Справа № 464/3083/13
Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/783/1327/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2
- ОСОБА_3, представника третьої особи
ОСОБА_4 - ОСОБА_5, представника третьої
особи Публічного акціонерного
товариства акціонерний банк
«Укргазбанк» Улицької І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника Публічного акціонерного
товариства акціонерний банк
«Укргазбанк» Улицької Ірини Орестівни
на рішення Сихівського районного суду
м. Львова 17 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7, треті особи -
ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ПАТ акціонерний
банк «Укргазбанк», приватний нотаріус
Демидівського районного нотаріального
округу Рівненської області ОСОБА_10, про
визнання договору доручення та
довіреності недійсними, -

встановила:

рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 17 грудня 2013 року
вищевказаний позов задоволено
частково.

Визнано недійсною довіреність, видану
від імені ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_7,
посвідчену 13 травня 2008 року приватним
нотаріусом Демидівського районного
нотаріального округу Рівненської
області ОСОБА_10

У задоволені решти позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання судових
витрат.

Рішення суду оскаржив представник
третьої особи - ПАТ АБ «Укргазбанк» -
Улицька І.О., просить його скасувати й
ухвалити нове рішення, яким у
задоволені вимог відмовити,
посилаючись на те, що суд у своєму
рішенні неповністю з'ясував всі
обставини справи, а відтак прийшов до
висновків, які не відповідають
обставинам справи. Так, апелянт
зазначає, що суд задовольняючи вимоги
виходив лише з пояснень позивачки та
доказів, наданих позивачем, не
заслухавши пояснень від відповідача.
Також апелянт вказує на те, що суд не
взяв до уваги нотаріально посвідчену
довіреність та інформацію про її
занесення в реєстр, натомість вважав
більш належним доказом на
підтвердження доводів позивачки
відповідь головного центру обробки
спеціальної інформації Державної
прикордонної служби України щодо не
перебування позивачки на території
України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу - представника третьої особи
Публічного акціонерного товариства
акціонерний банк «Укргазбанк» -
Улицької І.О. на підтримання
апеляційної скарги, представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та
представника третьої особи ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 на заперечення апеляційної
скарги, вивчивши матеріали та
обставини справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Визнаючи недійсною довіреність, видану
від імені ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_7,
посвідчену 13 травня 2008 року приватним
нотаріусом Демидівського районного
нотаріального округу Рівненської
області ОСОБА_10, районний суд вірно
виходив з норм матеріального права та
доказів, наданих сторонами.

З таким висновком районного суду
погоджується і колегія суддів з
наступних підстав.

Згідно з Цивільним кодексом України
особа, яка вважає, що її речові права
порушені, має право звернутися до суду
з позовом про визнання відповідної
угоди недійсною (ст.ст.215-235).

Зі змісту ч.5 ст.202 ЦК України випливає,
що до правовідносин, які виникли з
односторонніх правочинів,
застосовуються загальні положення про
зобов'язання та про договори, якщо це не
суперечить актам цивільного
законодавства або суті
одностороннього правочину.

Згідно із ч.3 ст.203 ЦК України однією із
загальних вимог, дотримання якої
необхідно для дійсності правочину, є
вимога щодо волевиявлення учасника
правочину, яке повинно бути вільним та
відповідати його внутрішній волі.

Встановлено, що 11 липня 2008 року на
забезпечення виконання умов
кредитного договору № 223-р, який був
укладений між ОСОБА_8 та ВАТ
«Укргазбанк», був кладений іпотечний
договір без оформлення заставної між
ВАТ «Укргазбанк» (з однієї сторони) та
ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_12 і ОСОБА_2
(з другої сторони) (а.с.20-24 т.1).

Предметом договору іпотеки є квартира
АДРЕСА_1, співвласниками якої є ОСОБА_13,
ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_12 та позивачка
ОСОБА_2 (а.с.15 т.1).

Відповідно до іпотечного договору від
імені позивачки договір підписаний
відповідачкою ОСОБА_7 на підставі
довіреності, яка була посвідчена 13
травня 2008 року приватним нотаріусом
Демидівського районного нотаріального
округу Рівненської області ОСОБА_10
(а.с.25, 135 т.1).

Відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України
представництвом є правовiдношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчиняти
правочини від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Представництво виникає на підставі
договору, закону, акта органу юридичної
особи та з інших підстав, встановлених
актами цивільного законодавства (ч.3
ст.237 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.244 ЦК України
представництво, яке ґрунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю.

Довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами. Довіреність на вчинення
правочину представником може бути
надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі (ч.3 ст.244 ЦК).

За договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок довірителя всіх або
частини юридичних дій. Передбачених
договором. У договорі можуть бути
встановлені строк дії та кого
доручення та (або) територія, у межах
якої є чинним виключне право
повіреного (ст.1000 ЦК).

Оскільки судом, на підставі наданих
сторонами та отриманих доказів, які
встановили наявність обставин, що
обґрунтовують вимоги позивачки щодо її
відсутності на час укладення правочину
(довіреності) 13 травня 2008 року на
території України та факту видачі нею
довіреності, правомірно прийшов до
висновку про відсутність
волевиявлення позивачки на укладення
оскаржуваної довіреності, не вчинення
нею (позивачкою) дій, спрямованих на
виникнення у відповідачки повноважень
на представництво її інтересів (тобто
факту видачі позивачку довіреності), а
відтак визнав недійсною вищевказану
довіреність.

Статтею 57 ЦПК передбачено, що доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експерта.

Відповідно до ст.10 ЦПК України сторони,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно зі ст.212 ЦПК суд оцінює докази за
своїх внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Суд аналізує і оцінює докази як кожен
окремо, так і в їх сукупності, у
взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і
ця оцінка повинна спрямовуватися на
встановлення достовірності чи
відсутності обставин, які
обґрунтовують доводи і заперечення
сторін.

Повідомленням головного центру
обробки спеціальної інформації
Державної прикордонної служби України
підтверджується перетинання позивакою
державного кордону України 24 травня 2007
року у зв'язку з виїздом з м. Києва до
Нью-Йорка та відсутністю інформації
про її повернення на Україну (а.с.174 т.1),
а повідомленням митно-прикордонної
служби Міністерства національної
безпеки США (а.с.49-72 т.2) підтверджується
прибуття позивачки 24 травня 2007 року в
аеропорт Джона Ф.Кенндеі США.

Письмовими свідченнями (заявами)
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що нотаріально
посвідчені, підтверджуються обставини
відсутності позивачки на території
України у 2008 році, тобто на час видачі
нотаріусом довіреності від імені
позивачки (а.с.83, 116, 117 т.1).

Посилання апелянта на те, що суд не взяв
до уваги нотаріально посвідчену
довіреність та інформацію про її
занесення в реєстр, а натомість вважав
більш належним доказом на
підтвердження доводів позивачки
відповідь головного центру обробки
спеціальної інформації Державної
прикордонної служби України щодо не
перебування позивачки на території
України, не може слугувати підставою
для скасування рішення суду, оскільки
видача довіреності та внесення її в
реєстр нотаріальних дій за відсутності
волевиявлення позивачки на укладення
такої довіреності, не вчинення
позивачкою дій, спрямованих на
виникнення у відповідачки повноважень
на представництво її інтересів (тобто
факту видачі позивачку довіреності), не
може бути належним і достовірним
доказом правомірності видачі такої
довіреності.

Крім того, не може слугувати підставою
для скасування рішення суду і розгляд
справи за відсутності відповідачки,
яка належним чином, у відповідності до
норм ЦПК, була повідомлена про час та
місце розгляду справи і суд, з
урахуванням зазначеного, виніс заочне
рішення, що не позбавляє права
відповідача на його перегляд.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції апелянту було запропоновано
проведення почеркознавчої експертизи
на предмет достовірності підпису
позивачки на спірній довіреності,
однак від такої представник апелянта
відмовився.

Оскільки наведені в апеляційній скарзі
доводи є необґрунтованими і не
належать до тих підстав, із якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
рішення, колегія суддів не знаходить
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.1 ч.1 ст. 307, ст.308,
п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
акціонерний банк «Укргазбанк»
Улицької Ірини Орестівни відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 17 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.