№ 233/8234/13-ц
19 лютого 2014 року Костянтинівський
міськрайонний суд Донецької області у
головуючого судді
представника позивача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення порушень
права власності, зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права
спільної власності на побудований
8 листопада 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_3 про усунення
порушень права власності, вказуючи, що
їй на праві власності належить будівля
книжкового магазину, розташована по
АДРЕСА_1, на підставі договору
купівлі-продажу від 5 лютого 2001 року та
свідоцтва про реєстрацію права
власності на нерухоме майно САС № 335563
від 28 січня 2009 року. У травні 2009 року
позивачка дозволила користуватися
частиною вказаної будівлі магазину
своєму брату - відповідачу ОСОБА_3, де
він з того часу здійснює
підприємницьку діяльність. З травня 2012
року відповідач перешкоджає їй
користуватися будівлею магазину, вона
не має доступу до частки приміщення,
яка перебуває у його користуванні, в
тому числі, для зняття показань з
лічильників обліку споживою
електроенергії та води. На її звернення
відповідач не реагує, погрожує
фізичною розправою та виказує своє
незадоволення, а 7 червня 2012 року,
перебуваючи у стані сп'яніння,
відповідач застосував до позивачки
фізичне насильство, у зв'язку з чим вона
зверталася із заявою до органів
міліції. Таким чином, являючись
власником квартири, позивач вважає, що
вона обмежена у своїх правах власника,
які порушуються відповідачем, тому
просила визнати протиправними дії
ОСОБА_3, що перешкоджають їй
користуватися майном, що належить їй на
праві власності, та зобов'язати
відповідача звільнити будівлю
книжкового магазину, яку він
використовує незаконно, відшкодувавши
понесені нею судові витрати.
26 грудня 2013 року до суду надійшов
зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
визнання права сумісної власності на
побудований об'єкт, в якому позивач
зазначив, що станом на 2007 рік він після
роботи на кількох будівництвах на
території України та Росії накопичив
певну суму грошей для капітального
ремонту у власному будинку по АДРЕСА_2,
для чого придбав будівельні матеріали,
коли до нього звернулася сестра -
ОСОБА_1, з проханням допомогти у
будівництві придбаного нею кіоску по
АДРЕСА_3. Він погодився, кинув ремонт
будинку та почав допомагати сестрі, яка
пообіцяла йому, що в майбутньому вони
будуть співвласниками побудованого
магазину. На протязі 2007-2008р.р. він
контролював будівельників, власноруч
проводив розрахунки необхідних
будівельних матеріалів, вкладав власні
кошти та свій труд, переважно ним були
здійснені усі будівельні роботи, окрім
шпатлювання та фарбування стін
наприкінці будівництва, оскільки його
кошти скінчилися у липні 2008 року та він
був змушений працевлаштуватися. На
його питання, коли позивачка поверне
витрачені ним на будівництво кошти та
оплатить його працю, ОСОБА_1 відповіла,
що об'єкт ще треба здати в експлуатацію,
на що потрібні додаткові кошти та
оманою вмовила його продати їй належну
йому частину батьківського будинку,
розташованого по АДРЕСА_4. Лише після
отримання первісного позову ОСОБА_3
зрозумів, що приміщення магазину було
здано до експлуатації раніше, ніж
відбулося переоформлення частки
вказаного житлового будинку. Позивачка
на його вимоги передала йому у
безстрокове безоплатне користування
приміщення чебуречної, в якому він у
квітні 2009 року зробив ремонт та
зареєстрував підприємницьку
діяльність. Вважає, що між ним та ОСОБА_1
було досягнуто усної домовленості щодо
визнання його співвласником
приміщення магазину, усі умови якого зі
свого боку він виконав. Просив визнати
за ним право власності у рівних частках
з його сестрою ОСОБА_1 на побудований
об*єкт книжковий магазин за адресою:
Первісний та зустрічний позови сторін
по справі об'єднані в одне провадження
ухвалою суду від 27 грудня 2013 року.
В судовому засіданні позивачка та її
