Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №288/1590/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області

в складі: головуючої судді
Косигіної Л.М.

суддів: Широкової
Л.В., Талько О.Б.

при секретарі
Журавській Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа - ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Попільнянського районного
суду Житомирської області від 19
листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а
:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду з позовом, в якому
просили зобов'язати ОСОБА_3 (ОСОБА_4)
усунути перешкоди в користуванні
належною їм на праві власності
земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1
шляхом приведення господарської
будівлі (гараж і хлів), що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_2 у відповідність до
вимог ч. 3 пункту 3.25 ДБН України 360-92**,
затверджених наказом
Держкоммістобудування № 44 від 17.04.1992
року (зі змінами).

В обґрунтування заявлених вимог
позивачі посилалися на те, що гараж та
хлів, які розташовані на земельній
ділянці відповідачки, побудовані без
відповідних дозволів та погоджень на
відстані 20 см від їх спільної межі.
Внаслідок цього відбувається
затінення їх земельної ділянки. Крім
того, частина покрівлі вказаної
господарської будівлі, яка знаходиться
зі сторони їх ділянки, не обладнана
ринвами для водовідведення
атмосферних опадів, у зв'язку з чим вони
потрапляють на їх ділянки та
перенасичують ґрунт вологою, утворюючи
калюжі. З врахуванням вимог ч. 1 ст. 103,
п.п. "г", "е" ч. 1 ст. 91, ст.ст. 104, 152 ЗК
України, просили позов задовольнити.

Рішенням Попільнянського районного
суду Житомирської області від 19
листопада 2013 року у задоволенні позову
відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просять рішення скасувати, ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є
власником житлового АДРЕСА_1 та
користувачем земельної ділянки площею
0,1000 га, наданої у 1989 році у безстрокове
користування для будівництва
вказаного житлового будинку (а.с. 10, 63-74).

ОСОБА_3 на підставі договорів
купівлі-продажу від 20.06.2012 року набула
права власності на житловий будинок
загальною площею 142,1 кв.м. і гараж, які
розташовані по АДРЕСА_2, та на земельну
ділянку площею 0,1000 га для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд (а.с.
35-37, 38-39, 45). Згідно технічної
характеристики даного
будинковолодіння, спірний гараж (разом
із будинком) було побудовано у 1989 році
попереднім власником - ОСОБА_5 на
підставі відповідного дозволу та не є
самочинним будівництвом (а.с. 40-44).

За таких обставин, доводи
апелянта про те, що гараж (хлів)
побудовано відповідачкою та є
самочинним будівництвом, є
безпідставними, оскільки
спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Обґрунтовуючи свій позов ОСОБА_1,
ОСОБА_2 посилалися на те, що спірний
гараж та хлів (одна будівля)
розташований на відстані 20 см від їх
спільної межі, внаслідок чого
відбувається затінення їх земельної
ділянки. Крім того, частина покрівлі
вказаної господарської будівлі, не
обладнана ринвами для водовідведення
атмосферних опадів, у зв'язку з чим вода
стікає на їх ділянку та перенасичує
ґрунт вологою, утворюючи калюжі. Проте,
позивачами не надано будь-яких доказів
на підтвердження вищевказаних
обставин.

Так, під час обстеження суміжних
земельних ділянок, проведеного 14.01.2013
року за участю секретаря селищної ради,
головного спеціаліста відділу
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Попільнянської райдержадміністрації,
землевпорядника було встановлено, що
гараж та хлів (одна будівля)
відповідачки знаходяться на відстані
менше одного метра від межі сусідньої
ділянки ОСОБА_2 (а.с. 9). Однак, в даному
акті не зазначено конкретну відстань
та не зафіксовано, у зв'язку з цим, факту
порушення прав позивачів.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надано інших
доказів на підтвердження негативного
впливу такого розташування
господарської будівлі як в суді першої
інстанції, так і під час апеляційного
розгляду. Крім того, слід зазначити, що
позивачами до апеляційного суду
подавалася заява про залишення їх
позову без розгляду, в якій вони
зазначили, що з позовом звернулися
передчасно, за відсутності необхідних
документів та доказів. Вказана
обставина свідчить про те, що апелянти
згодні з висновком суду першої
інстанції про відсутність доказів на
підтвердження заявлених ними позовних
вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову. Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,
підстав для скасування судового
рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Попільнянського районного
суду Житомирської області від 19
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча Судді