Справа № 112/285/14-ц
Провадження №2/112/124/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року Нижньогірський
районний суд АР Крим в складі:

головуючого - судді Бриндя М.А

секретаря - Коваленко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду с. Нижньогірське
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Нижньогірський РС ГУДМС
України в АР Крим, про визнання
втратившим право користування
житловим приміщенням,

в с т а н о в
и в:

позивачка звернулася до суду з позовом
до відповідача про визнання втратившим
право користування житловим
приміщенням АДРЕСА_1.

Позов мотивований тим, що відповідач,
який є племінником позивачки,
зареєстрований в вищезазначеному
будинку із дня народження по
теперішній час, але з 2004 року не
проживає; з 2011 року відповідач постійно
проживає у с. Омелянівка із своєю
сім,єю; оскільки реєстрація
відповідача створює перешкоди в
оформленні субсидії, крім того,
перешкоджає розпорядитися будинком,
належним позивачці на праві приватної
власності, в зв'язку з чим просить
визнати ОСОБА_2 втратившим право
користування житловим приміщенням.

У судове засідання позивачка не
з,явилась, від її представника надійшла
заява про розгляд справи у його
відсутності і з зазначенням про
підтримку позовних вимог.

Відповідач у судове засідання не
з,явився, надав суду заяву, у якій
просить розглянути справу у його
відсутності та зазначає про визнання
позовних вимог.

Представник Нижньогірського РС ГУДМС
України в АР Крим в судове засідання не
з,явився, про день слухання справи
повідомлявся належним чином, причину
неявки не повідомив, суд вважає
можливим провести засідання без його
участі на підставі ч.2 ст. 169 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд
знаходить позов обгрунтованим і
підлягаючим задоволенню із слідуючих
підстав.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено,
що кожна особа може звернутися до суду
за захистом майнового свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Згідно ч.3 ст.9 ЖК України, ніхто не може
бути виселений із займаного житлового
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Згідно з ч.4 ст.149 ЖК України до членів
сім'ї власника будинку належать особи,
зазначені в ч.2 ст.62 цього Кодексу,
зокрема, діти, батьки, інші близькі
родичі.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право усунення
будь-яких порушень його прав хоч би ці
порушення і не були пов'язані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
квартира, інше приміщення, призначені
та придатні для постійного проживання
в них (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України, ст.
150 ЖК України, які передбачають право
власника використовувати житло для
особистого проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

За змістом ст.256 ЖК України та ст.405 ЦК
України члени сім'ї власника будинку,
які проживають разом з ним, мають право
користування цим житлом. Право члена
сім'ї власника будинку, який не є її
співвласником, на користування цим
будинком обумовлено наявністю
сімейних відносин із власником і
спільним із ним проживанням у даному
будинку. Таке ж правило застосовується
і до колишніх членів сім'ї власника
будинку.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування житлом у разі відсутності
його без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником
будинку або законом.

Свідоцтвом про право на спадщину за
заповітом від 13.10.2004 року
підтверджується отримання ОСОБА_1 у
спадщину будинку АДРЕСА_1

Відповідно до п.10 Пленуму Верховного
Суду України «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України»№2 від 12.04.1985
р., у справах про визнання члена сім'ї
наймача таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст.71
ЖК), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,) суд
може продовжити пропущений строк.

Довідкою Нижньогірського РС ГУДМС
України в АР Крим від 13.01.2014 року
підтверждується, що відповідач
прописаний у будинку АДРЕСА_1 з 26.01.2002
року.

Довідкою Дрофинської сільської ради
Нижньогірського району від 24.12.2013 року
підтверджується, що ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_1 постійно не проживає з 2004 року
по теперішній час.

Відповідно до довідки Омелянівської
сільської ради № 134, ОСОБА_2 проживає на
території Омелянівської сільської
ради з сім,єю з 2011 року без реєстрації
за адресою: АДРЕСА_2.

Таким чином, у відповідності до ст.. 405
ЦК України відповідач втратив право на
користування зазначеним житлом,
оскільки був відсутній без поважним
причин понад один рік.

Судовий збір, відповідно до ст.. 88 ЦПК
України та з урахування відсутності
вимог позивачки про стягнення його з
відповідача, покладаються на неї.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10,60, 212-215 ЦПК України,

в и р і
ш и в:

позов задовольнити. Визнати ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, втратившим право
користування житловим приміщенням
АДРЕСА_1.

Судовий збір віднести на позивачку.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду АР Крим у м. Феодосія
через Нижньогірський райсуд шляхом
подачі апеляційної скарги у 10-ти денний
строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий: