Справа №484/6176/13-ц 17.02.2014 17.02.2014 17.02.2014
Провадження №22-ц/784/706/14
Суддя першої інстанції
Суддя - доповідач апеляційного
суду Серебрякова Т.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В.,
Серебрякової Т.В.,

при секретарі судового засідання
Свіщук О.В.,

за участі заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
судді Первомайського міськрайонного
суду Миколаївської області від
10 січня 2014 року, постановлену за
заявою ОСОБА_2 про надання йому права на
побачення з дитиною, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 пред'явив
зазначену заяву до суду, яку
обґрунтував наступним.

З 02 червня 2006 року перебував з ОСОБА_3 у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
малолітню дитину - сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Ленінського районного суду
міста Миколаєва від 01
серпня 2008 року шлюб між ними розірвано.
Після розірвання шлюбу, син ОСОБА_5
залишився проживати разом з матір'ю та
окремо від нього.

В подальшому, за позовом ОСОБА_3 він був
позбавлений батьківських прав, про що є
рішення Ленінського районного суду
міста Миколаєва від 19 січня 2010 року.

Проте, він бажає бачитись та
спілкуватись з сином, але мати дитини
перешкоджає йому в цьому.

Посилаючись на положення ст.168 СК
України, просив заяву задовольнити,
надати дозвіл на періодичні побачення
з сином ОСОБА_5, а саме - 2 рази на місяць.

Ухвалою Первомайського міськрайонного
суду Миколаївської області від 27
грудня 2013 року, з підстав
незрозумілості змісту вимог заявника,
кола учасників процесу та ненадання
висновку органу опіки і піклування,
щодо шляхів розв'язання спору - заяву
ОСОБА_2 залишено без руху.

Одночасно, ОСОБА_2 запропоновано у
визначений в ухвалі строк, виправити
вищеназвані недоліки заяви та
роз'яснено правові наслідки у разі
невиконання таких вимог суду.

Пославшись на невиконання ОСОБА_2
вимог, викладених у попередній ухвалі,
наступною ухвалою судді від 10 січня 2014
року заява ОСОБА_2 визнана неподаною та
повернута заявнику на підставі ч.2 ст.121
ЦПК України.

ОСОБА_2 подав на вказану ухвалу судді
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення суддею норм
процесуального законодавства, просить
скасувати ухвалу та направити
матеріали справи для продовження
розгляду до того ж суду.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, з огляду на наступне.

Залишаючи заяву ОСОБА_2 без руху та
надаючи йому строк для усунення
недоліків, міськрайонний суду виходив
з того, що по ній не може бути відкрито
провадження, оскільки вона не
відповідає вимогам ст.119 ЦПК
України та положенням СК України.

Повертаючи заяву, суд першої інстанції
виходив з того, що і у визначений ним
строк, заявник не усунув зазначені
недоліки, а це позбавляє його
можливості вирішити питання щодо
відкриття провадження у справі та
вирішити справу по суті.

Колегія суддів з таким висновком не
погоджується, вважає висновок
міськрайонного суду щодо
процесуальної долі заяви ОСОБА_2
помилковим, необґрунтованим і
незаконним, виходячи з наступного.

Пред'явлення позову (заяви) - це
процесуальна дія, яка має
здійснюватися у порядку, передбаченому
ЦПК України.

Стаття 119 ЦПК України передбачає
перелік вимог, яким повинна
відповідати позовна заява (заява), а
саме: вона повинна містити ім'я
(найменування) позивача і відповідача,
а також ім'я представника позивача,
якщо позовна заява подається
представником, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі; ціну позову
щодо вимог майнового характеру, чіткий
виклад обставин, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, з зазначенням
доказів, що підтверджують кожну
обставину, а також повинні додаватися
документи, що підтверджують сплату
судового збору.

Відповідно до ст.120 ЦПК України позивач
повинен додати до позовної заяви її
копії та копії всіх документів, що до
неї додаються, відповідно до кількості
відповідачів і третіх осіб.

При цьому кількісний та якісний склад
документів, відповідно до принципу
диспозитивності, позивач визначає.

Виключенням з цього правила є лише
пряме зазначення закону, щодо
обов'язковості надання певних
документів. Іншого законодавець не
встановив і вимоги суду, про надання
документів, які, як на його думку,
повинні бути у справі, не можна вважати
законними.

Зі змісту ст.ст.119-121 ЦПК України
вбачається, що позовна заява може бути
визнана неподаною і повернута, у разі,
якщо вона подана без додержання вимог,
передбачених ст.119 ЦПК України та не
оплачена судовим збором, а позивач на
вимогу судді і у встановлений законом
строк, не усунув недоліків позовної
заяви, або не сплатив необхідних
судових витрат.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду
у встановлений строк виконає вимоги,
визначені ст.ст.119 і 120 ЦПК України,
сплатить суму судового збору, позовна
заява вважається поданою в день
первісного її подання до суду. Інакше
заява вважається неподаною і
повертається позивачеві.

Про повернення позовної заяви суддя
постановляє ухвалу.

Залишаючи заяву без руху, а потім
повертаючи її заявнику, Первомайський
міськрайонний суд Миколаївської
області тлумачив положення ст.119 ЦПК
України розширено, наслідком чого
стали його безпідставні та незаконні
вимоги щодо необхідності усунення
недоліків у заяві, а також вчинення
процесуальної дії, яку, за виписаних
обставин, він не мав права вчиняти.

Так, заява ОСОБА_2 містила усі необхідні
відомості про права та обов'язки сторін
й вимоги про здійснення судом певних
дій із зазначенням способу судового
захисту його інтересів. Зокрема, як
вбачається із змісту заяви, ОСОБА_2
сформулював та зазначив обставини,
якими обґрунтовує свої вимоги, в міру
розуміння ним викладених у заяві
правовідносин, а не зазначення інших
заінтересованих осіб у заяві не є таким
недоліком заяви, який б перешкоджав
суду відкрити провадження у справі. До
того ж, вказаний недолік, який дійсно
мав місце, можливо було усунути у
судовому засіданні.

Що ж до вимог судді, про надання
заявником разом із заявою висновку
органу опіки і піклування, щодо шляхів
вирішення спору, то вони теж не могли
слугувати вчиненню оскаржених
процесуальних дій, оскільки не
ґрунтуються на законі.

Дійсно, ч.ч.4 та 5 ст.19 СК України
передбачено, що при розгляді судом
спорів щодо участі одного з батьків у
вихованні дитини, місця проживання
дитини, позбавлення та поновлення
батьківських прав, побачення з дитиною
матері, батька, які позбавлені
батьківських прав, відібрання дитини
від особи, яка тримає її у себе не на
підставі закону або рішення суду,
управління батьками майном дитини,
скасування усиновлення та визнання
його недійсним обов'язковою є участь
органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи.

З буквального, системно-логічного
тлумачення названих норм не випливає
висновок про те, що на особі, яка
звертається до суду, лежить обов'язок
отримати від органу опіки та
піклування висновок, щодо шляхів
розв'язання спору, для надання його до
суду.

Названі норми передбачають
обов'язковість участі органу опіки та
піклування в розгляді такої категорії
спору.

Окрім того, постановляючи оскаржувану
ухвалу, міськрайонний суд не звернув
уваги на те, що така заява подана в
порядку окремого провадження та не
вчинив процесуальні дії у
відповідності до п.3 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне
значення» від 31 березня 1995 року за №5.

Враховуючи викладене, визнати законною
та обґрунтованою оскаржувану ухвалу
судді не можна, тому вона підлягає
скасуванню на підставі п.3 ч.1 ст.312 ЦПК
України з направленням матеріалів
справи до того ж суду для вирішення
питання щодо додержання вимог,
викладених у ст.ст.119-121 ЦПК України,
наявності чи відсутності підстав для
відкриття провадження у справі за
заявою, поданою в порядку окремого
провадження.

Керуючись ст.ст.303,312,315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Ухвалу судді Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 10 січня 2014 року скасувати, а
заяву ОСОБА_2 про надання йому права на
побачення з дитиною, з доданими до неї
документами направити до того ж суду
першої інстанції для вирішення питання
щодо можливості відкриття провадження
у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді: