Справа № 0541/5948/2012
Провадженя№ 2/266/9/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11.02.2014 р.
м.
Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя
Донецької області в складі головуючого
судді Пантелєєва Д.Г., при секретарі
Сидоровій Н.В., за участю позивача
ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Маріуполі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу
за договором позики з урахуванням
індексу інфляції, відсотків за
користування позикою, 3 відсотків
річних, пені, а також про визнання
договору іпотеки дійсним, звернення
стягнення на майно, визнання права
власності на майно -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2012 р. позивач звернувся до суду
із даним позовом до відповідачів, а в
листопаді 2013 р. збільшив позовні
вимоги, зазначивши, що між сторонами
був укладений договір позики на 170 000
гривень із строком повернення до 09.11.2011
р., та договір поруки. Поручитель ОСОБА_3
передала у заставу житловий будинок по
АДРЕСА_1. Оскільки борг не повернутий,
то позивач просив на його користь
стягнути солідарно з відповідачів суму
боргу - 170 000 гривень, відсотки за
користування грішми з 09.04.2008 р. до 09.11.2013
р. - 512 550 гривень, інфляційні - 33 830
гривень, 3 відсотки річних за
прострочення повернення грошей за
період з 09.04.2009 р. по 09.11.2013 р. - 29 580
гривень, пеню за період з 09.04.2009 р. до
09.11.2012 р. - 1 521 500 гривень, а всього - 2 267 460
гривень. Також просив визнати дійсним
договір іпотеки від 09.04.2008 р., укладений
між позивачем та ОСОБА_3. Звернути
стягнення на житловий будинок, що
належить ОСОБА_3, визнавши за позивачем
право власності на нього в рахунок
стягнення боргу.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позов підтримав, пояснивши, що дав у
борг відповідачу ОСОБА_3 170000 гривень.
Договір поруки є договором іпотеки,
оскільки відповідачка ОСОБА_3 передала
у заставу свій будинок. Але нотаріально
договір посвідчений не був, оскільки не
було кадастрового номеру земельної
ділянки. Просиа позов задовольнити у
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в суді позов визнав
частково, пояснивши, що дійсно зайняв у
ОСОБА_1 гроші, але не 170000 гривень, а 125000
гривень. У договорі позики була
зазначена більша сума на вимогу ОСОБА_1
у якості страховки. Він спочатку
регулярно сплачував ОСОБА_1 відсотки, а
коли в нього бізнес не пішов, то
перестав платити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов визнала частково,
пояснивши, що 09.04.2008 р. ОСОБА_2 зайняв на
один рік у ОСОБА_1 125000 гривень. Вона
виступала поручителем ОСОБА_2. Але
належний їй будинок у іпотеку ОСОБА_1 не
передавала. На момент повернення боргу
- 09.04.2009 р., ОСОБА_1 було виплачено 15000
доларів США. В наступному нею з ОСОБА_1
був укладений договір, за яким вони
визначили суму боргу у розмірі 280000
гривень без відсотків та строку
повернення грошей. За вказаним
договором ОСОБА_1 було сплачено ще 16000
гривень. Але ОСОБА_1 при укладенні
нового договору розписки про отримання
грошей знищив. У договорі поруки ОСОБА_1
були дописані пункти про іпотеку, але
вона договір у такому вигляді не
підписувала.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи дійшов
висновку про часткове задоволення
позову на підставі наступних правових
норм та встановлених обставин справи.

Судом встановлено, що 23.08.2010 р. між КС
«АКК» та відповідачем були укладені
кредитні договори № 12812/10-Ф2 та №
12813/10-Ф2, згідно яких відповідач отримав
у позивача кредити в сумах 1 490,00 гривень
та 1 643,45 грн. відповідно, для придбання
товарів широкого вжитку, строком на 12
місяців, зі сплатою 0,13% від суми залишку
кредиту за кожний день користування
ним, та з погашенням згідно відповідних
графіків (а.с. 6-16). Оскільки відповідач з
листопада 2010 р. перестав повертати
кредит та відсотки, то у нього виникла
заборгованість у загальному розмірі 5
051,10 грн. (а.с. 23).

У відповідності із ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що відповідно до
договору позики № 2515 від 09.04.2008 р. (а.с. 4)
ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 170000 гривень з
датою повернення до 09.04.2009 р. За п. 2.1.
договору позичальник зобов'язується
сплачувати щомісяця 3% за користування
грошовими коштами, а у разі їх
невиплати відсотки збільшуються до 4,5%,
а сума невиплачених відсотків
додається до суми боргу. Також
позичальник, в разі несвоєчасного
повернення боргу, зобов'язався
сплачувати 0,5 % від суми позики за
кожний день прострочення, а також
повернути суму боргу з урахуванням
індексу інфляції (п. 2.2. договору). Також
п. 2.11. договору, відповідно до ст. 259 ЦК
України, встановлений п'ятирічний
строк позовної давності за всіма
зобов'язаннями.

Факт отримання саме 170000 гривень ОСОБА_2
підтверджується тим, що він власноруч
зазначив дану суму у договорі позики,
та додатково уклав нотаріально
посвідчений договір застави від 09.04.2008
р., де зазначено про отримання вказаної
суми грошей (а.с. 91-92).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 553, ст. 554 ЦК
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обовяязку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Судом також встановлено, що 09.04.2008 р. між
ОСОБА_1К та ОСОБА_3 був укладений
договір поруки (а.с. 5), за яким ОСОБА_3
поручилася перед ОСОБА_1 виконати усі
невиконані зобов'язання ОСОБА_2 за
договором позики № 2515 від 09.04.2008 р.,
шляхом передачі готівкових грошей. При
цьому, в разі порушення ОСОБА_2 умов
основного договору, ОСОБА_3 зобов'язана
протягом 10 днів виконати усі
зобов'язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1

Суд не приймає до уваги ствердження
відповідачів про те, ними ОСОБА_1 була
повернута певна сума грошей, оскільки
їхні доводи не підтверджені письмовими
доказами, як то передбачено абз. 2 ч. 1 ст.
218 та абз. 2 ст. 1051 ЦК України.

У зв'язку із цим, відповідно до вимог ч. 1
ст. 1049 ЦК України, відповідачі ОСОБА_2,
як солідарні боржники, мають повернути
ОСОБА_1 позику у повному обсязі разом із
відсотками за користування грішми (ст.
1048 ЦК), розмір відсотків має становити
4,5%, відповідно до п. 2.1. договору позики
від 09.04.2008 р.

Також, в силу Закону (ч. 2 ст. 625 ЦК
України), відповідачі мають солідарний
обов'язок повернути борг з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом, а також
передбачену ч. 3 ст. 549, ч. 1 ст. 624 ЦК
України пеню - тобто неустойку, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Таким чином, враховуючи наведені норми
закону, встановлені обствини справи,
межі позовних вимог, відповідачі мають
сплатити на користь позивача наступні
грошові суми.

Сума позики складає 170000 гривень.

Відсотки в порядку ст. 1049 ЦК України:
170000 грн. х 4,5% : 100 х 67 міс. = 512500 гривень.

З урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення
(2009-2011 р.р.) інфляціні складають: 170000 грн.
х (119,9%-100%) : 100% = 33830 гривень.

Відсотки, в порядку ст. 625 ЦК України, з
09.04.2009 по 09.11.2013 р. (4 роки та 7 місяців)
складають - за 4 роки: 170000 грн. х 3 : 100 х 4
роки = 20400 грн.; за 7 місяців: 170000 грн. х 3 :
100 = 5100 грн. : 12 х 7 міс. = 2975 грн. Разом
відсотки 20400 грн. + 2975 грн. = 23375 гривень.

Пеня за період з 09.04.2009 р. до 09.11.2012 р.: 170000
грн. х 0,5 : 100 х 1790 дн. = 1521500 гривень.

Однак, відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК
України, розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Приймаючи до уваги
думку позивача, який не заперечував
проти зменшення суми пені, суд вважає
за доцільне визначити її розмір у 100000
гривень.

Таким чином з відповідачів на користь
позивачів має бути стягнута сума
грошей в загальному розмірі 839 705
гривень = 170000 + 512500 + 33830 + 23375 + 100000.

Таким чином грошові вимоги позивача
підлягають частковому задоволенню.

Щодо інших позовних вимог, то суд,
вважаючи їх необгрунтованими, виходить
з наступного.

З вищенаведеного договору поруки від
09.04.2008 р. вбачається, що п. 1.3. має
дописку, зроблену рукою ОСОБА_1, проти
чого той не заперечує. Також рукою
ОСОБА_1 виписані пункти 4.7. та 4.8., які не
посвідчені підписами ОСОБА_2 та ОСОБА_3
За таких обставин суд вважає, що
названі дописки зроблені після
підписання тексту договору сторонами,
а від цього не можна вважати зазначені
пункти договору укладеними. Тому в
зазначеній частині позов задоволенню
не підлягає.

Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати
судового збору, а позов задоволено
частково в сумі 839 705 гривень, то,
відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК
України та пп. п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір», з
відповідачів на користь держави має
бути стягнутий у рівних частках
судовий збір в сумі по 1 827 гривень з
кожного, виходячи із розміру
мінімальної заробітної плати 1218
гривень (1218 х 3 : 2).

Керуючись ст.ст. 60, 88, 209, 212, 213, 215 ЦПК
України, ст.ст. 549, 551, 553, 554, 624, 625, 1046, 1048,
1051, 1054 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення суми боргу за договором
позики з урахуванням індексу інфляції,
відсотків за користування позикою, 3
відсотків річних, пені, а також про
визнання договору іпотеки дійсним,
звернення стягнення на майно, визнання
права власності на майно - задовольнити
частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, на
користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 170
000,00 гривень, відсотки за користування
позикою в розмірі 512 500,00 гривень,
інфляційні в розмірі 33 830,00 гривень, 3
відсотки річних у розмірі 23 375,00
гривень, пеню в розмірі 100 000,00 гривень, а
всього - 839 705,00 (вісімсот тридцять
дев'ять тисяч сімсот п'ять грн. 00 коп.)
гривень.

В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
місцевого бюджету Приморського району
м. Маріуполя судовий збір по 1 827,00
гривень з кожного.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Донецької області через суд першої
інстанції в 10-денний строк з дня його
проголошення, а особою, у відсутність
якої постановлено рішення - у той самий
строк з дня отримання його копії.
Рішення набирає законної сили після
спливу строку подачі апеляційної
скарги. В разі подачі апеляційної
скарги рішення, якщо воно не скасовано,
набуває законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
Пантелєєв Д. Г.