Справа № 667/282/14-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
24 лютого 2014 року Комсомольський
районний суд м.Херсона у складі:
головуючої судді
Конопляннікової І.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, шляхом зняття з
реєстраційного обліку,-
В січні 2014 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом до
відповідача про визнання особи такою,
що втратила право користування
житловим будинком та зняття з
реєстраційного обліку, мотивуючи тим,
що вона є єдиною власницею житлового
будинку АДРЕСА_1, на підставі договору
дарування, посвідченого 19.10.2012 року
приватним нотаріусом Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
та право власності зареєстровано 13.11.2012
року Херсонським державним бюро
технічної інвентаризації. В даному
будинку проживає тільки вона одна,
разом з тим, на даний час в належному їй
будинку зареєстрований її колишній
чоловік - ОСОБА_2 Шлюб з відповідачем
було розірвано 16.05.2013 року відділом
РАЦС реєстраційної служби
Комсомольського РУЮ у м.Херсоні.
Відповідач добровільно залишив
належний їй будинок, забрав всі свої
речі, місце перебування та проживання
її колишнього чоловіка їй невідомо.
Оскільки, комунальні служби, що надають
послуги по утриманню будинку
нараховують плату і за ОСОБА_2, вона
змушена звернутись до суду за захистом
своїх прав. На підставі
вищевикладеного, позивач просить
визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим будинком
АДРЕСА_1, шляхом зняття з
реєстраційного обліку.
В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги, просила
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про місце та час слухання
справи повідомлений належним чином,
шляхом розміщення оголошення у пресі, а
також шляхом надіслання йому
смс-повідомлення, причина неявки суду
невідома, заяв про розгляд справи за
його відсутності на адресу суду не
надходило. Зі згоди позивача суд
ухвалює рішення при заочному розгляді,
що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.
Розглянувши матеріали справи,
заслухавши позивача, представників
позивача, свідків, суд встановив, що
відповідно до витягу № 36226636 про
державну реєстрацію прав, виданого
13.11.2012р. Херсонським державним бюро
технічної інвентаризації, ОСОБА_1 на
праві приватної власності належить
житловий будинок АДРЕСА_1, на підставі
договору дарування від 19.10.2012р.,
посвідченого приватним нотаріусом
м.Херсона ОСОБА_3 за р.№ 6800, за номером
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу,
виданого 16.05.2013р. відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Комсомольського
районного управління юстиції у
м.Херсоні, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
розірвано, про що в книзі реєстрації
розірвань шлюбів зроблено відповідний
актовий запис за № 24.
Згідно довідки Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «СКІФ» від 14.01.2014р. за вих.№3, за
адресою: АДРЕСА_1, прописано дві людини:
власник ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2
Факт не проживання відповідача за
вищевказаною адресою з 2013р.
підтвердили в судовому засіданні
свідки: ОСОБА_4, ОСОБА_5 У суду немає
підстав ставити під сумнів істинність
показань свідків, даних про їх особисту
зацікавленість у результатах розгляду
справи не виявлено.
Згідно ст.316 ЦК України - правом
власності є право особи на річ, яке вона
здійснює відповідно до закону своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно ст.317 ЦК України - власникові
належать права володіння користування
та розпорядження майном. Ст.319 ЦК
України надає право власнику володіти,
користуватися та розпоряджатися
майном на власний розсуд. Згідно ст.321
ЦК України - право власності є
непорушним, ніхто не може бути
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК
України, власник має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
Відповідно до ст.150 ЖК України -
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди. Відповідно
до ч.2 ст.156 ЖК України - за згодою
власника будинку (квартири) член його
сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно.
Конституцією України ст.41 та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналась 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР
«Про ратифікацію конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне право користування
своїм майном та закріплює право
власника володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК
України). Гарантуючи захист права
власності, закон надає власнику право
вимагати усунення будь-яких порушень
його права хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.
Об'єктом власності особи може бути,
зокрема житло, житловий будинок,
садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).
Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.383 ЦК України та
ст.150 ЖК України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатись
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у права
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.
Враховуючи вищевказане, суд вважає, що
позовна вимога в частині визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,
підлягає задоволенню.
Також, в своїй позовній вимозі позивач
просить визнати ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням, шляхом зняття його з
реєстраційного обліку. Однак, в частині
зняття з реєстрації відповідача
позовна вимога задоволенню не
підлягає, оскільки ст. 7 ЗУ «Про свободу
пересування та вільний вибір
проживання в Україні» встановлено, що
однією з підстав зняття особи з
реєстрації місця проживання є
остаточне рішення суду про позбавлення
права користування житловим
приміщенням, а позовну вимогу про
визнання відповідача таким, що втратив
право користування жилим приміщенням
судом визнано такою, що підлягає
Керуючись ст.41 Конституцією України,
ст.1 Першого протоколу, протоколами 2,4,7
та 11 до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
ст.ст.5-11,60,88,208,209,212-215,224-226,294 ЦПК,
ст.ст.150,156 ЖК України, ст.ст.16,316,317,319,321,379,
383,386,391,405 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
шляхом зняття з реєстраційного обліку -
задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що
втратив право користування житловим
В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 в
частині зняття ОСОБА_2 з реєстраційного
Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана позивачем протягом десяти
днів з дня його проголошення до
Апеляційного суду Херсонської області
через Комсомольський районний суд
Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
Суддя