АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 р. Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усик Г.І.

суддів - Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Охневській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 10 грудня 2013
р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 р. ОСОБА_2 звернулася з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів у розмірі 1/3 частини всіх
видів заробітку (доходу) відповідача на
утримання їх повнолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається у
вищому навчальному закладі, до
досягнення ним 23 років, та аліментів на
утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення нею
повноліття, щомісячно з моменту
звернення до суду по 17.10.2017 р., а потім у
розмірі ј частини всіх видів його
заробітку (доходу), але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_3 р.

Зазначала, що в період з 22.10.1993 р.
по 31.01.2013 р. вона перебувала у шлюбі з
відповідачем, від якого вони мають двоє
дітей.

Син навчається на денній формі
навчання у Національному університеті
харчових технологій і не може себе
самостійно утримувати, а дочка також
потребує значних матеріальних витрат,
оскільки має вади зору, потребує
лікування та профілактичних занять з
корекції зору, а тому її доходів
недостатньо для забезпечення
нормальних потреб дітей.

Посилаючись на те що ОСОБА_1 з моменту
розірвання шлюбу надавав їй недостатню
грошову допомогу на утримання дітей,
зокрема з березня по травень 2013 р. у
розмірі 400,00 грн., а з червня по вересень
2013 р. - 600,00 грн., просила задовольнити її
вимоги з підстав, передбачених ст.ст.
180-183, 198-201 СК України.

Рішенням Дніпровського районного
суду м. Києва від 10.12.2013 р. позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь
ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3.,
ІНФОРМАЦІЯ_2 у розміру 1/6 частини всіх
видів заробітку щомісячно, починаючи з
22.10.2013 р. і до досягнення дитиною
повноліття, але не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь
ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини всіх
видів заробітку щомісячно, починаючи з
22.10.2013 р. і до закінчення навчання на
денній формі, 30.06.2017 р.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просив рішення суду скасувати в
частині задоволення позовних вимог про
стягнення аліментів на утримання їх на
повнолітнього сина, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Вказував на те, що суд першої
інстанції не звернув увагу, що
повнолітній син навчається на денному
відділенні та отримує стипендію.

Крім того зазначав, що поза увагою
суду залишились його доводи про те, що
він не спроможний надавати матеріальну
допомогу на утримання повнолітньої
дитини на період її навчання, оскільки
має зобов'язання за кредитним
договором №753/4489BPLCO5 від 21.10.2012 р., який
брався під час шлюбу на поточні потреби
та який був витрачений в інтересах
сім'ї та задля укладення попереднього
договору купівлі-продажу квартири від
26.06.2013 р., а також з урахуванням
погашення ним заборгованості за
договором позики та наявності на його
утриманні непрацездатної матері.

Справа №755/27073/13 № апеляційного
провадження:22-ц/796/909/2014 р. Головуючий у
суді першої інстанції: Яровенко
Н.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І. В судовому
засіданні ОСОБА_1 та його представник,
уточнивши вимоги апеляційної скарги,
просили рішення суду змінити в частині
стягнення аліментів на утримання
повнолітнього сина ОСОБА_3, визначивши
їх у розмірі 1/20 частини всіх видів
заробітку відповідача.

ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу
відхилити, посилаючись на
безпідставність доводів відповідача
про його неспроможність надавати
матеріальну допомогу на утримання
повнолітньої дитини на період її
навчання у розмірі 1/6 частини його
заробітку.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які приймали участь в
судовому засіданні, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

Судом першої інстанції
встановлені наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

22.10.1993 р. між сторонами був укладений
шлюб, який розірвано за рішенням
Голосіївського районного суду м. Києва
від 31.01.2013 р.

Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. та доньку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_3, є студентом І курсу денної
форми навчання факультету
хлібопекарських і кондитерських
виробів Національного університету
харчових технологій, закінчує навчання
30.06.2017 р. Розмір його стипендії до
грудня 2013 р. становив 730 грн., в
подальшому він стипендії не отримує.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
частково, суд першої інстанції
керувався положеннями ст.ст.180-183, ч.1
ст.199 СК України, за змістом яких батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття, та
утримувати повнолітніх дітей на період
їх навчання до досягнення ними
двадцяти трьох років, якщо діти
потребують матеріальної допомоги, та
за умови, що батьки можуть її надавати.

При цьому суд, виходив з того, що
відповідач за матеріальним станом не
може сплачувати аліменти у розмірі по
1/3 частині на кожну дитину, а тому
виходячи з наведених вище вимог закону
та майнового стану відповідача,
визначив їх у розмірі по 1/6 частині всіх
видів його заробітку на кожну дитину,
до закінчення сином навчання на денній
формі, 30.06.2017 р.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість висновків суду першої
інстанції в частині стягнення
аліментів на утримання повнолітньої
дитини, колегія суддів виходить з
наступного.

Згідно ч.1 ст.199 СК України, якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п.20 постанови Пленуму Верховного Суду
України №3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
від 15.05.2006 р., обов'язок батьків
утримувати повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Відповідач не оспорював, що
старший син ОСОБА_3 навчається на
денній формі навчання і потребує
матеріальної допомоги батьків, а лише
не погоджувався з визначеним судом
розміром аліментів, які він вважає
неспроможним сплачувати у зв'язку з
його майновим станом, наявністю
зобов'язань щодо повернення кредитних
коштів та коштів за договором позики, а
також наявністю на його утриманні
непрацездатної матері.

Перевіряючи такі доводи, колегія
суддів ураховує розмір доходів
відповідача, що відповідно до довідки
про його заробітну плату від 22.11.2013 р.,
за останні два місяці, становить
приблизно 9 500,00 грн. в місяць.

Те, що ОСОБА_1 сплачує кошти на
повернення заборгованості за
кредитним договором, колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки кредитний
договір між ним та ПАТ «Платінум Банк»
на кредит у розмірі 30 326,00 грн. зі
сплатою 9,9900 % річних, на строк до 01.10.2015
р., був укладений 21.09.2012 р., тобто після
припинення ним подружніх відносини з
позивачкою, що підтверджується
рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 31.01.2013 р.

Також ним не доведено наявність
на його утриманні непрацездатної
матері, оскільки сама по собі довідка
МСЕК не є підтвердженням доведеності
зазначених обставин.

Сплата відповідачем коштів за
договором позики у сумі, що
еквівалентна 300 доларів США, дозволяє
йому сплачувати аліменти на утримання
повнолітнього сина в розмірі 1/6 частина
всіх видів його заробітку на період
навчання дитини.

Зважаючи на викладене, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги не спростовують правильність
висновків суду першої інстанції, а тому
не убачає підстав для її задоволення.

Зазначене не позбавляє сторони в
подальшому при зміні обставин,
передбачених ст.192 СК України
звернутись до суду про з вимогами про
зміну розміру аліментів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 10 грудня 2013
р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:
Судді: