Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/378/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Широкової
Л.В.,

суддів
Матюшенка І.В., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання
Ходаківській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за апеляційною скаргою комунального
підприємства «Виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№9» Житомирської міської ради на
ухвалу судді Корольовського районного
суду м. Житомира від 17 січня 2014 року

по матеріалам заяви комунального
підприємства «Виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№9» Житомирської міської ради до
ОСОБА_2 про видачу судового наказу,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року КП «Виробниче
житлове ремонтно-експлуатаційне
підприємство №9» Житомирської міської
ради звернулося до суду із заявою про
видачу судового наказу щодо стягнення
з ОСОБА_2 заборгованості за послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій в сумі 4204,30
грн.

Ухвалою судді Корольовського
районного суду м. Житомира від 17 січня
2014 року у прийнятті заяви про видачу
судового наказу відмовлено, з тих
підстав, що із заяви та поданих до неї
документів вбачається спір про право.

Не погоджуючись з даним судовим
рішенням, КП «Виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№9» Житомирської міської ради подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржувану ухвалу, а справу
направити до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

На обґрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що ухвала судді є
незаконною, необґрунтованою та такою,
що постановлена з порушенням норм
процесуального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали судді першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи у прийнятті заяви
про видачу судового наказу, суд першої
інстанції виходив з того, що заявник
разом з безспірними вимогами просить
видати наказ на суму заборгованості
поза межами строку позовної давності,
про застосування якого у боржника є
право заявити, дані вимоги пов'язані
між собою та не можуть розглядатися
окремо одна від одної, тому немає
підстав для видачі судового наказу,
таким чином суд вбачав, що існує спір
про право.

Проте, такого висновку суду
першої інстанції дійшов із порушенням
норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 96 ЦПК
України судовий наказ може бути видано,
у разі якщо заявлено вимогу про
стягнення заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг,
телекомунікаційних послуг, послуг
телебачення та радіомовлення з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних, нарахованих
заявником на суму заборгованості.

Якщо заявлено вимогу про
стягнення заборгованості за надані
послуги, судовий наказ може бути видано
за наявності відповідних договорів про
надання таких послуг або інших
письмових доказів, що підтверджують
фактичне надання та отримання таких
послуг. Крім того, заявник має додати
документи, що вказують на правильність
і безспірність розрахунків, а також
застосування тарифів на відповідні
послуги.

Наявність спору про право (пункт 2
частини третьої статті 100 ЦПК України),
яке є підставою для відмови у прийнятті
заяви про видачу судового наказу,
вирішується суддею у кожному
конкретному випадку, виходячи із
характеру та обґрунтованості
заявленої матеріально-правової вимоги
і документів, доданих до заяви. Зокрема,
мають враховуватися обставини, якщо із
доданих документів вбачається, що
боржник заперечує, не визнає або
оспорює свій обов'язок перед заявником
(кредитором); із доданих документів
вбачається пропуск позовної давності,
тому така вимога може бути вирішена
лише у позовному провадженні (частина
третя статті 267 Цивільного кодексу
України).

Судом першої інстанції не
враховано, що за наданим розрахунком
заборгованість нарахована боржнику за
період з грудня 2010 року по грудень 2013
рік, а також не враховано можливість
перегляду судового наказу за
відповідною заявою боржника, щодо
застосування строку позовної давності.

Повноваження суду за наслідками
розгляду заяви про скасування судового
наказу вичерпно визначені частиною
восьмою статті 105-1 ЦПК . При цьому як у
разі залишення такої заяви без
задоволення, так і в разі скасування
судового наказу суд постановляє
ухвалу, роз'яснюючи, що при скасуванні
судового наказу стягувач має право на
розгляд його вимог у позовному
провадженні шляхом пред'явлення позову
за загальними правилами.

Ураховуючи наведене, посилання
суду на те, що в цьому випадку існує
спір про право, щодо строків позовної
давності є необґрунтованим, тому що
вказана норма застосовується лише в
разі відповідної заяви боржника і не
може бути підставою для відмови в
прийнятті заяви про видачу судового
наказу.

Враховуючи те, що суд допустив
порушення норм процесуального права,
ухвала суду підлягає скасуванню із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 311,313-315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу комунального
підприємства «Виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№9» Житомирської міської ради
задовольнити.

Ухвалу судді Корольовського
районного суду м. Житомира від 17 січня
2014 року скасувати, справу передати до
суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: