АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/443/14
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 р.
м. Харків.

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області у складі:

- головуючого - судді Яцини В.Б.,

- суддів: Бурлака І.В., Карімової
Л.В.,

при секретарі Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою регіонального
відділення Фонду державного майна
України в Харківській області на
рішення Київського районного суду м.
Харкова від 22 жовтня 2013 року по
цивільній справі за позовом
регіонального відділення Фонду
державного майна України в Харківській
області до ОСОБА_2 про внесення змін до
договору оренди, -

ВСТАНОВИЛА:

02 жовтня 2012 року регіональне
відділення Фонду державного майна
України по Харківській області (далі -
РВ ФДМУ) звернувся до відповідача з
позовом, в якому просив з 13.02.2012 року
внести зміни до договору оренди № 2873-Н
від 17.08.2006 року (далі - Договір) щодо
вартості орендованого майна на суму 62
800 грн., а також щодо визначення
орендної плати, яку необхідно
визначати на підстави Методики
розрахунку орендної плати за державне
майно та пропорції її розподілу,
затвердженої Постановою КМ України від
04.10.1995 р. № 786, зі наступними змінами
(далі по тексту - Методика), яка
становить без ПДВ за перший місяць
перерахунку - лютий 2012 року - 1050,86 грн.
(згідно додатку № 1 до запропонованої
відповідачу у зв'язку з цим для
підписання додаткової угоди № 6).
Різниця по сплаті орендної плати, що
виникне в результаті збільшення
орендної плати з 13.02.2012 року повинна
бути сплачена Орендарю протягом місяця
з моменту її підписання.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилався на те, що з 17.08.2006 року
між сторонами Договір, за яким
відповідач під свій офіс орендує
кімнату АДРЕСА_1. Відповідно до умов
діючого Договору та Додаткової угоди №
1 відповідач сплачує орендну плату за
ставкою 15%, що складає 452,57 грн. Листом №
10-16-8-8407 від 13.06.2008 р. ФДМУ роз'яснив, що
при розміщенні адвокатів та суб'єктів
господарювання орендна ставка повинні
складати 20% від вартості об'єкта оренди
і тому 15.03.2012 року позивач листом
запропонував відповідачу підписати
Додаткову угоду № 6 за такою ставкою 20%,
а також - Додаткову угоду № 7 для
продовження строку чинності Договору
по 13.01.2013 року. Однак відповідач,
посилаючись на те, що вона не є
суб'єктом господарювання, не
погодилася із запропонованою ставкою
20%.

Посилаючись на вищевказані обставини
та відповідно до ст. 651 ЦК України
позивач просив задовольнити заявлені
вимоги.

Відповідач проти позову заперечила,
посилаючись на те, що спірний договір
стосується її адвокатської, а не
господарської діяльності, тому зміна
орендної плати не повинна відбуватися.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 22 жовтня 2013 року у
задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням
районного суду, РВ ФДМУ в апеляційній
скарзі просить його скасувати і
ухвалити нове рішення про задоволення
позову повністю, посилаючись на
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального права, що полягає у
наступному. Суд безпідставно вважав, що
здійснення відповідачкою адвокатської
діяльності не підпадає під відповідне
роз'яснення ФДМУ, яке має обов'язковий
характер, про підвищення орендної
ставки для суб'єктів господарювання, що
провадять діяльність у сфері права,
бухгалтерського обліку та
оподаткування, що відповідно до ст. 21
Закону України «Про оренду державного
майна», ст. 651, ч. 3 ст. 762 ЦК України, які
суд безпідставно не застосував,
свідчить про законність та
обґрунтованість заявлених вимог.

У своїх запереченнях проти скарги
відповідачка вважає доводи скарги
безпідставними, а рішення законним і
обґрунтованим, на підставі чого
просить скаргу відхилити і залишити
рішення без змін. Крім того вказала, що
внаслідок припинення дії Договору та
повернення позивачу орендованого
майна 11 січня 2013 року задоволення вимог
про його зміну буде суперечити ч. 3 ст. 653
ЦК України, за якою зобов'язання
змінюються p моменту набрання законної
сили рішення суду про його зміну, що є
неможливим. На момент отримання
пропозицій про збільшення орендної
плати на підставі ч. 2 ст. 17 закону
України «Про оренду державного та
комунального майна», діючий договір
вже був пролонгований на наступні 11
місяців на умовах орендної ставки 15%.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, обговоривши доводи скарги,
вважає за необхідне її відхилити.

Судом встановлено, що 17.08.2006 року між
позивачем та відповідачем, яка є
адвокатом, був укладений Договір, за
яким позивач передав відповідачу у
строкове платне користування
нежитлове приміщення - кімнату АДРЕСА_1,
що перебуває на балансі Державного
науково-дослідного інституту
організації та механізації шахтного
будівництва (далі - ДНДІ ОМШБ), строком
на 11 місяців, до 16.07.2007 року, для
здійснення адвокатської діяльності.
Відповідно до п. 3.1 Договору, орендна
плата визначена на підставі Методики
на день укладення договору становила 13%
від вартості об'єкта оренди, а саме - 361,46
грн. У зв'язку з внесенням до Методики
змін ПКМУ від 27.12.2006р. за № 1846, а саме -
зазначених у Додатку № 2 - за
розміщення суб'єктів господарювання,
що проводять діяльність у сфері права,
орендної ставки 20%, сторони 31.05.2007р.
уклали Додаткову угоду № 1 до Договору,
за якою з 01.01.2007р. орендна ставка
становила 15%, орендна плата - 452,57 грн.,
яка виконувалася у подальшому
сторонами і підтверджувалося
укладеними між сторонами Додатковими
угодами від 14.05.2008р., 08.08.2008р., 22.04.2008р.,
14.03.2011р., якими дія Договору було
продовжено до 13.02.2012 року.

Після спливу строку дії Договору,
13.02.2012 року, протягом одного місяця від
відповідача не надходило ніяких
пропозицій про зміну до Договору, тому
згідно до його змісту він вважається
продовжений на попередніх умовах ще на
11 місяців, тобто за ставкою 15% до 13.01.2013
року. 11 січня 2013 року договір був
припинений за згодою сторін, а об'єкт
оренди - повернутий позивачеві.

Відмовляючи у задоволенні позову
районний суд виходив з того, що за
даними з ДПІ Київського району м.
Харкова, довідки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців державно та змістом
п. 14.1.226, 14.1.36 ст. 14 ПК України
відповідачка з огляду на її
адвокатську діяльність є самозайнятою
особою, яка здійснює незалежну
професійну діяльність, і ніякої
господарської діяльності не веде. Тому
вона не належить до суб'єктів
господарювання, що проводить
професійну діяльність у сфері права,
підприємницькою діяльністю не
займається. Оскільки Методика в
редакції від 14.09.2011 року, яка діяла на
час спливу дії Договору, не містила у
переліку орендарів, зазначених у
Додатку № 2, осіб, які займаються
незалежною професійною діяльністю, а
поняття суб'єкта господарювання, що
проводить діяльність у сфері права, на
відповідача не поширюється, то не має й
правових підстав для підвищення
розміру орендної ставки Договору до 20 %
від вартості об'єкту оренди. При цьому
районний суд не взяв до уваги посилання
позивача на лист ФДМУ № 10-16-8407 від
13.06.2008р. в обґрунтування необхідності
застосування до відповідача 20%
орендної ставки, оскільки вказаний
лист має роз'яснювальний, а не
нормативний характер, а сторони
Договору у додаткових угодах до нього
дійшли згоди про збереження
попередньої ставки.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною
та в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Однак лист Фонду державного майна
України від 13.06.2008р. № 10-16-8407, на який
послався позивач не є законом або іншим
обов'язковим для відповідача
нормативним актом в розумінні ч. 2 ст. 651
ЦК, на підставі якого можливі зміни до
Договору оренди. При цьому ПКМУ від
04.10.1995р. № 786 не надає нормативного
характеру роз'ясненням ФДМУ про
поширення п. 8 додатку № 2 до Методики
розрахунку орендної плати за державне
майно та пропорції її розподілу на
діючі договори оренди, які мають лише
характер відомчого тлумачення норм
ПКМУ, внаслідок чого не є обов'язковим
для суду.

Крім того, суд безспірно встановив, що 11
січня 2013 року договір оренди між
сторонами вже був розірваний
(припинений) і тому у світлі положень ч.
3 ст. 653 ЦК України, за якою зобов'язання
за спірним Договором у даному випадку
можуть змінюватися з моменту набрання
законної сили рішення суду про його
зміну, тобто лише на майбутнє, -
заявлені вимоги на день ухвалення
оскаржуваного рішення взагалі стали
безпідставними.

Таким чином суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а доводи скарги цього висновку не
спростовують, тому з передбачених ст. 308
ЦПК України підстав апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 315, 319-324, 327 ЦПК України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу регіонального
відділення Фонду державного майна
України в Харківській області
відхилити.

Рішення Київського районного
суду м. Харкова від 22 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак протягом 20 днів
після набрання законної сили може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: