а саме 53/100 його частини, інші
47/100 належать позивачу за зустрічною
позовною заявою. Житловий будинок
обслуговується земельною ділянкою
розміром 551 кв.м., що відображено в
технічному паспорті на житловий
будинок, складеному КП «ММБТІ» від
29.05.2010 року. Однак ця земельна ділянка
не приватизована, знаходиться у
спільному з відповідачем користуванні
і порядок нею на теперішній час не
встановлений. З акту КП «ММБТІ» №555 від
29.05.2010 року, на земельній ділянці по
АДРЕСА_1 побудовані:

- прибудова «а3- 1», розміром 3,0х2,45м;

- гараж «Д-1», розміром 5,80х4,20м;

- сарай «Ж-1», розміром 8,27х5,50м.

Крім того, проведено переобладнання в
житловому будинку «А-1». Перепланування
в належному йому частині житлового
будинку оформлено рішенням
виконавчого комітету Мелітопольської
міської ради №253/3 від 28.10.2010 року. В 2011
року він звертався до суду про визнання
права власності на гараж «Д-1», розміром
5,80х4,20м, збудований ним в 1980 році, та на
сарай «Ж-1», розміром 8,27х5,50м, збудований
в 1985 році. Але йому було відмовлено в
цьому у зв'язку з відсутністю згоди
співвласника житлового будинку -
ОСОБА_1. При цьому в 2005 році ОСОБА_1 на
земельній ділянці, яка знаходиться в їх
спільному користуванні, без його згоди
та без належного дозволу чи проекту
самочинно збудував прибудову «а3- 1» до
житлового будинку «А-1», розміром
3,0х2,45м.

На підставі викладеного просить
зобов'язати знести за власний рахунок
самочинно збудовану належну ОСОБА_1
нежитлову споруду на території
домоволодіння АДРЕСА_1, а саме
прибудову «а3-1», розміром 3,0х2,45м та
стягнути судові витрати.

Позивач та його представник підтримали
позовну заяву у повному обсязі.
Стосовно зустрічного позову
заперечували у повному обсязі, так як
прибудова «а3- 1», розміром 3,0х2,45м на
території домоволодіння АДРЕСА_1
жодним чином відповідачу ОСОБА_2 не
чинить перешкод.

Представник відповідача за первісним
позовом та одночасно позивача за
зустрічним позовом в судовому
засіданні підтримала зустрічну
позовну заяву у повному обсязі, проти
первісного позову заперечувала,
посилаючись на те, що гараж збудований
ще у 1980 році з цього часу позивач ОСОБА_1
не ставив питання про його перенесення.
Також не є зрозумілим перепони, які
існують на думку позивача. Наголошує на
тому, що будинок не розділений,
земельна ділянка не приватизована,
знаходиться у спільному з відповідачем
користуванні і порядок нею на
теперішній час не встановлений. У
зв'язку з необґрунтованістю позову
просить відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи, на основі
повно і всебічно з'ясованих судом
обставин, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності, суд
дійшов висновку про необхідність
відмовити у позові.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених довести
статтею 61 ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що сторони є
співвласниками житлового будинку
АДРЕСА_1, а саме позивачу за первісним
позовом ОСОБА_1 належить 53/100 його
частини, що підтверджується копією
свідоцтва про право власності /а.с.40/,
інші 47/100 належать відповідачу за
первісною позовною заявою на підставі
договору купівлі-продажу від 06 жовтня
1978 року/а.с.26-27/.

Вищевказаний житловий будинок
обслуговується земельною ділянкою
розміром 551 кв.м., що відображено в
технічному паспорті на житловий
будинок, складеному КП «ММБТІ» від
29.05.2010 року/а.с.32/. Однак ця земельна
ділянка не приватизована, знаходиться
у спільному користуванні обох сторін і
порядок нею на теперішній час не
встановлений.

З акту КП «ММБТІ» №555 від 29.05.2010 року, на
земельній ділянці по АДРЕСА_1
побудовані:

- прибудова «а3- 1», розміром 3,0х2,45м;

- гараж «Д-1», розміром 5,80х4,20м;

- сарай «Ж-1», розміром 8,27х5,50м;

- проведено переобладнання в
житловому будинку «А-1».

Перепланування в належній ОСОБА_2
частині житлового будинку оформлено
рішенням виконавчого комітету
Мелітопольської міської ради №253/3 від
28.10.2010 року /а.с. 33/.

В 2011 році ОСОБА_2 звертався до суду про
визнання права власності на гараж «Д-1»,
розміром 5,80х4,20м, збудований ним в 1980
році, та на сарай «Ж-1», розміром 8,27х5,50м,
збудований в 1985 році. Але рішенням
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 11 травня 2011
року йому було відмовлено в цьому у
зв'язку з відсутністю згоди
співвласника житлового будинку -
ОСОБА_1/а.с.13/.

Вказані факти не оспорювалися
сторонами у судовому засіданні, тому
суд в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України, вважає
їх достовірно встановленими.

Таке будівництво спірного гаражу та
спірної прибудови відбулося без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи та
належно затвердженого проекту.

Вимогами ч.1 та 2 ст. 376 ЦК України
встановлено, що житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Отже, суд доходить до обґрунтованого
висновку про те, що будівля спірного
гаражу та прибудови є самочинним
будівництвом.

Так в силу вимог статті 376 ЦК України
перебудова самочинно збудованого
об'єкта може бути проведена лише за
рішенням суду за таких умов: у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб; істотного
порушення будівельних норм та правил;
за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування. За таких умов особа,
яка здійснила самочинне будівництво,
зобов'язана провести відповідну
перебудову, або такий об'єкт буде
знесений. При цьому вказана особа
зобов'язана відшкодувати власнику
земельної ділянки витрати, пов'язані з
її проведенням до попереднього стану.

