Справа № 444/2509/13
Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський
Провадження № 22-ц/783/810/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Брикайло М.В.,

за участі позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
представника позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на рішення Жовківського
районного суду Львівської області від
08 листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи
ОСОБА_3, Жовківський РВ ГУ ДМСУ у
Львівській області про виселення без
надання іншого житлового приміщення,
зняття з реєстрації та за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи
ОСОБА_2, Жовківський РВ ГУ ДМСУ у
Львівській області про виселення без
надання іншого житлового приміщення, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Жовківського районного суду
Львівської області від 08.11.2013 року
відмовлено в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті
особи ОСОБА_3, Жовківський РВ ГУ ДМСУ у
Львівській області про виселення
відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 із будинку
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення та зняття їх з реєстрації за
цією ж адресою за недоведеністю
позовних вимог. Також відмовлено в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_2,
Жовківський РВ ГУ ДМСУ у Львівській
області про виселення відповідачів
ОСОБА_5, ОСОБА_6 із будинку АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення за
недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

В апеляційній скарзі просять рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення,
яким задовольнити їхні позовні вимоги
повністю. Вважаючи рішення незаконним
вказують, що на їх думку висновки суду
не відповідають обставинам справи. Так,
суд в повній мірі не взяв до уваги, що
відповідачі неодноразово притягались
до кримінальної та адміністративної
відповідальності за вчинення відносно
них насильства, були неодноразово
попереджені про неприпустимість
насильства, антигромадської поведінки
відносно них позивачів, власників
будинку, де вони усі проживають, однак і
надалі продовжують свою протиправну
поведінку, не беруть участі в оплаті
комунальних послуг та нищать належне
їм майно та безпідставно відмовив у
задоволенні їх позову. Суд вірно вказав
в рішенні, що відповідачі своїми
протиправними діями роблять
неможливим подальше спільне
проживання їх та позивачів в одному
будинку, однак помилково вважав, що до
них не були застосовані жодні заходи
запобігання та громадський вплив.

В судове засідання відповідач ОСОБА_6,
та представник третьої особи
Жовківського РВ ГУ ДМСУ у Львівській
області не з'явилися, однак суд вважав
за можливе проводити розгляд справи у
їх відсутності, враховуючи, що такі
були належним чином повідомленими про
час та місце розгляду справи, причин
неявки не повідомили, жодних клопотань
про відкладення розгляду справи не
подали та зважаючи на вимоги ст. 305 ЦПК
України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачів та їх представника на
підтримання апеляційної скарги,
відповідача в її заперечення,
дослідивши матеріали справи, в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником.

Згідно ст. 157 Житлового кодексу України
членів сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Ч.1 ст. 116 ЖК України передбачено, якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму
Верховного суду України №2 від 12.04.1985
року «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» при
вирішенні справ про виселення на
підставі ст. 116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися і при повторному порушенні,
якщо раніше вжиті заходи попередження
або громадського впливу не дали
позитивних результатів. Маються на
увазі, зокрема, заходи попередження, що
застосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями
виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача (незалежно від прямих
вказівок з приводу можливого
виселення).

Як вбачається із матеріалів справи,
встановлено судом першої інстанції, не
оспорювалось сторонами та
підтверджено відповідачем у суді
апеляційної інстанції позивачі ОСОБА_2
та ОСОБА_3 є співвласниками житлового
будинку АДРЕСА_1. Разом з ними у
вказаному будинку проживають та
зареєстровані відповідачі їх донька
ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_6, а також їх
син, внук позивачів ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1
Протягом тривалого часу між сторонами
існують неприязні стосунки, що
проявляються у виникненні ряду
конфліктних ситуацій між сторонами,
застосуванні насильства відповідачами
до позивачів, нанесенням тілесних
ушкоджень, тощо. Відповідачі фактично
систематично порушують правила
співжиття, роблять неможливим для
позивачів (власників будинку) спільне
проживання в житловому будинку.
Відповідачі попереджалися про
неприпустимість такої їх поведінки по
відношенню до позивачів, зокрема, і
4.07.2012 року їм було вручено захисні
приписи, як особам, що вчинили
насильство в сім'ї. Однак незважаючи на
попередження, зокрема, і вказані
приписи відповідачі продовжують
порушувати права позивачів як
власників будинку на належне володіння
та користування житловим будинком,
проживання у такому, вчиняючи
насильство відносно позивачів та інші
неправомірні дії. Свої неправомірні
дії відповідачі обґрунтовують
запереченням права власності
позивачів на будинок (хоча рішенням
Жовківського районного суду у позові
ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на частку в будинковолодінні
та скасуванні державного акту на
земельну ділянку та визнання права на
частку такої - відмовлено (а.с. 20) і інших
спорів з цього питання не існує, а також
конфліктністю позивачів, провокування
ними конфліктів. Крім цього, як
встановлено рішенням колегії суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Львівської області
від 19.12.2013 року (справа №444/114/13)
відповідачі та їх син не беруть участі
в утриманні будинку у якому проживають
та сплаті комунальних послуг та з них
вирішено стягнути 7481,88 грн. витрат за
оплату комунальних послуг в користь
ОСОБА_2

Встановивши вказані обставини судом
першої інстанції зроблено помилковий
висновок про необхідність відмови у
задоволенні позовних вимог про
виселення відповідачів, оскільки їх
попереджали про те, що в разі порушення
вимог захисного припису вони будуть
притягуватись до відповідальності,
однак з приводу можливого виселення із
спірного будинковолодіння їх не
попереджено, хоч сам суд у рішення
посилається на згаданий пункт
Постанови Пленуму Верховного суду
України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» із змісту якого чітко
вбачається про те, що заходи
попередження у даному випадку беруться
судом до уваги незалежно від прямих
вказівок у таких з приводу можливого
виселення.

Крім цього, судом першої інстанції не
враховано, що право членів сім'ї
власника житла на користування цим
житлом є похідним від права власності і
їх права на проживання повинні
співвідноситись із першочерговим
правом власника на володіння і
користування житлом, його правом на
визначення житлового приміщенні для
проживання членів сім'ї та не
перешкоджати реалізації його прав.

Враховуючи вказане рішення суду в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог обох позивачів про виселення
відповідачів, як таке що прийняте з
неправильним застосуванням судом норм
матеріального права підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог обох
позивачів у згаданій частині.

Що стосується вимоги позову ОСОБА_2 в
частині зняття з реєстрації
відповідачів, то така до задоволення не
підлягає, оскільки така вимога
заявлена до неналежних відповідачів,
якими не можуть бути за такою фізичні
особи, оскільки вирішення питання
зняття з реєстрації фізичних осіб
належить до компетенції відповідного
органу, що є третьою особою по обох
позовах, а не відповідачем та спір між
позивачами та вказаним органом, у
випадку виникненні такого при відмові
у знятті з реєстрації відповідачів,
може вирішуватись окремо.

Враховуючи вказане апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення.

Крім цього, з кожного із відповідачів
на користь кожного із позивачів
підлягають стягненню понесені ними
судові витрати із сплати судового
збору за подання позовної заяви (114,7
грн. кожен) та апеляційної скарги (114,7
кожен).

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 3,
4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 08 листопада 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_3, Жовківський
РВ ГУ ДМСУ у Львівській області про
виселення без надання іншого житлового
приміщення, зняття з реєстрації -
задовольнити частково. Позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_2,
Жовківський РВ ГУ ДМСУ у Львівській
області про виселення без надання
іншого житлового приміщення -
задовольнити.

Виселити ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_3, із житлового будинку
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення.

В задоволенні решти позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_3,
Жовківський РВ ГУ ДМСУ у Львівській
області про виселення без надання
іншого житлового приміщення, зняття з
реєстрації - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 114,7
грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2 114,7
грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 114,7
грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_3 114,7
грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено
протягом двадцяти днів з дня набрання
цим рішенням законної сили шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А.
Левик

Судді :
В.Я.
Бакус

Т.А. Гірник