Справа № 182/2038/13-ц
Провадження № 2/0182/1288/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

10.02.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді
Шестакової З.С.

при секретарі -
Пометій Є.Т.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1

представника відповідача -
Ткачука Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Нікополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і
профзахворювань України в місті
Нікополі Дніпропетровської області
про перерахунок щомісячної страхової
виплати та стягнення заборгованості,
суд

встановив:

Позивач звернувся до суду з
позовом до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві і профзахворювань України
в місті Нікополі Дніпропетровської
області (далі - Фонд соцстраху) про
перерахунок щомісячної страхової
виплати та стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивував тим, що він
перебував у трудових відносинах з
Колективним підприємством „Битовик"
(далі - КП „Битовик"), де з 1992 року
працював маляром-електрогазозварником
4 розряду, внаслідок чого отримав
професійне захворювання: променева
катаракта обох очей.

05 жовтня 2000 року Дніпропетровська
обласна офтальмологічна МСЕК
встановила йому втрату працездатності
45 % та 3 групу інвалідності.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду від 28 березня 2001
року в рахунок відшкодування шкоди в
зв'язку з трудовим каліцтвом з КП
„Битовик" на його користь було
стягнуто одноразову допомогу в розмірі
4 950 грн.; витрати, пов'язані з наданням
юридичної допомоги в розмірі 260 грн.;
витрат, пов'язані з проїздом до місця
лікування в розмірі 6,37 грн.; моральну
шкоду в розмірі 599 грн., а усього до
стягнення 5 815,37 грн.. Починаючи з 29
серпня 2000 року на його користь було
стягнуто суму втраченого заробітку в
розмірі 49,50 грн., щомісячно та до 29
серпня 2001 року.

Однак, КП „Битовик" не виплатило
позивачеві дану суму, що
підтверджується довідкою ДВС у м.
Нікополь та Нікопольському районі від
22 травня 2006 року.

До того ж, рішенням суду було
визначено розмір щомісячної страхової
виплати тільки до 29 серпня 2001 року. З 30
серпня 2001 року необхідно було
визначити позивачеві новий розмір
щомісячної страхової виплати, але КП
„Битовик" не надавало даних про розмір
заробітної плати відповідних
працівників на підприємстві, тому Фонд
соцстраху, після передачі йому справи в
грудні 2001 року, продовжив сплачувати
йому раніше визначену судом щомісячну
страхову виплату в розмірі 49,50 грн., яка
визначалася із середньомісячного
заробітку, який на момент передачі до
Фонду навіть не відповідав законодавчо
встановленому розміру мінімальної
заробітної плати на той період, з
подальшим щорічним коригуванням її та
підвищуючи на коефіцієнти підвищення.

Дані порушення законодавства привели
до неправильного нарахування та
недоплаті ОСОБА_3 страхової виплати,
внаслідок чого створилася
заборгованість по відшкодуванню шкоди.

Спочатку розрахунок щомісячної
страхової виплати позивач проводив на
підставі довідки КП „Битовик" за 1999
рік.

Згодом, після витребування судом з
Департаменту заробітної плати та умов
праці Міністерства соціальної
політики України тарифної ставки
робітника 4 розряду подібної професії в
галузі, в якій працював ОСОБА_3, позивач
уточнив позовні вимоги, зробивши
розрахунок страхової виплати
відповідно до вимог п. 14 ст. 34 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" та
Порядку обчислення середньої
заробітної плати (доходу) для
розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001 № 1266.

Тому, позивач просив суд провести
перерахунок розміру щомісячної
страхової виплати по відшкодуванню
шкоди, починаючи з 01 жовтня 2001 року та
враховуючи тарифну ставку робітника 4
розряду для підприємств і цехів з
ремонту устаткування, зокрема,
автомобілів станом на 01 січня 2001 року,
та встановити йому щомісячну страхову
виплату з 01 березня 2013 року в розмірі
370,01 грн., з подальшою виплатою
щомісячних платежів з урахуванням
корегування суми у випадках підвищення
заробітної плати надалі, безстроково.

Сплатити йому заборгованість по
відшкодуванню шкоди за період з 01
жовтня 2001 року по 31 січня 2014 року в
розмірі 16 536,83 грн. та заборгованість в
розмірі 5 815,37 грн., яка була стягнута на
підставі рішення Нікопольського
міського суду від 28 березня 2001 року з КП
„Битовик", але не була виплачена у
зв'язку з ліквідацією підприємства та
припиненням його державної реєстрації.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 підтримала позовні
вимоги ОСОБА_3 та просила їх
задовольнити в повному обсязі.

Під час судового засідання
представник Фонду соцстраху проти
позову ОСОБА_3 заперечив, та суду
показав, що Фонд соцстраху не призначав
страхову виплату позивачеві, а тільки
продовжив сплачувати раніше
призначену підприємством суму
страхової виплати у розмірі 49,5 грн., в
подальшому коригуючи її у
відповідності до чинного
законодавства. Отже, вини Фонду
соцстраху в неправильному розрахунку
страхової виплати ОСОБА_3 не має.

Не обґрунтовані позовні вимоги
ОСОБА_3 щодо проведення перерахунку
суми страхової виплати, оскільки дані
підстави не передбачені ст. 29 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності", яка,
в свою чергу, містить вичерпний перелік
підстав для проведення перерахунку.

Також, представник відповідача
вважає, що Фонд соцстраху не повинен
сплачувати ОСОБА_3 заборгованість, яка
утворилась з вини КП „Битовик",
оскільки позивач не скористався
правом, передбаченим діючим
законодавством, та не звертався до
ліквідаційної комісії КП „Битовик" з
вимогами про задоволення його
кредиторських вимог. На теперішній час
його вимоги вважаються погашеними та
не підлягають задоволенню.

Крім того, Фонд соцстраху вважає, що
позивачем пропущений без поважних
причин строк позовної давності,
передбачений ст. 233 КЗпП України.

Також, слід врахувати, що ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом після
закінчення трьох років з дня втрати
потерпілим працездатності внаслідок
нещасного випадку, тому відповідно до
ч. 4 ст. 40 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" виплати призначені,
але неодержанні своєчасно потерпілим
або особою, яка має право на одержання
виплат, провадяться за весь минулий
час, але не більше як за три роки з дня
звернення за їх одержанням.

До того ж, на думку представника
відповідача, позивач звернувся до суду
в порядку цивільного судочинства, але
відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 18 КАС України
повинен був звернутися в порядку
адміністративного судочинства.

Тому, просив суд в позові ОСОБА_3
відмовити.

Заслухавши думку сторін, вивчивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Як встановлено судом і не
оспорювалось представником
відповідача, позивач ОСОБА_3 під час
роботи маляром-електрогазозварником 4
розряду КП „Битовик" з 1992 року отримав
професійне захворювання у вигляді
променевої катаракти обох очей. Даний
факт підтверджується Актом
розслідування професійного
захворювання (отруєння) форми П-4 від 17
липня 2000 року (а.с.4).

На підставі висновку
Дніпропетровської обласної
офтальмологічної МСЕК від 05
жовтня 2000 року ОСОБА_3 визнаний
інвалідом Ш групи з втратою
професійної працездатності 45 % (а.с.5); з
10 серпня 2002 року - 55 % втрати професійної
працездатності (а.с.7) та з 20 серпня 2003
року - 25 % втрати професійної
працездатності, безстроково (а.с.8,9).

Рішенням Нікопольського
міського суду від 28 березня 2001 року в
рахунок відшкодування шкоди в зв'язку з
трудовим каліцтвом з КП „Битовик" на
користь ОСОБА_3 було стягнуто
одноразову допомогу в розмірі 4 950 грн.;
витрати, пов'язані з наданням юридичної
допомоги в розмірі 260 грн.; витрати,
пов'язані з проїздом до місця лікування
в розмірі 6,37 грн.; моральну шкоду в
розмірі 599 грн., а усього до стягнення 5
815,37 грн.. Починаючи з 29 серпня 2000 року на
користь позивача було стягнуто суму
втраченого заробітку в розмірі 49,50 грн.,
щомісячно та до 29 серпня 2001 року
(а.с.11,12).

Жодних платежів позивачеві в
рахунок відшкодування страхових
виплат КП „Битовик" не здійснило.

З 28 грудня 2001 року КП „Битовик"
передало Фонду соцстраху особову
справу ОСОБА_3, та з 01 квітня 2001 року
Фонд соцстраху продовжував сплату
позивачу визначену судом страхову
виплату.

Відповідно до п. 43 Правил відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 23 червня 1993 року
№ 472 та роз'яснень, викладених у п. 22
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 6 від 27.03.1992 р. „Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди",
виплати, призначені, але своєчасно не
одержані потерпілим або особою, яка має
право на їх одержання, а також вимоги
про перерахунок (наприклад, за
відсотком втрати працездатності) сум
щомісячних платежів, раніше визначених
судом або роботодавцем, підлягаюсь
задоволенню за час, що не перевищує
трьох років.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_3
своєчасно не виплачена сума страхової
виплати не з його вини, суд вважає, що
вона повинна бути виплачена без
обмежень будь-яким строком.

З цих самих підстав Доводи
представника Фонду соцстраху щодо
пропуску позивачем строку позовної
давності є необґрунтованими.

Статтею 46 Конституції України
передбачено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасово втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 3 Закону України
„Про оплату праці" мінімальна
заробітна плата - це законодавчо
встановлений розмір заробітної плати
за просту, некваліфіковану працю,
нижче якого не може провадитися оплата
за виконану працівником місячну, а
також погодинну норму праці (обсяг
робіт). Мінімальна заробітна плата є
державною соціальною гарантією,
обов'язковою на всій території
України для підприємств усіх форм
власності і господарювання та
фізичних осіб, які використовують
працю найманих працівників.

У відповідності до ч. 14 ст. 34 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" якщо
на час звернення за страховою виплатою
документи про заробіток потерпілого до
ушкодження здоровся не збереглися,
сума страхової виплати визначається за
діючою на час звернення тарифною
ставкою (окладом) за професією (посадою)
на підприємстві (в галузі), на якому
працював потерпілий, або за
відповідною тарифною ставкою (окладом)
подібної професії (посади), але не менше
розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати.

Статтею 29 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" передбачено вичерпний
перелік підстав для перерахування
розміру страхових виплат, зокрема,
такими є: зміна ступеня втрати
професійної працездатності; зміна
складу сім'ї померлого; підвищення
розміру мінімальної заробітної плати у
порядку, визначеному законодавством.

Перерахування сум щомісячних
страхових виплат провадиться також у
разі зростання у попередньому
календарному році середньої
заробітної плати у галузях
національної економіки за даними
центрального органу виконавчої влади з
питань статистики. Таке перерахування
провадиться з 1 березня наступного
року. При цьому визначена раніше сума
щомісячної страхової виплати
зменшенню не підлягає.

Оскільки, КП „Битовик" не проводило
ОСОБА_3 виплати щомісячних страхових
виплат та належного перерахування
виплат у зв'язку зі зростанням
заробітної плати, а середній заробіток
позивача на час передання особової
справи до відділення для подальшого
нарахування щомісячних страхових
виплат був нижчим за мінімальну
заробітну плату - таке перерахування у
відповідності до норм вищевказаного
Закону мало б здійснити відділення при
отриманні особової справи, а не
продовжувати сплачувати позивачеві
раніше призначені судом платежі.

Визначаючи розміри платежів
відшкодування шкоди, суд виходить з
того, згідно із ч. 1 ст. 34 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" сума щомісячної
страхової виплати встановлюється
відповідно до ступеня втрати
професійної працездатності та
середньомісячного заробітку, що
потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Обчислення середньої заробітної
плати для визначення розміру
відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_3
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків,
провадиться відповідно до Правил
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 23 червня 1993 року № 472, та Порядку
обчислення середньої заробітної плати
(доходу) для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001 № 1266.

Через те, що при ліквідації КП
„Битовик" до Архівного відділу
Нікопольської районної державної
адміністрації Дніпропетровської
області не були здані документи з
постійного та особового складу даної
установи, що підтверджується листом
Архівного відділу Нікопольської
районної державної адміністрації
Дніпропетровської області № 77 від
05.03.2012 (а.с.65), а на підставі довідки КП
„Битовик" від 30.09.2000, яка є в матеріалах
справи (а.с.31), не достатньо зробити
правильний перерахунок сум щомісячних
платежів, раніше визначених ОСОБА_3,
тому відповідно до вимог п. 14 ст. 34
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (в редакції, яка діяла
на 01.04.2001) та п. 12 Порядку обчислення
середньої заробітної плати (доходу) для
розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001 № 1266, суд
проводить розрахунок суми страхової
виплати позивачу за відповідною
тарифною ставкою (окладом) робітника 4
розряду подібної професії в галузі, в
якої працював ОСОБА_3, згідно листа
Департаменту заробітної плати та умов
праці Міністерства соціальної
політики України № 1256/13/84-13 від 13.11.2013
(а.с.59).

Згідно інформації Департаменту
заробітної плати та умов праці
Міністерства соціальної політики
України, тарифна ставка робітника 4
розряду для підприємств і цехів з
ремонту устаткування, зокрема,
автомобілів станом на 01 січня 2001 року
мала становити 183,74 грн.

Щомісячна страхова виплата позивачу з
26 вересня 2001 року (з наступного дня,
визначеного рішенням Нікопольського
міського суду від 28 березня 2001 року)
повинна становити:

183,74 х 45% = 82,68 грн.

З 01 березня 2002 року з урахуванням
коефіцієнтів підвищення страхових
виплат у зв'язку з ростом реальної
заробітної плати, встановлених
відповідно до Постанов Правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 30.03.2012 за № 15 та
від 21 вересня 2012 року за № 31, страхова
виплата повинна становити (183,74 грн. х
1,352) = 248,41 грн. х 45% = 111,78 грн.

З 10.08.2002 року у зв'язку зі збільшенням
відсотку втрати працездатності
страхова виплата повинна складати: 248,41
грн. х 55% = 136,62 грн.

З 01.03.2003 року виплата повинна
становити (248,41 грн. х 1,21) = 300,57 грн. х 55% =
165,31 грн.

З 10.08.2003 року у зв'язку зі зменшенням
відсотку втрати працездатності
страхова виплата повинна складати: 300,57
грн. х 25% = 75,14 грн.

- з 01.03.2004 року - (300,57 грн. х 1,228) = 369,10
грн. х 25% = 92,27 грн.;

- з 01.03.2005 року - (369,10 грн. х 1,275) = 470,60
грн. х 25% = 117,65 грн.;

- з 01.03.2006 року - (470,60 грн. х 1,367) = 643,31
грн. х 25% = 160,83 грн.;

- з 01.03.2007 року - (643,31 грн. х 1,292) = 831,15
грн. х 25% = 207,79 грн.;

- з 01.03.2008 року - (831,15 грн. х 1,125) = 935,04
грн. х 25% = 233,76 грн.;

- з 01.03.2009 року - (935,04 грн. х 1,063) = 993,95
грн. х 25% = 248,49 грн.;

- з 01.03.2010 року - (993,95 грн. х 1,000) = 993,95
грн. х 25% = 248,49 грн.;

- з 01.03.2011 року - (993,95 грн. х 1,102) = 1 095,33
грн. х 25% = 273,83 грн.;

- з 01.03.2012 року - (1 095,33 грн. х 1,176) = 1
288,11 грн. х 25% = 322,03 грн.

- з 01.03.2013 року - (1 288,11 грн. х 1,149) = 1
480,04 грн. х 25% = 370,01 грн.

За період з 01 жовтня 2001 року по лютий 2002
року повинно було нараховуватися:

82,68 грн. х 5 місяців = 413,40 грн. (фактично
виплачено Фондом соцстраху за цей час:
49,50 х 5 місяців = 247,50 грн.).

За період з березня 2002 року по 09
серпня 2002 року: 111,78 грн. х 5 міс. + 111,78 грн.
/ 31 х 9 днів = 591,35 грн.

За період з 10 серпня 2002 року по
лютий 2003 року: 136,62 грн. / 31 х 22 дні + 136,62
грн. х 6 міс. = 916,67 грн.

Усього за період з березня 2002
року по лютий 2003 року - 1 508,02 грн.
(фактично виплачено Фондом соцстраху
за цей час: 49,50 х 6 місяців + 46,30 грн. + 91,44
грн. + 72,18 грн. х 4 міс. = 723,46 грн.).

За період з березня 2003 року по 09 серпня
2003 року: 165,31 грн. х 5 міс. + 165,31 грн. / 31 х 9
днів = 874,54 грн.

За період з 10 серпня 2003 року по лютий 2004
року: 75,14 грн. / 31 х 22 дні + 75,14 грн. х 6 міс. =
504,16 грн.

Усього за період з березня 2003
року по лютий 2004 року - 1 378,70 грн.
(фактично виплачено Фондом соцстраху
за цей час: 72,18 х 5 місяців + 29,50 грн. х 5
міс. = 508,40 грн.).

За період з березня 2004 року по
лютий 2005 року: 92,27 грн. х 12 міс. = 1 107,24 грн.
(фактично виплачено Фондом соцстраху
за цей час: 71,13 грн. + 60,02 грн. + 29,50 грн. х 4
місяці + 8,81 грн. + 118,16 грн. + 44,67 грн. х 3
міс. = 510,13 грн.).

За період з березня 2005 року по лютий 2006
року: 117,65 грн. х 12 міс. = 1 411,80 грн.
(фактично виплачено Фондом соцстраху
за цей час: 44,67 грн. + 55,30 грн. х 5 міс. + 26,76
грн. + 55,31 грн. х 5 міс. = 624,48 грн.).

За період з березня 2006 року по лютий 2007
року: 160,83 грн. х 12 міс. = 1 929,96 грн.
(фактично виплачено Фондом соцстраху
за цей час: 55,31 грн. + 66,53 грн. х 11 міс. = 787,14
грн.).

За період з березня 2007 року по лютий 2008
року: 207,79 грн. х 12 міс. = 2 493,48 грн.
(фактично виплачено Фондом соцстраху
за цей час: 66,53 грн. + 78,81 грн. + 78,71 грн. х 10
міс. = 932,44 грн.).

За період з березня 2008 року по лютий 2009
року: 233,76 грн. х 12 міс. = 2 805,12 грн.
(фактично виплачено Фондом соцстраху
за цей час: 78,71 грн. + 88,55 грн. х 11 міс. = 1
052,76 грн.).

За період з березня 2009 року по лютий 2010
року: 248,49 грн. х 12 міс. = 2 981,88 грн.
(фактично виплачено Фондом соцстраху
за цей час: 88,55 грн. + 94,13 грн. х 5 міс. + 96,48
грн. х 4 міс. + 97,90 грн. + 98,93 грн. = 1 141,95
грн.).

За період з березня 2010 року по лютий 2011
року: 248,49 грн. х 12 міс. = 2 981,88 грн.
(фактично виплачено Фондом соцстраху
за цей час: 98,93 грн. + 101,57 грн. + 103,54 грн. х 7
міс. + 107,12 грн. х 3 міс. = 1 246,64 грн.).

За період з березня 2011 року по лютий 2012
року: 273,83 грн. х 12 міс. = 3 285,96 грн.
(фактично виплачено Фондом соцстраху
за цей час: 108,91 грн. х 2 міс. + 130,18 грн. +
127,19 грн. + 125,62 грн. х 2 міс. + 127,07 грн. х 6
міс. = 1 488,85 грн.).

За період з березня 2012 року по лютий 2013
року: 322,03 грн. х 12 міс. = 3 864,36 грн.
(фактично виплачено Фондом соцстраху
за цей час: 127,07 грн. + 182,81 грн. + 155,36 грн. х
2 міс. + 127,91 грн. + 155,36 грн. х 2 міс. + 192,80
грн. х 5 міс. = 2 023,23 грн.).

За період з березня 2013 року по січень 2014
року: 370,01 грн. х 11 міс. = 4 070,11 грн.
(фактично виплачено Фондом соцстраху
за цей час: 192,80 + 221,53 х 10 міс. = 2 408,10 грн.)

Сума недоотриманих страхових виплат за
вказаний період становить:

- за період з 01 жовтня 2001 року по
лютий 2002 року: 413,40 грн. - 247,50 грн. = 165,90
грн.;

- за період з березня 2002 року по
лютий 2003 року: 1 508,02 грн. - 723,46 грн. = 784,56
грн.;

- за період з березня 2003 року по
лютий 2004 року: 1 378,70 грн. - 508,40 грн. = 870,30
грн.;

- за період з березня 2004 року по
лютий 2005 року: 1 107,24 грн. - 510,13 грн. = 597,11
грн.;

- за період з березня 2005 року по
лютий 2006 року: 1 411,80 грн. - 624,48 грн. = 787,32
грн.;

- за період з березня 2006 року по
лютий 2007 року: 1 929,96 грн. - 787,14 грн. = 1 142,82
грн.;

- за період з березня 2007 року по
лютий 2008 року: 2 493,48 грн. - 932,44 грн. = 1 561,04
грн.;

- за період з березня 2008 року по
лютий 2009 року: 2 805,12 грн. - 1 052,76 грн. = 1 752,36
грн.;

- за період з березня 2009 року по
лютий 2010 року: 2 981,88 грн. - 1 141,95 грн. = 1 839,93
грн.;

- за період з березня 2010 року по
лютий 2011 року: 2 981,88 грн. - 1 246,64 грн. = 1 735,24
грн.;

- за період з березня 2011 року по
лютий 2012 року: 3 285,96 грн. - 1 488,85 грн. = 1 797,11
грн.;

- за період з березня 2012 року по
лютий 2013 року: 3 864,36 грн. - 2 023,23 грн. = 1 841,13
грн.;

- за період з березня 2013 року по
січень 2014 року: 4 070,11 грн. - 2 408,10 грн. = 1
662,01 грн.

Отже, заборгованість сум
щомісячних платежів за період з 01
жовтня 2001 року по 31 січня 2014 року
складає 16 536,83 грн., та підлягає
стягненню на користь ОСОБА_3 з Фонду
соцстраху.

Починаючи з 01 березня 2013 року Фонд
соцстраху повинен сплачувати ОСОБА_3
відшкодування шкоди щомісячно у
розмірі 370,01 грн., з урахуванням
корегування суми у випадках підвищення
заробітної плати надалі, безстроково.

Крім того, на підставі Закону України
„Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та відповідно до
роз'яснень Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6
(з послідуючими змінами) „Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди", в
разі ліквідації підприємства без
створення правонаступника, уся
заборгованість із відшкодування
зазначеної матеріальної та моральної
шкоди виплачується потерпілим на
виробництві та членам їхніх сімей
(утриманцям) - Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві і профзахворювань України.

30 листопада 2011 року була припинена
Державна реєстрація юридичної особи КП
„Битовик" за спрощеною процедурою
шляхом її ліквідації, що
підтверджується Довідкою з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 27 лютого
2012 року (а.с.35-37).

Тому, підлягають частковому
задоволенню позовні вимоги ОСОБА_3 щодо
стягнення з Фонду соцстраху на його
користь заборгованість із
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди в сумі 5 555,37 грн., яка
була визначена рішенням
Нікопольського міського суду від 28
березня 2001 року, в зв'язку з ліквідацією
КП „Битовик" без створення
правонаступника. За винятком витрат,
пов'язаних з наданням юридичної
допомоги в розмірі 260 грн.

Суд вважає необґрунтованими доводи
представника Фонду соцстраху щодо
розгляду даного спору в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки до правовідносин, які
склалися між сторонами, застосовуються
загальні положення глави 82 ЦКУ про
відшкодування шкоди, а тому даний спір
не може вирішуватися в порядку,
встановленому для розгляду
адміністративних спорів.

З урахуванням викладених обставин, суд
знаходить позовні вимоги ОСОБА_3
обґрунтованими та підлягаючими
задоволенню.

Судові витрати в сумі 243,60 грн.
відповідно до вимог ч. 2 ст. 88 ЦПК
України компенсуються за рахунок
держави у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Керуючись
ст.ст.3,4,10,11,57,60,86,88,209,212,214-215,217-218 ЦПК
України, Законами України „Про оплату
праці", „Про соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності",
Правил відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 23 червня 1993 року № 472, Порядку
обчислення середньої заробітної плати
(доходу) для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001 № 1266, ст. 46
Конституції України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3
задовольнити частково.

Провести перерахунок розміру
щомісячної страхової виплати по
відшкодуванню шкоди ОСОБА_3, починаючи
з 01 жовтня 2001 року, з урахуванням
тарифної ставки робітника 4 розряду для
підприємств і цехів з ремонту
устаткування, зокрема, автомобілів,
станом на 01 січня 2001 року.

Починаючи з 01 березня 2013 року
встановити ОСОБА_3 щомісячну
страхову виплату у розмірі 370,01 грн.
(триста сімдесят грн. 01 коп.) та
зобов'язати Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Нікополі
Дніпропетровської області в
подальшому сплачувати йому щомісячні
платежі з урахуванням корегування суми
у випадках підвищення заробітної плати
надалі, безстроково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Нікополі
Дніпропетровської області на користь
ОСОБА_3 заборгованість по сплаті
страхових виплат за період з 01 жовтня
2001 року по 31 січня 2014 року в сумі 16 536,83
грн. (шістнадцять тисяч п'ятсот
тридцять шість грн. 83 коп.);
заборгованість із відшкодування
матеріальної та моральної шкоди в сумі
5 555,37 грн. (п'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят
п'ять грн. 37 коп.) в зв'язку з ліквідацією
Колективного підприємства „Битовик"
без створення правонаступника, а
всього до стягнення 22 092,20 грн.
(двадцять дві тисячі дев'яносто дві грн.
20 коп.).

В іншому в позові відмовити.

Судові витрати в сумі 243,60 грн. (двісті
сорок три грн. 60 коп.) компенсувати за
рахунок держави у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Рішення може бути оскаржена в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: З. С. Шестакова