Справа № 1309/7147/12
Головуючий у 1 інстанції: Бориславський
Провадження № 22-ц/783/243/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді
Приколоти Т.І.

суддів:
Богонюка М.Я., Ванівського О.М.

з участю секретаря
Цар М.М.

з участю
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Залізничного районного суду м.Львова
від 9 липня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про визнання договору
недійсним,-

в с т а н о в и л а:

Справа розглядалася судами
неодноразово. Останнім рішенням
Залізничного районного суду м.Львова
від 9 липня 2013 року позов ОСОБА_4
задоволено. Визнано недійсним договір
довічного утримання, укладений між
ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_6 6
листопада 2002 року.

Рішення оскаржила ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в позові.
Вказує, що судом безпідставно взято до
уваги як належні та допустимі докази
висновки психіатричних експертиз, які
не узгоджуються з іншими доказами
(поясненнями свідків, нотаріуса) і
такими спростовуються. Висновки
експертиз не мають переваг перед
іншими доказами. Вважає, що оспорюваний
договір довічного утримання
відповідав волі та інтересам ОСОБА_5

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК, ст.ст. 3, 15,16
ЦК України кожна особа має право в
порядку, встановленому законом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів у спосіб,
визначений законами України.
Загальними засадами цивільного
законодавства, зокрема, є
справедливість, добросовісність та
розумність.

На підставі ст.ст.11, 60, 61 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням осіб, в межах
заявлених ними вимог на підставі
наданих доказів; кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Жоден
доказ не має для суду наперед
встановленого значення (ч.2 ст.212 ЦПК
України).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Рішення вважається
обґрунтованим, якщо воно ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 6 листопада 2002 року між
непрацездатним за віком ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 укладено нотаріально
посвідчений договір довічного
утримання, за умовами якого а ОСОБА_5
передав у власність ОСОБА_3 належну
йому на праві власності двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, яка складається з
двох житлових кімнат площею 28,7 кв.м та
вигод, загальна площа квартири 44,4 кв.м.
ОСОБА_3 прийняла цю квартиру і
зобов'язалась надавати відчужувачу
квартири довічно матеріальне
забезпечення в натурі у вигляді житла,
догляду, необхідної допомоги. Вартість
матеріальної допомоги встановлено в 30
грн. на місяць; передбачено можливість
змінювати вартість допомоги (т.2
а.с.127-128).

20 листопада 2002 року проведено державну
реєстрацію права власності ОСОБА_3 на
спірну квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер (т.1 а.с.40).
Позивач є спадкоємцем померлого
ОСОБА_5 за правом представлення,
оскільки його батько і син спадкодавця
- ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (т.2
а.с.22,25-26).

Статтею 425 ЦК Української РСР в
редакції 1963 року, який був чинний на час
виникнення спірних правовідносин,
встановлено, що за договором довічного
утримання одна сторона, що є
непрацездатною особою за віком або
станом здоров'я (відчужувач), передає у
власність другій стороні (набувачеві
майна) житло, взамін чого набувач майна
зобов'язується надавати відчужувачеві
довічно матеріальне забезпечення у
натурі у вигляді житла, харчування,
догляду та необхідної допомоги.

Відповідно до ст. 55 вказаного Кодексу,
угода, укладена громадянином, хоч і
дієздатним, але який в момент її
укладення перебував у такому стані,
коли він не міг розуміти значення своїх
дії або керувати ними, може бути
визнана судом недійсною. Тобто, у час
вчинення угоди особа, яка не визнана
недієздатною, перебуває у стані, який
виключає розуміння нею своїх дій та
керувати ними.

Для з'ясування наявності такого стану
особи суд призначав
судово-психіатричні експертизи.

Згідно з актом №483 посмертної
судово-психіатричної експертизи від 1
липня 2008 року, проведеної експертами
Львівської обласної клінічної
психіатричної лікарні, ОСОБА_5 на
період підписання договору довічного
утримання (6 листопада 2002 року) страждав
стійким хронічним психічним розладом у
вигляді розладів особистості та
поведінки внаслідок перенесеного
інсульту головного мозку з вираженим
психоорганічним синдромом
сенсомоторною афазією і не міг
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. В подальшому не
спостерігалося явної позитивної
динаміки в психічній сфері ОСОБА_5,
спостерігалося обтяження такої
важкими соматичними захворюваннями (
т.1 а.с.37-39).

Актом посмертної судово-психіатричної
експертизи № 17, проведеної експертами
Хмельницької обласної психіатричної
лікарні, від 8 вересня 2010 року, повністю
підтверджено висновок попередньої
судово-психіатричної експертизи про
неможливість ОСОБА_5 усвідомлювати
значення своїх дій і керувати ними на
час укладення осапорюваного договору
(т.1 а.с.60-63).

Зазначені судово-психіатричні
експертизи проведені компетентними
експертами, не суперечать одна одній. В
розпорядження експертів надавалися
матеріали справи, всі медичні
документи про стан здоров'я ОСОБА_5
саме в момент укладання ним
оспорюваного договору. Пояснення
допитаних судом свідків і нотаріуса,
які не є фахівцями у галузі психіатрії,
були предметом дослідження під час
проведення судово-психіатричних
експертиз, про що зазначено у висновках
експертів, які не спростовані іншими
належними та допустимими доказами.
Висновки експертиз для суду не є
обов'язковими (ч.7 ст. 147 ЦПК України).
Наявні у справі висновки експертиз та
інші докази оцінені та перевірені
судом повно, всебічно і об'єктивно на
їх належність, допустимість,
достовірність, достатність. Судом
мотивовано причини, з яких не взято до
уваги інші докази по справі.

Судом першої інстанції зроблено вірний
висновок про наявність підстав для
визнання оспорюваного договору
довічного утримання від 6 листопада 2002
року недійсним.

Колегія суддів приходить до висновку,
що оскаржуване рішення ухвалене судом
на підставі встановлених обставин
шляхом оцінки належним чином наявних у
справі доказів, як кожного окремо, так і
у сукупності, на їх достовірність,
допустимість та достатність, взаємний
зв'язок.

При встановленні зазначених обставин
судом першої інстанції не було
порушено норм матеріального і
процесуального права, рішення суду
відповідає вимогам закону та
обставинам справи.

З такими висновками суду слід
погодитися, оскільки ним правильно
визначено характер спірних
правовідносин та встановлено дійсні
обставини справи. Доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду.
Підстави для скасування рішення
Залізничного районного суду м.Львова
відсутні, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313,
ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду
м.Львова від 9 липня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя
Т.І.
Приколота