Так, первісним позивачем в позові,
ставиться питання про перенесення
відповідачем самочинно збудованого
гаражу, і як він пояснив в судовому
засіданні це призведе до фактичного
знесення прибудови.

Як пояснила представник відповідача за
первісним позовом, гараж був
побудований ще 1980 році та по теперішній
час не був належним чином оформлений, а
тому не має необхідної інформації щодо
істотного відхилення від проекту, так
як його не існує.

В свою чергу, позивач, заявивши вимогу
про перенесення самочинно збудованого
гаражу, не надав суду відповідних даних
стосовно того, що дана споруда не
відповідає технічним, санітарним та ін.
нормам і правилам.

Крім того, земельна ділянка, на якій
розташований гараж, що чинить
перешкоди позивачу ОСОБА_1, не
приватизована, порядок користування на
теперішній час не встановлений.

Отже, співвласники домоволодіння мають
земельну ділянку в загальному
користуванні, а тому, у відповідності
до ч. 3 ст. 103 ЗК України як
землекористувачі зобов'язані
співпрацювати при вчиненні дій,
спрямованих на забезпечення права на
землю кожного з них.

Крім того посилання позивача на те, що
гараж йому заважає тим, що неможливо
проїхати не знайшло підтвердження в
судовому засіданні, так як допитані в
судовому засідання свідки показали на
те, що заважає ганок та кут будинку, але
не як не гараж.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні
показав, що він був у позивача ОСОБА_1
роки зо три назад, дійсно щоб заїхати у
двір треба маневрувати, так як заважає
ганок будинку.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засідання
показав, що є другом позивача ОСОБА_1,
дійсно у них з відповідачем ОСОБА_2
спільне подвір'я. Поганий заїзд до
гаражу ОСОБА_1, треба маневрувати, щоб
заїхати, кут будинку та ганок заважають
нормальному проїзду.

Так як зазначалось вище, та не
заперечується сторонами, спірний гараж
побудований ще 1980 році, однак з цього
часу відповідача за первісним позовом
ОСОБА_2 не було притягнуто до
відповідальності як особу винну у
самочинному будівництві спірного
гаража, жодні передбачені
законодавством України заходи
реагування не застосовувалися, до
відповідальності відповідач не
притягувався.

Отже, суд вважає, що позивачем за
первісним позовом не доведено
порушення його прав у той спосіб, що
тягне за собою саме перебудову
будівництва. За таких обставин позов
задоволенню не підлягає.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2
про знесення за власний рахунок ОСОБА_1
самочинно збудованої нежитлової
прибудови «а3- 1», розміром 3,0х2,45м до
житлового будинку «А-1» суд виходить з
наступного.

Правові наслідки самочинного
будівництва передбачені ст.376 ЦК
України, яка передбачає можливість
знесення самочинного будівництва за
позовом відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування, і то лише у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил, та
в разі неможливості проведення
відповідної перебудови або відмови
особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво від її проведення.

За позовом громадянина таке рішення
може бути ухвалено на підставі ст.391 ЦК
в разі доведеності ним відповідно до
вимог ч.3 ст.10 ЦПК факту створення йому
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном при неможливості усунення
перешкод в інший спосіб.

Пунктом 5 Постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва)" право на
звернення до суду з позовом про
знесення або перебудову самочинно
збудованого об'єкта нерухомості мають
як органи державної влади, так і органи
місцевого самоврядування. У випадках
порушення прав інших осіб право на
звернення до суду належить і таким
особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права (стаття 391
ЦК), а також власнику.

Всупереч вказаним вимогам позивач за
зустрічним позовом не навів та не надав
жодного доказу та підстав у створенні
відповідачем за зустрічним позовом,
йому перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном при неможливості усунення
перешкод в інший спосіб.

Аналізуючи викладені вимоги ст. 376 ЦПК
України, суд вважає за необхідне
зазначити, що знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою і можливе
лише тоді, коли використані усі
передбачені законодавством України
заходи щодо реагування та притягнення
винної особи до відповідальності.

Зокрема, задля реалізації вказаних
положень Закону щодо знесення
самочинного будівництва відповідний
орган державної влади або місцевого
самоврядування має висунути вимоги про
зобов'язання особи, яка здійснила
самочинне будівництво без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
провести відповідну перебудову. І такі
вимоги можуть бути пред'явлені, як в
разі коли ці відхилення були допущені
при будівництві нерухомості, так і
внаслідок перебудови під час
експлуатації.

Натомість, як вбачається із пояснень
сторін суду та матеріалів справи, до
відповідача за зустрічним позовом, як
до особи, винної у самочинному
будівництві спірної прибудови, жодні
передбачені законодавством України
заходи реагування не застосовувалися,
до відповідальності відповідач не
притягувалася.

З викладеного суд доходить до
обґрунтованого висновку про те, що
передбачені Законом підстави для
знесення самочинно побудованої
прибудови відсутні, а в задоволенні
заявленого зустрічного позову
необхідно відмовити.

Враховуючи вищенаведені обставини у
справі, суд приходить до висновку, що
спір у сторін виник у зв'язку з тим, що
протягом великого проміжку часу між
ними склалися вкрай неприязні
відносини та неможливість дійти
компромісу та взаємних поступок щодо
спільного проживання за даною адресою.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 376, 391
ЦК України, Постановою Пленуму ВССУ від
30.03.2012 № 6 «Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва), суд

В И Р І Ш И В:

В первісному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про перенесення самочинно збудованого
гаража - відмовити в повному обсязі.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про знесення самочинного будівництва -
відмовити в повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

С У Д Д Я: