Справа № 106/716/14-ц
провадження № 4с/106/9/2014
УХВАЛА

18 лютого 2014 року
м. Євпаторія

Євпаторійський міський суд
Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого судді
Володарець Н.М.

при секретарі
Коробчук І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії відділу
державної виконавчої служби
Євпаторійського міського управління
юстиції АР Крим,

В С Т А Н О В И В :

27 січня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду зі скаргою на дії відділу
державної виконавчої служби
Євпаторійського міського управління
юстиції АР Крим, мотивуючи свої вимоги
тим, що 12 листопада 2012 року та 26
листопада 2013 року вона направила
письмове звернення до ВДВС
Євпаторійського МУЮ з проханням надати
їй, як особі, на користь якої було
прийнято судом рішення у справі №2-771/2011
від 14 червня 2011 року, відомості щодо
виконання вказаного рішення суду,
проте у наданні цієї інформації їй було
відмовлено з посиланням на те, що вона -
заявниця у судовому процесі не була
стороною по справі. Вважає дії ВДВС
Євпаторійського МУЮ не відповідаючими
діючому законодавству, оскільки судом
було прийнято рішення на її користь та
воно повинно бути виконано державним
виконавцем відповідно до
встановленого порядку, про що
державний виконавець повинен надати їй
письмову інформацію. У зв'язку з тим, що
ВДВС до цього часу не виконав рішення
суду від 14 червня 2011 року, вільний
доступ до її житла залишається
закритим з вини відповідачів у справі -
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, їй - заявнику
завдається моральна шкода. Просить суд
зобов'язати ВДВС Євпаторійського МУЮ у
встановленому порядку направити їй
інформацію про дії ВДВС щодо виконання
рішення суду у справі №2-771/2011 від 14
червня 2011 року. В судовому засіданні
заявник уточнила заявлені вимоги, про
що надала суду скаргу з уточненими
вимогами, та просила суд зобов'язати
ВДВС Євпаторійського МУЮ виконати
рішення суду від 14 червня 2011 року та
надати їй інформацію про рух виконання
зазначеного рішення суду, оскільки
вона має безпосереднє відношення до
цього питання і це стосується особисто
її.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1
скаргу підтримала, надала суду
пояснення, аналогічно викладеному у
ній, а також зазначила, що рішення суду
від 14 червня 2011 року було прийнято у
справі, за якою вона була залучена
третьою особою, а отже це рішення
впливає на її права та інтереси. Більш
того, вважає, що рішення прийнято судом
саме з метою захисту її порушеного
права, а державний виконавець це
рішення суду не виконує, жодних
необхідних заходів у його виконання не
вживає та відмовляється надавати їй
всю інформацію про рух його виконання,
в тому числі і у порушення вимог Закону
України «Про доступ до публічної
інформації». Просила заявлені вимоги
задовольнити.

Представник ВДВС Євпаторійського МУЮ
Падалка О.М., діюча на підставі
довіреності, яка міститься в
матеріалах справи, в судовому
засіданні скаргу не визнала, вважала її
необґрунтованою та безпідставною, а
дії державного виконавця щодо
примусового виконання рішення суду від
14 червня 2011 року вчиненими у межах
наданих повноважень та у відповідності
до діючого законодавства. Просила суд
відмовити у задоволенні заявлених
вимог.

Вислухавши доводи заявника та
представника ВДВС Євпаторійського МУЮ,
дослідивши матеріали справи та
матеріали виконавчого провадження
№11828/2, суд вважає скаргу в частині
вимог про оскарження дій державного
виконавця щодо невиконання рішення
суду необґрунтованою та не підлягаючою
задоволенню, а в частині вимог щодо
бездіяльності відділу державної
виконавчої служби Євпаторійського
міського управління юстиції АР Крим, як
розпорядника інформації, щодо
ненадання доступу до публічної
інформації, провадження у справі
підлягаючим закриттю з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Євпаторійського міського
суду від 14 червня 2011 року у справі за
позовом прокурора міста Євпаторії в
інтересах Євпаторійської міської ради
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_1 та
КП «Житловик-2», про звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки
шляхом приведення її в первісний стан
та зносу вуличного каміну та кам'яної
огорожі, позовні вимоги задоволено та
зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за свій
рахунок звільнити самовільно зайняту
земельну ділянку на прибудинковій
території будинку АДРЕСА_1 шляхом зносу
кам'яної огорожі (паркану) розміром 5,03 м
х 5,01 м висотою 2,2 м з хвірткою та
вуличного кам'яного каміну,
розташованого біля стіни сараю літ. «Д»
напрати входу в квартиру АДРЕСА_2. На
підставі зазначеного рішення суду, яке
набрало чинності 11 квітня 2012 року, 6
червня 2012 року Євпаторійським міським
судом було видано виконавчі листи та
передано їх для примусового виконання
у ВДВС Євпаторійського МУЮ.

Умови та порядок виконання рішень
судів, що відповідно до закону
підлягають примусовому виконанню, у
разі невиконання їх у добровільному
порядку, передбачає Закон України «Про
виконавче провадження». Цим же Законом
встановлено правові засади захисту
прав стягувача, боржника у виконавчому
провадженні, що полягають у можливості
оскарження дій (бездіяльності)
державного виконавця при примусовому
виконанні рішення суду. Судовий
контроль за виконанням судових рішень,
ухвалених в порядку цивільного
судочинства, здійснюється в порядку,
передбаченому розділом VII ЦПК України.

Примусове виконання рішень судів та
інших юрисдикційних органів закон
покладає на державну виконавчу службу,
яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України. Правові
засади діяльності державної
виконавчої служби визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу».

Відповідно до положень ст. 1
Закону України «Про виконавче
провадження» виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що 15 липня 2013 року до ВДВС
Євпаторійського МУЮ надійшла заява
Євпаторійської міської ради про
прийняття до примусового виконання
виконавчого листа №2-771/2011, виданого
Євпаторійським міським судом 6 червня
2012 року про зобов'язання ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 за свій рахунок звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку на
прибудинковій території будинку
АДРЕСА_1 шляхом зносу кам'яної огорожі
(паркану) розміром 5,03 м х 5,01 м висотою 2,2
м з хвірткою та вуличного кам'яного
каміну, розташованого біля стіни сараю
літ. «Д» напрати входу в квартиру
АДРЕСА_2. До вказаної заяви
Євпаторійською міською радою додано
зазначений виконавчий лист.

Постановою головного державного
виконавця ВДВС Євпаторійського МУЮ від
22 липня 2013 року було відкрито виконавче
провадження з виконання зазначеного
виконавчого листа №2-771/2011.

12 листопада 2012 року ОСОБА_1 звернулася
до ВДВС Євпаторійського МУЮ з заявою,
за якою просила надати їй інформацію
щодо виконання виконавчого листа
№2-771/2011 та 16 листопада 2012 року їй було
надано відповідь про те, що оскільки
вона - ОСОБА_1 не є стороною виконавчого
провадження відповідно до ст. 8 Закону
України «Про виконавче провадження» та
не є представником сторони виконавчого
провадження, то розглянути її заяву по
суті не представилося можливим. З
аналогічною заявою ОСОБА_1 звернулася
до ВДВС Євпаторійського МУЮ і 3 грудня
2013 року, на яку їй було надано
відповідь, аналогічно попередній.

Звертаючись до суду зі скаргою про
визнання дій ВДВС Євпаторійського МУЮ
щодо невиконання рішення суду
неправомірними, ОСОБА_1 зазначає, що
рішення суду від 14 червня 2011 року було
прийнято судом саме з метою захисту її
порушеного права, а державний
виконавець це рішення суду не виконує,
жодних необхідних заходів у його
виконання не вживає.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду зі скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Положеннями статті 8 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що сторонами у
виконавчому провадженні є стягувач і
боржник.

З матеріалів виконавчого провадження
№11828/2 щодо примусового виконання
виконавчого листа №2-771/2011, виданого
Євпаторійським міським судом 6 червня
2012 року, вбачається, що сторонами
вказаного виконавчого провадження є
Євпаторійська міська рада, як стягувач,
та ОСОБА_3, як боржник. ОСОБА_1 не є
стороною чи учасником вказаного
виконавчого провадження.

Отже, враховуючи, що відповідно до
статті 383 ЦПК, частини першої статті 12,
частини четвертої статті 82 Закону
України «Про виконавче провадження»
право на оскарження рішення, дії або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до ЦПК, мають лише сторони
виконавчого провадження, якщо
вважають, що порушено їх права чи
свободи, а заявник ОСОБА_1 не є стороною
вказаного вище виконавчого
провадження, суд вважає її скаргу
необґрунтованою та не підлягаючою
задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту статей 11, 15
ЦК України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства. Кожна
особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють як закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів дається в ст. 16 ЦК.

Як правило, власник порушеного
права може скористатися не будь-яким, а
цілком конкретним способом захисту
свого права. Частіше за все спосіб
захисту порушеного права прямо
визначається спеціальним законом, який
регламентує конкретні цивільні
правовідносини.

Відповідно до ст. 60
Цивільно-процесуального кодексу
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень проти них. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у розгляді справи.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі щодо яких виникає у сторін спір,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Отже, вирішуючи спір по суті, суд
повинен встановити наявність у особи,
яка звернулась з позовом, суб'єктивного
матеріального права або законного
інтересу, на захист якого подано позов,
а також з'ясувати наявність чи
відсутність факту їх порушення або
оспорювання.

Посилання заявника ОСОБА_1 на те, що
внаслідок неналежного виконання ВДВС
Євпаторійського МУЮ судового рішення
суд 14 червня 2011 року порушено її права,
не підтверджені нею у встановленому
законом порядку та не знайшли свого
підтвердження у ході розгляду справи, а
отже ґрунтуються лише на її
припущеннях та її суб'єктивній думці.

Відповідно до положень ст. 11 Цивільного
процесуального кодексу України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Таким чином, безпосередньо, всебічно,
повно та об'єктивно дослідивши
обставини справи, перевіривши їх
доказами, які є у справі, оцінивши
належність, допустимість та
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, виходячи з
принципів розумності, виваженості та
справедливості, суд прийшов до
висновку про необґрунтованість вимог
заявника ОСОБА_1 та про відсутність
правових підстав для задоволення її
скарги в межах заявлених вимог в
частині оскарження дій державного
виконавця щодо невиконання рішення
суду.

Що стосується вимог ОСОБА_1 в частині
оскарження бездіяльності відділу
державної виконавчої служби
Євпаторійського міського управління
юстиції АР Крим, як розпорядника
інформації, щодо ненадання доступу до
публічної інформації, суд вважає, що в
цій частині провадження у справі
підлягає закриттю.

Так, відповідно до статті 23 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» рішення, дії чи
бездіяльність розпорядників
інформації можуть бути оскаржені до
керівника розпорядника, вищого органу
або суду. Запитувач має право
оскаржити: 1) відмову в задоволенні
запиту на інформацію; 2) відстрочку
задоволення запиту на інформацію; 3)
ненадання відповіді на запит на
інформацію; 4) надання недостовірної
або неповної інформації; 5) несвоєчасне
надання інформації; 6) невиконання
розпорядниками обов'язку
оприлюднювати інформацію відповідно
до статті 15 цього Закону;7) інші рішення,
дії чи бездіяльність розпорядників
інформації, що порушили законні права
та інтереси запитувача. Оскарження
рішень, дій чи бездіяльності
розпорядників інформації до суду
здійснюється відповідно до Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд
своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Отже, враховуючи, що заявником ОСОБА_1 в
межах цієї скарги, поданої у
відповідності до норм цивільного
процесуального законодавства,
оскаржуються дії державної виконавчої
служби Євпаторійського міського
управління юстиції АР Крим, як
розпорядника інформації, щодо
ненадання доступу до публічної
інформації, виходячи з того, що
зазначені вимоги підлягають розгляду в
порядку адміністративного
судочинства, суд вважає необхідним
провадження у справі у цій частині
вимог - закрити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 61, 73, 209, 210, 386 - 388
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на
бездіяльність відділу державної
виконавчої служби Євпаторійського
міського управління юстиції АР Крим
при примусовому виконанні рішення
Євпаторійського міського суду від 14
червня 2011 року у справі за позовом
прокурора міста Євпаторії в інтересах
Євпаторійської міської ради до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_1 та КП
«Житловик-2», про звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки шляхом
приведення її в первісний стан та зносу
вуличного каміну та кам'яної огорожі, -
відмовити.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1
в частині вимог щодо бездіяльності
відділу державної виконавчої служби
Євпаторійського міського управління
юстиції АР Крим, як розпорядника
інформації, щодо ненадання доступу до
публічної інформації - закрити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду АР Крим через суд першої інстанції
шляхом подачі в 5-денний строк з дня
винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя
Н.М. Володарець