Номер провадження № 22-ц/785/2607/14
Головуючий у першій інстанції Горяєв
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Косогор Г.О.,
Ісаєвої Н.В.

при секретарі Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу з
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Біляївського районного суду Одеської
області від 18 грудня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, відділу Держкомзему у
Біляївському районі Одеської області
про визнання державного акту
недійсним,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, відділу
Держкомзему у Біляївському районі
Одеської області про визнання
державного акту недійсним, посилаючись
на те, що відповідач відповідно до
договору довічного утримання після
смерті ОСОБА_4 отримав земельну ділянку
та житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1. Весь час позивач та померла
ОСОБА_4 були сусідами та вели
добропорядні відносини. Вже після її
смерті відповідач, став пред'являти
претензії до межі, яка існує між
земельними ділянками з посиланням на
державний акт на землю. Але коли ОСОБА_4
здійснювала дії по виготовленню
державного акту, то з ним не
погоджувала межі земельних ділянок.
Таким чином, відсутність погодження
меж земельних ділянок є порушенням
закону, що у свою чергу приводить до
порушення прав позивача. У зв'язку із
викладеним позивач був змушений
звернутися до суду з вказаним позовом,
в якому просив визнати державний акт
про право власності на земельну
ділянку, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1 недійсним.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
у судовому засіданні заперечували
проти позову.

Представник відповідача відділу
Держземагенства у Біляївському районі
Одеської області до судового засідання
не з'явився, про слухання справи був
повідомлений належним чином.

Рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 18 грудня 2013 року в
задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
відділу Держкомзему у Біляївському
районі Одеської області про визнання
державного акту недійсним відмовлено в
повному обсязі.

На рішення суду ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати, постановити
нове, яким задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на те, що рішення суду є
незаконним та постановленим з
порушенням норм чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
матеріали справи, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 належить
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1,
що підтверджується свідоцтвом про
право власності на житловий будинок №
480 від 21.10.2004 року.

Згідно до витягу з рішення № 300-V від
29.03.2007 року Нерубайською сільською
радою Біляївського району Одеської
області ОСОБА_2 було передано у
власність земельну ділянку площею 0,062
га, для будівництва та обслуговування
жилого будинку господарських будівель
та споруд (присадибна ділянка) за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до витягу з рішення № 538-V
від 26.10.2007 року Нерубайською сільською
радою Біляївського району Одеської
області ОСОБА_4 було передано у
власність земельну ділянку площею 0,05
га, для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (Присадибна ділянка) за
адресою: АДРЕСА_1.

Згідно до дублікату договору купівлі -
продажу від 20.06.1962 року, ОСОБА_4 придбала
у власність житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2
до ОСОБА_3, відділу Держкомзему у
Біляївському районі Одеської області
про визнання державного акту
недійсним, суд першої інстанції
виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою (державного акту), та його
державної реєстрації, а ч. 3 вказаної
статті встановлено, що приступати до
використання земельної ділянки до
встановлення її меж в натурі (на
місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до
повноважень сільських рад у галузі
земельних відносин на території сіл
належить розпорядження землями
територіальних громад, в тому числі і
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян відповідно до цього Кодексу
(п. а, б).

Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Позивачем не було надано належних та
допустимих доказів того, що державний
акт про право власності на земельну
ділянку є недійсним, оскільки він його
не підписував.

Однак відповідно до матеріалів справи
ОСОБА_2 відповідно до витягу з рішення
№ 300-V було передано у власність
земельну ділянку площею 0,062 га, для
будівництва та обслуговування жилого
будинку господарських будівель та
споруд (присадибна ділянка) за адресою:
АДРЕСА_1, ще 29.03.2007 року, тобто задовго до
виготовлення ОСОБА_4 акту встановлення
меж в натурі від 10.12.2007 року, також
позивачем не було надано доказів, що
ОСОБА_3 пред'являє позивачу претензії
відносно межі, яка існує між їх
земельними ділянками, в зв'язку з чим
суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_2 у
задоволені позову.

Більш того в суді апеляційної
інстанції, ОСОБА_2 пояснив, що дійсно у
нього в користуванні знаходиться саме
0,062 га земельної ділянки, та фактично по
розміру земельних ділянок спору не
виникло, а існує спір про отримання
ОСОБА_3 будинку та земельної ділянки,
яка належала ОСОБА_4

Судова колегія погоджується з
вказаними висновками суду, та не
находить підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про
те, що межі земельної ділянки не були
погоджені між землекористувачами, а
також, те, що вказаний державний акт не
підписаний ОСОБА_2, не приймаються до
уваги, оскільки позивачу були відомі
межі земельної ділянки, оскільки
ОСОБА_4 був виданий акт від 10.12.2007 року,
який був підписаний власником
земельної ділянки - ОСОБА_4, суміжними
землекористувачами, в тому числі і
позивачем. Крім того в натурі межі
земельної ділянки закріплені межовими
знаками, всі присутні з ними
ознайомлені, заперечень з їх боку щодо
меж земельної ділянки заявлено не було.

Інші доводи також не приймаються до
уваги, оскільки також спростовуються
матеріалами справи, а письмових
доказів на підтвердження доводів
апеляційної скарги до апеляційного
суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів розглянувши скаргу в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, рішення суду
відповідає фактичним обставинам
справи, а наведені в апеляційній скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги на увагу не заслуговують, та
задоволенню не підлягають, підстав для
ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу
прийшла до висновку, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308,
313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 18 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку на протязі
двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________
О.С. Комлева

Судді ______________________________________
Г.О. Косогор

______________________________________ Н.В. Ісаєва