представник підтримали позовні вимоги,
посилаючись на викладені в позовній
заяві обставини, при цьому
заперечували проти задоволення
зустрічного позову в повному обсязі.
Позивачка пояснила, що приміщення
павільйону з кіоском за адресою:
АДРЕСА_3, придбала у 2001 році, адреса
об'єкту нерухомості пізніше змінилася
на АДРЕСА_1. Будівництво та ремонті
роботи у придбаному приміщенні за
укладеним нею договором здійснювалося
будівельною фірмою, всі витрати на
придбання будівельних матеріалів та
оплату виконаних робіт несла вона, як
власниця. Відповідач дійсно надавав їй
певну допомогу під час ремонту у
придбаному приміщенні магазину,
зокрема, здійснював роботи по
укладенню плитки, однак його участь не
носила матеріального характеру та
жодних домовленостей про набуття
відповідачем прав співвласника між
ними не існувало. У теперішній час
приміщення являє собою єдину будівлю,
умовно поділену на приміщення
книжкового магазину та чебуречної. У 2009
році вона дозволила тимчасове
користування приміщенням чебуречної
відповідачу, якою він з того часу
безоплатно користується, при цьому
укладати за її пропозицією офіційний
договір оренди приміщення
відмовляється з посиланням на нестачу
коштів для сплати її вартості. Між ними
почали виникати конфлікти з приводу
того, що відповідач перешкоджає її
доступу до вказаного приміщення,
змінив вхідний замок, ключ від якого її
не передав, через що вона позбавлена
можливості здійснювати свої права
власника та виконувати приписи
комунальних служб, в тому числі, щодо
вільного доступу їх представників до
приладів обліку. Крім того, на її думку,
є порушенням її права власності дії
відповідача, який фактично надає
вказане приміщення в оренду третім
особам без її дозволу. Зазначила, що
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 є
безпідставними, так, договір
купівлі-продажу приміщення павільйону
з кіоском було укладено нею, вся
дозвільна документація оформлена на її
ім*я та нею витрачалися кошти на його
будівництво та ремонт, що
підтверджується документально. Про
фактичне укладення договору міни вони
з відповідачем не домовлялися, належну
йому частину батьківського будинку та
земельної ділянки ОСОБА_3 їй передав за
договором дарування, на цей будинок
перед тим було накладено арешт через
борг відповідача по сплаті аліментів,
який вона сплатила через відсутність
коштів в останнього. У задоволенні
зустрічного позову просила відмовити.
Відповідач у судовому засіданні проти
задоволення позову заперечував,
заявлені зустрічні позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та пояснив,
що за проханням позивачки повністю
контролював хід будівництва та ремонту
вказаного вище приміщення магазину,
надавав технічну та матеріальну
допомогу, оскільки вона не мала
необхідних знань та навиків і не могла
справитися з працюючими на об*єкті
будівельниками. При цьому, він дав
згоду почати роботу на будівництві за
умови передання йому частки майна у
майбутньому, що не було закріплено
документально. Частина будівельних
матеріалів придбана його коштом, також
він розраховувався з найманими ним
працівниками, про що в нього є чеки та
розписки. Вважає, що магазин та
чебуречна являють собою два
відокремлені приміщення, не заперечує,
що користується приміщенням
чебуречної з 2009 року з дозволу ОСОБА_1,
доступ до якого у теперішній час є лише
в нього, однак будь-яких порушень прав
позивачки це на його думку не завдає.
Так, лічильник електроенергії у
теперішній час винесений на фасад
приміщення, вода опломбована, тому
незручностей для позивачки у
спілкуванні з комунальними службами
виникати не може. Наполягає на тому, що
фірма-забудовник, на виконання якою
робіт посилається позивачка, є
фіктивною, документи на комісію у
виконком ОСОБА_1 подала
сфальсифіковані, що призвело до
оформлення права власності на вказане
приміщення лише за нею. З врахуванням
його матеріальної участі у будівництві
приміщення магазину просив визнати за
ним та позивачкою право власності на
побудований об*єкт у рівних частках,
відмовивши у задоволенні первісного
Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні
пояснив, що у період часу з квітня по
липень 2008 року з ОСОБА_5, ОСОБА_8
виконував роботи по ремонту кровлі,
облицюванню будівлі чебуречної,
розташованої на трамвайній зупинці
"Залізничний вокзал" м. Костянтинівки,
також укладав плитку на підлогу та
обшивав стіни пластиком у середині
приміщення. На вказану роботу він
влаштувався через пасинка ОСОБА_3 -
ОСОБА_8, з яким товаришував, будь-який
договір не укладався, раніше та після
цього на будівництві він не працював.
Завдання по виконанню робіт йому давав
ОСОБА_3, який з ним і розраховувався,
платив приблизно 10-30 грн. у день. На
роботу він виходив не систематично,
скільки разів у тиждень сказати не
може. Хто є власником даного
приміщення, за чиї кошти купувалися
будівельні матеріали йому не відомо, бо
він цим не цікавився. На будівництві
свідок бачив ОСОБА_1, котра приходила
перевіряти та приймати виконану
Свідок ОСОБА_5 пояснив в судовому
засіданні, що у період часу з квітня по
початок серпня 2008 року працював на
будівництві павільйону, розташованого
на трамвайній зупинці "Залізничний
вокзал" м. Костянтинівки, виконував
зовнішні та внутрішні роботи, в тому
числі, клав плитку на підлозі, обшивав
стіни та стелю пластиком, будівельні
матеріали знаходилися на об'єкті.
Працівником будівельної фірми не
являється. По роботі спілкувався з
ОСОБА_3, який давав завдання та
розраховувався, при цьому, свідок не
цікавився, чиє це приміщення та для
чого воно, за чиї кошти купувалися
будівельні матеріали, будь-який
договір з ним не укладався. За виконану
роботу щомісяця отримував плату в
залежності від робочих годин, в сумі
приблизно 1200 - 1500 грн., про що писав
розписки ОСОБА_3 На будівництво в
якості власника приходила і ОСОБА_1,
перевіряла хід робіт, одного разу
навіть конфліктувала зі свідком з
приводу якості виконуваної ним роботи
Свідок ОСОБА_6 пояснив в судовому
засіданні, що з квітня по червень 2008
року, у травні 2009 року за запрошенням
ОСОБА_3 працював на будівництві
магазину по АДРЕСА_3, в районі
залізничного вокзалу, займався
переробленням, монтажем кровлі,
реконструкцією водопостачання,
договір з останнім не укладав.
Будівельні роботи виконує постійно,
при цьому, у будь-якій будівельній
фірмі не працює. Ремонт кровлі він
здійснював з ОСОБА_3 та хлопцем, який у
теперішній час поїхав з м.
Костянтинівка. Розрахунок отримував
від ОСОБА_3 по виконаній роботі, на його
думку з власних коштів останнього, про
що писав розписки, суми отриманих
грошей не пам*ятає. Свідку відомо, що
офіційною власницею приміщення є
ОСОБА_1, яка періодично приходила на
об*єкт, контролювала та перевіряла хід
Заслухавши пояснення сторін,
представника, допитавши свідків,
дослідивши докази по справі, суд
встановив такі факти та відповідні їм
Судовим розглядом встановлено, що
згідно копії договору купівлі-продажу
від 5 лютого 2001 року, посвідченого
приватним нотаріусом
Костянтинівського міського
нотаріального округу, реєстраційний №
190, зареєстрованого у
Костянтинівському міському БТІ 15
лютого 2001 року за реєстровим №56, кн. №2
(а.с. 5), позивачці ОСОБА_1 належить
павільйон очікування трамваю з
торговим кіоском по АДРЕСА_3, загальною
Рішенням виконкому Костянтинівської
міської ради №81 від 15 лютого 2006 року
(а.с. 98) ОСОБА_1 дозволено будівництво
книжкового магазину розміром 9,8 х 6,2
кв.м на земельній ділянці, належній
заявниці на праві приватної власності
на підставі державного акту про право
власності на землю від 18 березня 2004
року (реєстровий №4805) по АДРЕСА_3, що
також вбачається з дозволу інспекції
державного архітектурного контролю м.
Костянтинівки на виконання
будівельних робіт №56 від 29 грудня 2007
року, сметної документації КП «Вант» м.
Костянтинівка, де ОСОБА_1 вказана як
замовник (а.с. 99, 100-107).

Відповідно до рішення виконкому
Костянтинівської міської ради №14 від 21
січня 2009 року (а.с. 31) вирішено оформити
право власності ОСОБА_1 на будівлю
книжкового магазину загальною площею
51,7 кв.м по АДРЕСА_1; підстава - акт
технічної комісії про прийняття
об*єкта нерухомості до експлуатації
від 3 грудня 2008 року, затверджений
рішенням Костянтинівської міськради
№791 від 17 грудня 2008 року; державний акт
на право власності на земельну ділянку;
договір купівлі-продажу павільйону
очікування трамвая з торговим кіоском
від 5 лютого 2001 року; адресна довідка КП
«Проектно-зйомне бюро».

Згідно витягу про реєстрацію прав
власності на нерухоме майно
Костянтинівського міського БТІ від 31
січня 2009 року, повідомлення
Костянтинівського БТІ №1125 від 23
листопада 2013 року (а.с. 7, 29),
зареєстровано право власності ОСОБА_1
на будівлю книжкового магазину по
АДРЕСА_1, підстава - свідоцтво про право
власності САС №335563 від 28 січня 2009 року,
видане виконкомом Костянтинівської
міської ради (а.с. 6, 32).

Відповідно до довідки КП
«Проектно-зйомне бюро» м.
Костянтинівки №10 від 14 січня 2009 року
(а.с. 17, 30), поштова адреса книжкового
магазину ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 (стара
адреса - АДРЕСА_3).

Згідно копії договору підряду №01-10/02-2007
від 25 квітня 2007 року, квитанції про
сплату авансу (а.с. 110-113), замовник -
ОСОБА_1, доручила підрядчику - ПП
«Кассиопея АСД» ремонтно-будівельні
роботи зі зведення несущих конструкцій
та кровлі одноповерхового торгового
кіоску згідно проектної документації
та будівельних норм розташованого по
АДРЕСА_3, м. Костянтинівка.

Як вбачається з копій товарних чеків
та платіжних документів, датованих
2007-2009 р.р. (а.с. 108-109, 114-129), позивачкою
були придбані у вказаний період часу
будівельні матеріали та інструменти,
сантехніка, металоконструкції,
склопакети тощо.

Згідно копій договорів дарування від 24
січня 2009 року, посвідчених приватним
нотаріусом Костянтинівського міського
нотаріального округу, зареєстрованих
у реєстрі за № 207, № 209, відповідно,
довідки про вчинення нотаріальних дій
від 23 червня 2012 року № 11/01-16 (а.с. 38-39, 40)
ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_1 прийняла у
дар 1/ 2 частку жилого будинку АДРЕСА_5 з
відповідною часткою надвірних
будівель, а також ? частку земельної
ділянки загальною площею 0,1 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель, що знаходиться по АДРЕСА_4.

Як вбачається з копій товарних чеків,
датованих 2007-2009 р.р. (а.с. 50-53), декілька -
2003 р. (а.с. 51, 53) ОСОБА_3 здійснювалася
купівля будівельних інструментів,
будівельних матеріалів тощо.

Згідно ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи
правосуддя, захищає права, свободи та
інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

В силу ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб. Власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. Власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до ст. 321 ч.1 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Приймаючи до уваги викладене, суд
дійшов висновку, що у судовому
засіданні знайшло своє підтвердження
порушення з боку відповідача по справі
прав власника позивача ОСОБА_1 щодо
володіння, користування та
розпоряджання на власний розсуд
належним їй майном - приміщенням
павільйону з торговим кіоском,
розташованим по АДРЕСА_1. Так, факт
користування частиною вказаного
приміщення з 2009 року на безоплатній
основі не заперечував в судовому
засіданні відповідач ОСОБА_3, також,
зазначено позивачкою і підтверджено
відповідачем, що договору оренди чи
будь-якого іншого документального
закріплення використання цього
приміщення ОСОБА_3 між сторонами не
укладалося.

В той же час, доводи відповідача ОСОБА_3
про те, що він не створює будь-яких
перешкод для здійснення позивачкою
своїх прав власника, не беруться до
уваги судом, бо сам відповідач у своїх
поясненнях вказував на те, що доступ до
зазначеного приміщення є лише у нього
через зміну замку і позивачка не може
потрапити туди без його відома. Також,
суд вважає неспроможними посилання
відповідача з доданою фототаблицею на
те, що права позивачки не зазнали
порушень у зв*язку з винесенням
електролічильнику на фасад будівлі
павільйону та опломбуванням крану
водопостачання.

Крім того, не знайшли свого
підтвердження доводи відповідача про
те, що приміщення магазину та
чебуречної є відокремленими об*єктами
і тому право власності на них має бути
закріплене окремо, оскільки це
спростовується дослідженою судом
дозвільною та проектною документацією
на ім*я ОСОБА_1, планом благоустрою,
відомостями Костянтинівського
міського БТІ тощо.

В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених законом.

Враховуючи вище викладене, суд вважає,
що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про визнання права спільної
власності на побудований об'єкт
задоволенню не підлягають.

Так, відповідачем не надано суду жодних
доказів того, що між ним та позивачкою
було досягнуто домовленості про
передання у його власність частини
приміщення павільйону з торговим
кіоском, розташованого по АДРЕСА_1, як
на умовах допомоги у будівництві та
ремонті, так і у рахунок дарування
ОСОБА_3 належної йому жилого будинку та
земельної ділянки по АДРЕСА_4; а також
доказів у підтвердження незаконності
укладення договору купівлі-продажу
приміщення павільйону позивачкою,
одержання нею дозволу на будівництво,
узгодження проектної документації та
введення в експлуатацію будівлі
книжкового магазину, тощо.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_5 ОСОБА_6 пояснили в
судовому засіданні, що позивачка
ОСОБА_1 приходила під час проведення
ремонтних робіт у вищевказане
приміщення павільйону в якості
власника, контролювала їх хід та
перевіряла якість роботи, що
спростовує доводи ОСОБА_3 про те, що
вона самоусунулася від будівництва та
не приймала в ньому участі.

Суд вважає, що надані відповідачем
ОСОБА_3 копії товарних чеків, копії та
оригінали розписок не можуть бути
взяті до уваги судом як підтвердження
обґрунтованості його вимог про
визнання за ним права власності на ?
частину вищевказаної будівлі, в тому
числі, з огляду на надані позивачкою
ОСОБА_1 копії договору підряду, копій
товарних чеків та платіжних
документів, надані свідками пояснення
про те, що будівельні матеріали
знаходилися на об*єкті, підтвердження
ними виконання значної
частиниремонтно-будівельних робіт,
зокрема зі зведення несущих
конструкцій та кровлі павільйону,
фірмою-підрядчиком, про що вказував у
своїх поясненням і відповідач.

Приймаючи до уваги викладене, суд
вважає, що порушене право власника
позивачки ОСОБА_1 підлягає захисту та
необхідно усунути перешкоди у
здійсненні нею права користування
майном, що належить їй на праві
власності - приміщенням павільйону з
торговим кіоском, розташованим по
АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання
відповідача його звільнити, відмовивши
при цьому у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 до позивачки ОСОБА_1 про
визнання права спільної власності в
рівних частках на об'єкт нерухомості.

В силу ст. 88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути на користь
позивачки витрати, пов'язані зі сплатою
судового збору, у розмірі 229, 40 грн.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 328, 331, 391
ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215,
218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні
права користування ОСОБА_1 майном, що
належить їй на праві власності -
приміщенням павільйону з торговим
кіоском, розташованим по АДРЕСА_1,
шляхом зобов'язання ОСОБА_3 його
звільнити.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про визнання права спільної
власності на побудований об'єкт, -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
витрати, пов'язані зі сплатою судового
збору, у розмірі 229 (двісті двадцять
дев'ять) гривень 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області
через Костянтинівський міськрайонний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення
прийняті в нарадчій кімнаті та
проголошені в судовому засіданні 19
лютого 2014 року. Рішення в повному
обсязі складено 20 лютого 2014 року.

Суддя