Справа №784/4569/13 14.01.2014 14.01.2014 14.01.2014
Провадження №22-ц/784/38/14
Провадження № 22ц-784/38/14
інстанції Кокорєв В.В.
апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем
України

14 січня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,
Буренкової К.О.,

при секретарі Орельській Н.М.,

за участю:

- представника позивача ОСОБА_2,

- відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 26 вересня 2013 року

за позовом

Публічного акціонерного товариства
Будівельна фірма (далі - ПАТ БФ)
«Миколаївбуд» до ОСОБА_4, ОСОБА_3

про

виселення та стягнення заборгованості

та зустрічним позовом

ОСОБА_3 до ПАТ БФ
«Миколаївбуд»

про

зобов'язання укласти договір найму,

в с т а н о
в и л а:

У квітні 2013 року ПАТ «Будівельна
фірма «Миколаївбуд» звернулося в суд з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про виселення
з гуртожитку та стягнення боргу.

Позивач зазначав, що 04 листопада
2008 року між ним та ОСОБА_4 було укладено
договір найму житла. За цим договором
позивач у своєму гуртожитку надав
ОСОБА_4 у тимчасове користування
кімнату НОМЕР_1 на період з 01 листопада
2008 року по 31 грудня 2009 року.

Після закінчення дії
вищевказаного договору, 04 січня 2010 року
між позивачем та ОСОБА_4 було укладено
інший договір найму жилого приміщення,
відповідно до умов якого відповідачу
та члену його сім'ї ОСОБА_3 було надано у
користування два ліжко - місця у
кімнаті АДРЕСА_1.

Строк дії зазначеного договору
найму сплив 31 грудня 2010 року, однак
відповідачі на письмову вимогу ПАТ
«Будівельна фірма «Миколаївбуд» не
звільнили надане їм в користування
жиле приміщення.

Крім цього, у зв'язку з
невиконанням обов'язку щодо своєчасної
оплати за проживання в гуртожитку та
спожитих послуг у відповідача ОСОБА_4
виникла заборгованість.

Посилаючись на наведене, позивач з
урахуванням уточнених позовних вимог
просив виселити відповідачів із
житлового приміщення, розташованого
по АДРЕСА_1 без надання іншого житла, та
стягнути з ОСОБА_4 3033 грн. 85 коп. боргу, з
них: 2 999 грн. 40 коп. - заборгованості з
оплати за користування гуртожитком,
яка виникла станом на 01 вересня 2013 року,
2 грн.85 коп. - інфляційних витрат та 3%
річних, що становить 31 грн. 60 коп.

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся
із зустрічним позовом до ПАТ
«Будівельна фірма «Миколаївбуд», в
якому просив зобов'язати товариство
укласти із ним договір на користування
кімнатою у вказаному гуртожитку.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 26 вересня 2013 року
позов ПАТ «Будівельна фірма
«Миколаївбуд» задоволено.

Виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з
кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого
житла.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Будівельна фірма «Миколаївбуд» 3 033
грн. 85 коп. заборгованості.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши наведені в
апеляційній скарзі доводи та
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що вона не підлягає
задоволенню із наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст.810 ЦК України за
договором найму (оренди) житла одна
сторона - власник житла (наймодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (наймачеві) житло для
поживання у ньому на певний строк за
плату.

З матеріалів справи вбачається,
що ПАТ «Будівельна фірма «Миколаївбуд»
на праві власності належить гуртожиток
по АДРЕСА_1 (а.с.13).

04 листопада 2008 року між позивачем
та ОСОБА_4 був укладений договір найму
кімнати №102 у зазначеному гуртожитку
для проживання відповідача строком до
31 грудня 2009 року.

Після закінчення строку дії цього
договору, між позивачем та ОСОБА_4 04
січня 2010 року укладено новий договір
найму. За умовами якого у користування
ОСОБА_4 та члену його сім'ї ОСОБА_3
надано у користування два ліжко - місця
у кімнаті НОМЕР_1 вказаного гуртожитку.
Сторони обумовили у договорі термін
його дії з 01 січня 2010 року по 31 грудня
2010 року (а.с.63).

Відповідно до п.1.2 п. 2.3.10 умов
договору наймач зобов'язався не
пізніше 10 числа поточного місяця
вносити плату за житлове приміщення та
комунальні платежі згідно калькуляції.

Пунктом 2.3.11 умов договору найму
передбачено, що після закінчення
строку дії Договору наймач
зобов'язується переукласти договір на
новий термін.

Строк дії договору найму
закінчився 31 грудня 2010 року.

Положень щодо автоматичної
пролонгації строку його дії вказаний
договір найму не містить.

Встановивши, що відповідачі
проживають у гуртожитку без
відповідної правової підстави, їх
проживання в зазначеному гуртожитку не
пов'язане з трудовими відносинами з
його власником, термін дії договору
найму житлового приміщення, укладений
між сторонами закінчився 31 грудня
2010 року, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що вони
підлягають виселенню з гуртожитку без
надання іншого житлового приміщення
на підставі ст. 132 ЖК України.

Відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову, суд дав належну
оцінку доказам, правильно виходив з
того, що ОСОБА_3 не має передбачених
законом підстав для подальшого
користування спірним житловим
приміщенням.

Враховуючи викладене, посилання в
апеляційній скарзі на неповне
з'ясування судом обставин справи є
необґрунтованим.

Апелянт не має повноважень щодо
оскарження рішення суду від імені
ОСОБА_4, а тому в силу ст.ст. 3,4 ЦПК
України не вправі посилатися на
порушення прав іншої особи. За такого
рішення суду в частині стягнення з
ОСОБА_4 заборгованості за проживання в
гуртожитку та його виселення не було
предметом апеляційного розгляду.

Оскільки судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування немає.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити, а рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 26
вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді