Справа № 121/4377/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2014 року Ялтинський
міський суд Автономної Республіки Крим
у складі: головуючого судді
Берещанського Ю.В., при секретарі
Косенко Ю.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся
до Ялтинського міського суду АР Крим із
зазначеним позовом, в якому просить суд
стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» суму
боргу за кредитним договором №SIXRRX00010086
від 02 червня 2007 року разом із сплатою
відсотків за користуванням кредитом у
розмірі 12% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що 02 червня 2007 року між ОСОБА_1 та
Публічним акціонерним товариством
комерційний банк «Приватбанк» був
укладений кредитний договір №SIXRRX00010086
за яким відповідач отримав кредит у
розмірі 4344 гривень 00 копійок із
зобов'язанням сплати відсотків за
користуванням кредитом у розмірі 12%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Разом з тим, взятих на себе обов'язків, в
порядку встановлених договором,
відповідач не виконав та станом на
30.04.2013 року у нього виникла
заборгованість в сумі 43846 гривень 85
копійок, з якої: 400,42 грн. заборгованість
за кредитом, 12334,47 грн. заборгованість
по процентам за кредит, 20020,06 грн. пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язання за кредитом, 500 грн. штраф.

Представник позивача в судовому
засіданні уточнені позовні вимоги та
додаткові пояснення підтримала в
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засідання проти задоволення позову
заперечував, надавши писемні
заперечення та пояснення.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи та надані
до них сторонами докази, повно та
всебічно з'ясувавши обставини справи,
суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 02 червня 2007
року між ОСОБА_1 та Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «Приватбанк» був укладений
кредитний договір №SIXRRX00010086 за яким
відповідач отримав кредит у розмірі 4344
гривень 00 копійок із зобов'язанням
сплати відсотків за користуванням
кредитом у розмірі 12% річних на суму
залишку заборгованості за кредитом
(а.с.5-15).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України,
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Як встановлено судом, кредитний
договір від 02 червня 2007 року між ОСОБА_1
та Публічним акціонерним товариством
комерційний банк «Приватбанк» був
укладений кредитний договір №SIXRRX00010086
надавався відповідачу на 12 місяців,
тобто, перебіг строку позовної
давності починається з 03.06.2008 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України, позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог: про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи зазначені положення закону,
строк позовної давності щодо вимог про
стягнення суми боргу та процентів
минув 03.06.2011 року, а щодо вимог про
стягнення неустойки - 03.06.2009 року.

Суд не бере до уваги посилання
представника позивача на переривання
позовної давності у зв'язку з вчинення
особою дії, що свідчить про визнання
нею свого боргу, оскільки позивачем не
надано переконливих доказі то, що
ОСОБА_1 вчиняв жодні дії о 2010 році щодо
погашення кредиту. Крім того, посилання
представника позивача на те, що 16.07.2010
року відповідач ОСОБА_1 здійснив
останній платіж за кредитом у розмірі
0,08 грн., що є підставою для застосування
ст. 264 ЦК України судом не приймається
до уваги, оскільки таке не підтверджено
відповідними доказами та не відповідає
обставинам справи.

Пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства про вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року №5
встановлено, що враховуючи положення
пункту 7 частини тринадцятої статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. Тобто, із спливом позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність сплила
і до додаткових вимог.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

На підставі викладеного, та
керуючись ст. ст. 6, 10, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, ст. ст. 256, 257, 258, 261 ЦК України,
суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя