Справа №784/4387/13 23.12.2013 23.12.2013 18.02.2014
Провадження №22-ц/784/3458/13
Провадження №22ц/784/3458/13
Головуючий у 1-й інстанції Тішко Д.А.
Доповідач апеляційної інстанції
Іменем України
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі
головуючого Шолох З.Л.,
суддів: Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання
- представника позивачів ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засідання заяву ОСОБА_3 про
ухвалення додаткового рішення у справі
за позовом приватного підприємства
фірми "Лаурел", ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору:
Миколаївська міська рада, Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області, про
приведення приміщень самочинно
реконструйованої квартири у
08 жовтня 2012 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
приватне підприємство фірма "Лаурел"
(далі - ПП фірма "Лаурел") звернулися з
позовом до ОСОБА_3 про приведення
приміщень самочинно реконструйованої
квартири АДРЕСА_1 у попередній стан.
Рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 17 вересня 2013 року
у задоволенні позову відмовлено за
недоведеністю. Стягнуто з позивачів на
користь відповідача по 1 224 грн. судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 23 грудня 2013
року рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 17 вересня 2013 року
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову у задоволенні позову, у зв'язку
з тим, що суд першої інстанції
розглянув спір з неналежним
відповідачем.

27 січня 2014 року ОСОБА_3 звернувся
до суду із заявою про ухвалення
додаткового рішення з тих підстав, що
суд апеляційної інстанції, ухвалюючи
рішення від 23 грудня 2013 року, не вирішив
питання розподілу витрат, які він поніс
в суді першої інстанції, у зв'язку із
проведенням судової експертизи.

Заперечуючи проти заяви ОСОБА_3 та
ухвалення додаткового рішення у
справі, представник позивачів - ОСОБА_2,
посилався на недобросовісність
здійснення відповідачем своїх
процесуальних прав та навмисне
введення ним суд в оману.

Заява ОСОБА_3 не підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 86, 88, п. 4
ч. 1 ст. 220 ЦПК України питання про
стягнення судових витрат, зокрема,
витрат на проведення судової
експертизи, вирішується судом, що
ухвалив рішення у справі, в якій вони
були понесені.

Питання про стягнення судових
витрат не може вирішуватися іншим
судом.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України
визначено, що стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Згідно ч. 2 ст. 86 ЦПК України кошти
на оплату судової експертизи вносяться
стороною, яка заявила клопотання про
проведення експертизи. Якщо клопотання
про проведення експертизи заявлено
обома сторонами, витрати на її оплату
несуть обидві сторони порівну.

З матеріалів справи вбачається,
що під час розгляду справи, ухвалою
суду першої інстанції від 26 березня 2013
року за клопотанням представників обох
сторін була призначена судова
будівельно-технічна експертиза, оплату
на проведення якої було покладено на
відповідача ОСОБА_3 (а.с.61-62 т.2).

11 липня 2013 року судовим експертом
складено висновок судової
будівельно-технічної експертизи № 691 -
692 (а.с.69-116 т.2). Сплата коштів ОСОБА_3
підтверджується актом судового
експерта від 11 липня 2013 року (а.с. 117
зворот т.2).

Разом з тим, ухвалюючи рішення
суд апеляційної інстанції виходив з
того, що суд першої інстанції розглянув
спір з неналежним відповідачем, що
позбавило апеляційний суд можливості
зробити висновок щодо обґрунтованості
або необґрунтованості позовних вимог
по суті. Тому оцінка вказаного висновку
судової будівельно-технічної
експертизи, як належного доказу у
справі, судом апеляційної інстанції не
надавалась.

До того ж, як встановлено, 26
березня 2013 року на час вирішення судом
першої інстанції питання про
призначення експертизи, ОСОБА_3 не
повідомив суд про те, що з 13 березня 2013
року він не є власником спірної
квартири та будівельних матеріалів.

За такого, на думку колегії
суддів, відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
з позивачів на користь ОСОБА_3 не
підлягають стягненню витрати понесені
ним на оплату проведеної у справі
судової будівельно - технічної
експертизи.

Тому у задоволенні заяви ОСОБА_3
слід відмовити.

Керуючись ст. 220 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

Відмовити у задоволенні заяви
ОСОБА_3 про стягнення з приватного
підприємства фірми "Лаурел", ОСОБА_4,
ОСОБА_5 судових витрат.

Додаткове рішення набирає
законної сили з моменту його
проголошення, і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: