АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6431/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/697/14
Головуючий у 1-й інстанції Божук Д. А.
Доповідач Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Бондаревської С.М.,
Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві апеляційну
скаргу ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 25 грудня 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на
утримання неповнолітніх дітей,
встановлення місця проживання і
виховання дітей та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог: орган
опіки та піклування виконавчого
комітету Київської районної у м.
Полтаві ради, про стягнення аліментів
та визначення місця проживання дітей,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 р.ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в
розмірі ? частини всіх видів заробітку,
починаючи з дня подання позову і до
повноліття дітей.

07.10.2013 р. відповідач ОСОБА_3 подав до
суду зустрічну позовну заяву про
стягнення з ОСОБА_1 аліментів на
утримання неповнолітнього сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку,
починаючи з дня подання позову до суду
і до настання повноліття, та визначення
місця проживання сина ОСОБА_6 з ним (а.с.
29-34).

18.11.2013 р. позивач ОСОБА_1 подала заяву
про зміну та збільшення позовних вимог,
просила суд стягнути з відповідача на
свою користь на утримання кожного -
дочки та сина аліменти в розмірі
мінімального прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
починаючи з 10.09.2013 р. і до досягнення
ними повноліття, встановити місце
проживання та виховання дітей: ОСОБА_5
та ОСОБА_6 разом з нею, стягнути з
відповідача судові витрати (а.с. 88).

04.12.2013 р. відповідач ОСОБА_3 подав
заяву про зміну та збільшення позовних
вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на
свою користь на утримання кожного -
дочки та сина аліменти в розмірі
мінімального прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
починаючи з 10.09.2013 р. і до досягнення
ними повноліття, встановити місце
проживання та виховання дітей: ОСОБА_5
та ОСОБА_6 разом з ним, стягнути з
позивача судові витрати (а.с.189-190).

05.12.2013 р. позивач ОСОБА_1 подала
заяву про уточнення позовних вимог,
просила суд стягнути з відповідача
ОСОБА_3 на свою користь на утримання
кожного - дочки та сина аліменти в
розмірі 1300 грн., але не менше
мінімального прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
починаючи з 10.09.2013 р. і до досягнення
ними повноліття, встановити місце
проживання та виховання дітей: ОСОБА_5
та ОСОБА_6 разом з нею, стягнути з
відповідача судові витрати (а.с. 211).

06.12.2013 р. відповідач ОСОБА_3 подав
уточнену позовну заяву, просив суд
стягнути з ОСОБА_1 аліменти на
утримання кожного - дочки та сина
аліменти у розмірі 1/4 всіх видів
доходів, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
та аліменти на утримання ОСОБА_6 в
розмірі 1/4 всіх видів доходів, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, встановити
місце проживання і виховання дітей
разом з ним, стягнути з позивача судові
витрати (а.с.219-220).

Рішенням Київського районного
суду м. Полтави від 25 грудня 2013 року
позовні вимоги за первісним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітніх
дітей, встановлення місця проживання і
виховання дітей задоволено частково.

У задоволенні позовних вимог за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
третя особа яка не заявляє самостійних
вимог: орган опіки та піклування
виконавчого комітету Київської
районної у м. Полтаві ради про
стягнення аліментів та визначення
місця проживання дітей відмовлено.

Визначено місце проживання дітей
- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю - ОСОБА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 650 грн.,
починаючи з 10.09.2013 року і до досягнення
дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти у розмірі 650 грн.,
починаючи з 10.09.2013 року і до досягнення
дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 229,40 грн. судового збору та 3
450,00 грн. витрати на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
держави судовий збір в розмірі 229,40 грн.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_3 просить вищевказане рішення
місцевого суду скасувати та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог за
зустрічним позовом, а у задоволенні
первісного позову відмовити. Свої
доводи обгрунтовує тим, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають істотне значення для справи,
та невірно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції,
що сторони з 30.04.2004 р. перебували у
зареєстрованому шлюбі, який рішенням
Київського районного суду м.Полтави
від 26.09.2013 р. розірвано (а.с.7, 40).

Від даного шлюбу сторони мають
дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвами про
народження ( а.с. 38,39).

В даний час малолітня дочка
ОСОБА_5 проживає разом з матір'ю ОСОБА_1
у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, що
встановлено актом обстеження умов
проживання від 06.11.2013 р., складеного
спеціалістами служби у справах дітей
виконавчого комітету Київської
районної у місті Полтаві ради. (а.с.229 ).
Вказане житлове приміщення ОСОБА_1
орендує на підставі договору оренди
від 18.09.2013 р. (а.с.89).

Малолітній син ОСОБА_6 проживає
разом з батьком ОСОБА_3 в квартирі за
адресою: АДРЕСА_2, що встановлено актом
обстеження умов проживання від 31.10.2013
р., складеного спеціалістами служби у
справах дітей виконавчого комітету
Київської районної у місті Полтаві
ради і не заперечується сторонами по
справі (а.с. 230). Згідно договору
дарування від 07.09.2000 р. ОСОБА_3 має на
праві приватної власності 1/8 частину
вказаного домоволодіння (а.с. 44-45).

Згідно висновку орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Київської районної в м. Полтаві ради
від 12.11.2013 р. при визначенні місця
проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,
покладається на розсуд суду (а.с.160).

Згідно висновку орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Київської районної в м. Полтаві ради
від 24.12.2013 р. вважає за доцільне
визначити місце проживання ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір»ю ОСОБА_1 за
адресою АДРЕСА_1 (а.с.228).

Сторони позитивно характеризуються, не
зловживають спиртними напоями та
наркотичними засобами, жоден із них не
веде аморальний спосіб життя,
матеріально забезпечені, мають доходи,
відповідально ставляться до виконання
своїх батьківських обов»язків, любляче
ставляться до дітей, мають належні
умови для забезпечення потреб
малолітніх дітей.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 частково
та відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3, місцевий суд виходив з того, що
визначення місця проживання обох дітей
з матір»ю буде відповідати інтересам
малолітніх дітей, які мають між собою
тісні та теплі стосунки, а розлука
дітей може спричинити стресові
ситуації, пов»язані зі зміною звичного
для них режиму проживання, який був до
припинення шлюбних відносин між
батьками. На виконання принципу 6
Декларації прав дитини від 20.11.1959 р. про
те, що малолітня дитина не повинна, крім
випадків, коли є виключні обставини,
бути розлучена зі своє матір»ю та п.1 ст.
9 Конвеції про права дитини, виходячи із
рівності прав матері та батька, дитина
не повинна розлучатися з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли таке розлучення
необхідне в найкращих інтересах
дитини, а також з урахуванням
встановлених по справі обставин, які
свідчать про можливість матері
забезпечити нормальний, всебічний
розвиток дітей, відсутність обставин,
які б надавали перевагу якійсь стороні,
місцевий суд прийшов до висновку про
залишення дітей з матір»ю. Щодо вимог
позивача про стягнення аліментів у
розмірі 1300 грн. на утримання кожної
дитини, то місцевий суд прийшов до
висновку про часткове задоволення у
розмірі по 650 грн., виходячи з того, що
відповідач є фізичною
особою-підприємцем, має гарний
заробіток, інших утриманців не має, за
станом здоров»я йому фізична праця не
протипоказана, тому має можливість
сплачувати аліменти у такій твердій
грошовій сумі.

Як встановила колегія суддів, такий
висновок місцевого суду є вірним,
оскільки суд дійшов його після повного,
всебічного та об"єктивного з"ясування
фактичних обставин справи, прав та
обов"язків сторін в даних
правовідносинах, з правильним
застосуванням норм матеріального
права.

Доводи апеляційної скарги стосуються
судового рішення в частині визначення
місця проживання дітей, щодо стягнення
аліментів апеляційна скарга не містить
доводів, тому у відповідності до ч.1 ст.
303 ЦПК України апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи,
відсутні виключні обставини відносно
матері ОСОБА_1, за яких вона може бути
розлучена з малолітніми дітьми.
Натомість, вона у 2000 р. закінчила
Кременчуцьке педагогічне училище ім.
Макаренка за спеціальністю «Початкове
навчання» та має кваліфікацію вчителя
початкових класів, організатор роботи
з учнівськими об»єднаннями (а.с.191,192),
має постійну роботу, орендує квартиру,
здатна забезпечити повноцінний та
гармонічний розвиток дітей, вбачається
недоцільність роз»єднання дітей з
урахуванням їх прихильності один до
одного, невеликої різниці у віці, діти
довгий час у сім»ї зростали разом,
разом відвідували гуртки та інші
дитячі заклади, що є необхідним в
найкращих інтересах дітей.

Доводи відповідача про те, що місцевий
суд порушив вимоги процесуального
права щодо витребування доказів по
справі, а саме відомостей про
реєстрацію договору найму житлового
приміщення, яке орендує позивач, і це
вплинуло на законність судового
рішення, не заслуговують на увагу,
оскільки 06.11.2013 р. головними
спеціалістами служби у справах дітей
виконкому Київської районної в м.
Полтаві ради проведено обстеження
умов проживання за адресою АДРЕСА_1, де
мешкають позивач з малолітньою дочкою
ОСОБА_5, та складено відповідний акт,
згідно якого санітарно-побутовий стан
житла задовільний, квартира
забезпечена необхідними меблями та
побутовою технікою. ОСОБА_1 винаймає
дану квартиру на підставі договору
оренди житла від 14.09.2013 р. на 1 рік (а.с.
229).

Також не заслуговують на увагу доводи
відповідача про те, що довідка з місця
роботи позивача є неналежним доказом,
оскільки згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обгрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
судова практика твердо стоїть на
позиції, що кращі матеріально-побутові
умови життя однієї із сторін не можуть
бути самодостатньою підставою для
передання їй дитини.

Також не заслуговують на увагу доводи
відповідача про те, що місцевий суд
безпідставно відмовив у задоволенні
його клопотання про заслуховування
думки дітей, оскільки дійсно згідно ч. 2
ст. 171 СК України дитина, яка може
висловити свою думку, має бути
вислухана при вирішенні між батьками
спору щодо її місця проживання, однак
за змістом ч. 2 ст.160 СК України місце
проживання дитини, яка досягла десяти
років, визначається за спільною згодою
батьків та самої дитини. Згідно ч. 3 ст.
171 СК України суд має право постановити
рішення всупереч думці дитини, якщо
цього вимагають її інтереси. У даному
випадку, по-перше, діти сторін не
досягли віку 10 років, а тому їх думки зі
спірного питання у розумінні ч. 2 ст. 160
СК не потребуються, по-друге, суд не
пов»язаний при ухваленні рішення з
думками дітей у віці до 10 років, бо має
право постановити рішення всупереч
думці дитини, отже, у даному випадку
місцевий суд вірно прийшов до висновку
про недоцільність заслуховування
малолітніх дітей сторін.

Не відповідають дійсності доводи
відповідача про те, що місцевий суд не
звернув увагу на висновки органу опіки
та піклування від 12.11.2013 р. та від 24.12.2013
р. Вказані висновки були предметом
дослідження у суді першої інстанції,
посилання на них містяться у
мотивувальній частині судового
рішення, місцевий суд вивчив їх зміст
та взяв до уваги, а намагання
відповідача дати оцінку діям органу
опіки та піклування та його висновку
щодо визначення місця проживання сина,
виходять за межі предмету спору. Згідно
п.п.1.3., 1.4 Правил опіки та піклування,
затверджених наказом Державного
комітету України у справах сім»ї та
молоді від 26.05.1999 р. за № 34/166/131/88, при
вирішення спорів щодо місця проживання
дитини орган опіки та піклування
зазвичай надає до суду акт обстеження
умов проживання дитини, в також
висновок стосовно можливості
визначення місця проживання дитини, та
чи не суперечитиме це інтересам дитини.
У даному випадку орган опіки та
піклування у питання щодо визначення
місця проживання сина поклався на
розсуд суду, оскільки справи
перебувала у його провадженні.

Також не заслуговують доводи
відповідача про те, що йому не
зрозуміло чому місцевий суд прийшов до
висновку про визначення місця
проживання дітей з матір»ю, оскільки
рішення суду є достатньо повно
мотивованим, ухвалене на основі
повного і всебічного з»ясування
обставин справи, на які сторни
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтвердженими доазами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції, тому апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду -
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308
ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 25 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

С у д д
і: