Справа № 352/1271/13-ц
Провадження № 2/352/47/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2014 року
м.
Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд
Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді
Хоминець М.М.

з участю секретаря
Гундич Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Позивач 15.05.2013 р. звернувся в суд з
позовом до відповідачки про поділ
спільного майна подружжя. Після
уточнення позовних вимог 19.08.2013 р.
просив стягнути з відповідачки 25000 грн.
грошової компенсації вартості його
частки у спільному майні подружжя, а
відповідачці залишити спільно
придбаний автомобіль - фургон
малотонажний-В марки MERCEDES-BENZ моделі
Sprint, 1995 року випуску, р.н. НОМЕР_1.

Свій позов обґрунтовував тим, що з
липня 2005 р. до квітня 2012 р. проживав у
фактичних шлюбних стосунках, без
реєстрації шлюбу в органах рагс, з
відповідачкою ОСОБА_2; спочатку
проживали у його недобудованому
будинку в с. Чукалівка Тисменицького
району, а з кінця вересня 2005 р. до квітня
2012 р. - у житловому будинку по АДРЕСА_1,
що належав батькові відповідачки. Усю
пенсію, яку він отримував, використав
для спільних потреб сім'ї, він усиновив
сина відповідачки ОСОБА_3, у фактичних
шлюбних стосунках у них в 2008 р.
народився син ОСОБА_4, разом виховували
дітей, вели спільне господарство. За
час спільного подружнього життя на
спільні кошти в 2006 р. придбали
автомобіль - фургон малотонажний-В
марки MERCEDES-BENZ моделі Sprint, 1995 року
випуску, р.н. НОМЕР_1, за 13000 доларів США,
що в гривневому еквіваленті на той час
складало 65000 грн. власником автомобіля
зареєстрована відповідачка. При
придбанні автомобіля відповідачка
взяла кредит у ПриватБанку, він
виступив поручителем згідно
укладеного з банком договору поруки,
кожен місяць погашав по 1000 грн. зі своєї
пенсії, при цьому всі квитанції
оформлялись на позичальника -
відповідачку. Всього він зі своєї
пенсії сплатив 30000 грн. на погашення
кредиту за спільно придбаний
автомобіль, яким він на підставі
наданої відповідачкою довіреності
керував, займався його ремонтом та
забезпечував технічний огляд за свої
кошти. На даний час він, враховуючи
інтереси неповнолітніх дітей, просить
стягнути з відповідачки лише 25000 грн.
грошової компенсації за спільно
придбаний автомобіль, залишивши
автомобіль відповідачці.

Позивач у судовому засіданні уточнений
позов підтримав і просив його
задовольнити, від стягнення з
відповідачки судових витрат
відмовився.

Відповідачка у судовому засіданні
позов не визнала і пояснила, що з
позивачем у фактичних шлюбних
стосунках не проживала; дійсно в один
час вони хотіли зійтись, щоб жити з ним
у с. Чукалівка, однак, будинок позивача
там незавершений, позивач не зміг її
там зареєструвати, тому вона не
погодилась на спільне проживання.
Будинок в с. Загвіздя не належить їй,
цей будинок після смерті батька
успадкував її рідний брат; позивач не
жив з нею в с. Загвіздя, лише приїжджав,
залишався ночувати, вони були
коханцями; від позивача вона народила
сина ОСОБА_4 в 2008 р. На придбання
автомобіля вона витратила 8000 доларів
США, які зняла зі свого депозитного
рахунку, крім того, вона взяла кредит у
ПриватБанку, який самостійно погасила.
Автомобіль на даний час знаходиться на
ремонті. Просила у позові відмовити.

У останні судові засідання
відповідачка не з'явилась, про час і
місце судового розгляду повідомлялась
належно за адресою свого місця
проживання, зареєстрованою у
встановленому законом порядку, не
повідомила суд при причини неявки. За
таких обставин суд ухвалив закінчувати
розгляд справи у відсутності
відповідачки.

Вислухавши пояснення сторін, показання
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку, що позов підлягає
до задоволення, виходячи з наступних
підстав.

Встановлено, що сторони - позивач
ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 з липня
2005 р. до квітня 2012 р. проживали у
фактичних шлюбних стосунках, без
державної реєстрації шлюбу, при цьому
сторони не перебували у будь-якому
іншому шлюбі, а саме: позивач розірвав
шлюб з першою дружиною у 1993 р. (а.с.132),
відповідачка у шлюбі не перебувала.

Між сторонами склалися усталені
відносини, що притаманні подружжю, вони
спільно проживали у житловому будинку
по АДРЕСА_1, що належав батькові
відповідачки, після смерті якого
будинок успадкував брат відповідачки
ОСОБА_5

Сторони вели спільне господарство,
спільно займались вихованням дітей:
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, якого позивач
усиновив згідно заяви про визнання
батьківства від 05.09.2006 р., та сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Обставини щодо проживання сторін
однією сім'єю підтвердили у судовому
засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Вказані обставини підтверджуються
наступними наявними в матеріалах
справи письмовими доказами, а саме:
копіями свідоцтв про народження дітей
(а.с.7, 25); копією витягу з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян про внесення до актового
запису змін, доповнень (а.с.26-27), з якого
вбачається, що на підставі заяви
позивача № 8 від 05.09.2006 р. про визнання
батьківства внесені зміни до актового
запису про народження сина
відповідачки ОСОБА_3; копією постанови
про відмову в порушенні кримінальної
справи від 12.10.2006 р. (а.с.131), якою
встановлено, що ОСОБА_2 проживає
АДРЕСА_1 зі своїм співжителем ОСОБА_1;
рішенням комісії з питань захисту прав
дитини Тисменицької РДА (а.с.43-44); даними
матеріалу № 1220 про відмову в порушенні
кримінальної справи, де у протоколі
усної заяви про злочин та поясненні
(а.с.77-78) відповідачка стверджує, що
проживає в с. Загвіздя із співжителем
ОСОБА_1; копією позовної заяви
відповідачки про стягнення аліментів
від 01.04.2013 р., де остання посилається на
те, що під час перебування у цивільному
шлюбі з позивачем у них народилося двоє
дітей (а.с.124); рішенням Тисменицького
районного суду від 15.05.2013 р. (а.с.125-126),
яким частково задоволено позов ОСОБА_2
про стягнення аліментів на утримання
малолітніх дітей з ОСОБА_1, з яким вона
проживала у фактичних шлюбних
стосунках.

З урахуванням викладеного суд дійшов
висновку, що в судовому засіданні
знайшов своє підтвердження факт
проживання сторін однією сім'єю.

Встановлено, що сторони під час
перебування у фактичних шлюбних
стосунках 27.06.2006 р. купили автомобіль -
фургон малотонажний-В марки MERCEDES-BENZ
моделі Sprint, 1995 року випуску, р.н. НОМЕР_1,
власником якого зареєстрована
відповідачка згідно свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_2 від 27.06.2006 р. (а.с.11).

Для придбання автомобіля відповідачка
27.06.2006 р. оформила на себе кредит в
Івано-Франківському відділенні № 2
ПриватБанку на суму 8000 доларів США на
купівлю автомобіля та 2550 доларів США -
на сплату страхових платежів. На
забезпечення виконання позичальником -
відповідачкою зобов'язань за кредитним
договором між банком та позивачем
27.06.2006 р. укладено договір поруки (а.с.12),
згідно якого поручитель взяв на себе
зобов'язання солідарно відповідати за
зобов'язаннями позичальника.

Встановлено, що сторони спільно
повернули кредит. Позивач згідно
наданої відповідачкою довіреності
(а.с.13) керував автомобілем, займався
його ремонтом та забезпечував
технічний огляд, виступав
страхувальником згідно полісів
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів по вказаному транспортному
засобу (а.с.14-16).

У відповідності з ч.2 ст.3 СК України
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст.74 СК України, якщо
жінка і чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними; на майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення гл.8 СК України,
яка регулює право спільної сумісної
власності подружжя.

Суд вважає голослівним заперечення
відповідачкою факту проживання з
позивачем однією сім'єю та спільного
придбання автомобіля, оскільки жодних
доказів на підтвердження такого
заперечення відповідачка суду не
надала.

Відповідно до вимог ч.1 ст.70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини і чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

З урахуванням того, що позивач
погодився на присудження йому грошової
компенсації вартості його частки у
праві спільної сумісної власності
подружжя, з огляду на те, що вимоги ч.5
ст.71 СК України про можливість
присудження одному з подружжя грошової
компенсації за умови попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду стосуються
лише поділу нерухомого майна, суд
дійшов висновку про обґрунтованість
заявленого позову.

З відповідачки слід стягнути на
користь позивача грошову компенсацію
вартості його частки у спільному
сумісному майні подружжя в сумі 25000
грн., залишивши відповідачці спільно
придбаний автомобіль.

На підставі наведеного, відповідно до
ст.ст. 60, 61, 68, 69, 70, 71, 74 СК України,
керуючись ст.ст. 88, 213-215 ЦПК України, суд
-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1
грошову компенсацію вартості його
частки у спільному сумісному майні
подружжя в сумі 25000 (двадцять п'ять
тисяч) грн., залишивши ОСОБА_2 спільно
придбаний автомобіль - фургон
малотонажний-В марки MERCEDES-BENZ моделі
Sprint, 1995 року випуску, р.н. НОМЕР_1.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до
Апеляційного суду Івано-Франківської
області подається протягом десяти днів
з дня його проголошення через
Тисменицький районний суд. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Головуюча

М.М.Хоминець