Справа №
Провадження № 2/477/33/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської
області в складі:

головуючої - судді Саукової А.А.,

при секретарі - Капацині Т.О.,

за участю

позивача за первісним позовом та
відповідача за зустрічним позовом -
ОСОБА_1, представника -адвоката ОСОБА_2,

відповідача за первісним позовом та
відповідача за зустрічним позовом -
ОСОБА_3, представника - ОСОБА_4,

представника третьої особи з
самостійними вимогами - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання права власності в
порядку поділу спільного майна
подружжя та за позовом третьої особи з
самостійними вимогами ОСОБА_6 до ОСОБА_1
та ОСОБА_3 про визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3, в якому, після
збільшення позовних вимог, які
прийняті ухвалою суду від 07.02.2010 року (
а.с. 93-95), просив в порядку поділу
спільного майна подружжя визнати: за
ОСОБА_1 - право власності на ? житлового
будинку літ. К-2, господарських будівель
та споруд, а також на ? частину
земельної ділянки загальною площею
0,15га, розташованих за адресою: АДРЕСА_1;
за ОСОБА_3 - право власності на ?
житлового будинку літ. К-2,
господарських будівель та споруд, а
також на ? частину земельної ділянки
загальною площею 0,15га, розташованих за
адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що з 22 серпня 2003 року по 04.07.2012
р. перебував з ОСОБА_3 в зареєстрованому
шлюбі. За час шлюбу ними збудований
будинок за адресою: АДРЕСА_1, на який
рішенням Воскресенської селищної ради
від 19.11.2009р. № 129 оформлено право
власності за ОСОБА_3 Не дійшовши з
відповідачем згоди щодо поділу
спільного майна, на підставі ст.ст. 60, 70
СК України, просив визнати за ним та
відповідачем право власності на ?
частину зазначеного будинку за кожним
в порядку поділу спільного майна
подружжя. Крім того, посилаючись на ст.
120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, просив
також в порядку поділу спільного майна
подружжя визнати за ним та
відповідачем право власності на ?
частину земельної ділянки загальною
площею 0,15га, виділену відповідачу на
підставі рішення Воскресенської
селищної ради від 26.10.2005р № 114.

Ухвалою суду від 13 листопада 2013 року до
участі у справі допущена третя особа з
самостійними вимогами - ОСОБА_6, яка
звернулась з позовом до сторін: ОСОБА_3
та ОСОБА_1, в якому просила визнати за
нею право власності на ? та за сторонами
- по ? житлового будинку, господарських
будівель та споруд,розташованих за
адресою: АДРЕСА_1. В позові зазначила, що
також вважає себе співвласником
спірного житлового будинку, оскільки з
2000 року проживає та працює за кордоном.
В 2003 році за її кошти та кошти, отримані
ОСОБА_3 від продажу квартири, було
придбано земельну ділянку для
будівництва житлового будинку. В
Італії нею замовлено та сплачено
вартість проекту будинку, який вона
передала відповідачам. Між нею та
відповідачами була досягнута усна
домовленість про оформлення права
власності на будинок за ОСОБА_3, з
подальшим переоформленням за нею права
власності на ? частину побудованого
будинку. Протягом 2004-2009 р.р. нею
передано на будівництво будинку майже
40 000 євро. Вважаючи спірний будинок
спільною сумісною власністю, просила
позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач за
первісним позовом та відповідач за
позовом третьої особи з самостійними
вимогами ОСОБА_1 та його представник -
адвокат ОСОБА_2 первісний позов
підтримали, проти позову третьої особи
з самостійними вимогами заперечували
та пояснили, що будинок побудований під
час шлюбу, будівництвом займався
особисто позивач, використовуючи
зароблені кошти, власну працю та
допомогу родичів та друзів. ОСОБА_6,
дійсно, на постійній основі надавала їм
матеріальну та фінансову допомогу,
пересилаючи посилки з речами та гроші,
але всі кошти витрачались на потреби
сім'ї, в тому числі частково - і на
будівництво. Яка саме сума надавалась,
уточнити не може.

В судовому засіданні відповідач за
первісним позовом та за позовом
третьої особи з самостійними вимогами -
ОСОБА_3 проти первісного позову
заперечувала, позов третьої особи з
самостійними вимогами визнала
повністю, пояснивши, що будинок
побудований за кошти ОСОБА_6, яка є її
матір'ю. Не заперечувала, що позивач за
первісним позовом приймав участь
особистою працею в будівництві, але
зазначила, що офіційно він
працевлаштований з 2007 року, а до цього,
працюючи неофіційно, не мав достатньо
коштів для будівництва. ОСОБА_6
систематично надавала їм допомогу
грошовими коштами, які вони витрачали
на проживання, в тому числі на продукти,
і на будівництво. Така допомога
надається їй з дітьми і зараз.

Представник третьої особи з
самостійними вимогами - ОСОБА_5 позов
третьої особи з самостійними вимогами
підтримав та пояснив, що протягом 2005-2009
р.р. вона постійно надавала фінансову
допомогу відповідачам, які не в змозі
були фінансувати будівництво. Не
заперечував, що відповідачі приймали
участь у будівництві будинку власною
працею та коштами від продажу квартири
ОСОБА_3, але вважав, що частка третьої
особи з самостійними вимогами у
спільному сумісному майні складає ?, у
звязку з чим просив позов задовольнити.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в
судовому засіданні пояснили, що
будівництвом будинку займався ОСОБА_1,
ОСОБА_3 займалась вихованням дітей. В
будівництві допомагали родичі ОСОБА_1
та його знайомі. ОСОБА_1 постійно
працював (як офіційно, так і неофіційно)
та зароблені кошти витрачав на
будівництво. Також їм постійно
допомагала ОСОБА_6, яка проживала за
кордоном та пересилала посилки та
гроші.

Вислухавши пояснення сторін, свідків
та розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог та на
підставі наданих сторонами доказів,
суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні,
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 22 серпня 2003р. Рішенням
Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 04 липня 2012
року, яке набрало законної сили 17.07.2012р.,
шлюб між сторонами розірвано ( а.с. 6).

Рішенням виконавчого комітету
Воскресенської селищної ради
Жовтневого району Миколаївської
області від 26 жовтня 2005 року ОСОБА_3
надано земельну ділянку для
будівництва житлового будинку та
надано дозвіл на будівництво за
адресою: АДРЕСА_1( а.с. 8).

ОСОБА_3 отримано дозвіл на виконання
будівельних робіт згідно плану
забудови ( а.с. 13-15).

Рішенням Воскресенської селищної ради
Жовтневого району Миколаївської
області від 19 листопада 2009 року № 129 за
ОСОБА_3 вирішено оформити право
власності на житловий будинок площею
157,1 кв.м. разом з господарськими
будівлями та спорудами, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, на підставі якого
видане свідоцтво про право власності
на нерухоме майно ( а.с. 7, 9).

Відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЗ
№ 126878, виданого 26 вересня 2008 року на
підставі рішення 19 сесії 5 скликання
Воскресенської селищної ради від 17
квітня 2008 року № 6, ОСОБА_3 належить
земельна ділянка площею 0,15 га,
розташована за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 96).

Відповідно до ст. ст. 60, 69, 70 Сімейного
Кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку
(доходу). Вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Дружина та чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно з п.23 Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного сумісного майна подружжя»
№11 від 21.12.2007 р., вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання.

Оскільки спірний будинок побудований
під час шлюбу, то він є спільною
сумісною власністю подружжя та
підлягає поділу між позивачем та
відповідачем за первісним позовом, а
тому позов підлягає задоволенню в цій
частині.

В той же час, позовні вимоги в частині
поділу земельної ділянки задоволенню
не підлягають, виходячи з наступного.

За положеннями статті 120 ЗК України та
ст. 377 ЦК України ( в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин ),
із виникненням права власності на
будівлю чи споруду до власника
переходить право власності на частину
земельної ділянки, на якій розташована
належна йому на праві власності
будівля або споруда; на земельну
ділянку, що перевищує ці розміри
(зокрема ту, яка необхідна для їх
обслуговування), право власності
виникає на загальних підставах та у
порядку, визначених законодавством.

За змістом ч.1 ст. 81 ЗК України
громадяни України можуть набувати
право власності на земельну ділянку
шляхом приватизації за умови наявності
підстав набуття права на землю,
передбачених ст. 116 ЗК України.

Таким чином, громадянин одержує у
власність частку із земельного фонду, а
тому земельна ділянка, одержана
громадянином у період шлюбу в приватну
власність шляхом приватизації, є його
особистою приватною власністю.

В пункті 18-2 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 19 березня
2010 року № 2 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» зазначено,
що відповідно до положень статей 81, 116
ЗК України окрема земельна ділянка,
одержана громадянином у період шлюбу в
приватну власність шляхом
приватизації, є його особистою
приватною власністю, а не спільною
сумісною власністю подружжя, оскільки
йдеться не про майно, нажите подружжям
у шлюбі, а про одержану громадянином
частку із земельного фонду.

Посилання позивача на те, що суд,
визнавши право власності на ? частину
житлового будинку, одночасно повинен
визнати право власності на 1/2частину
земельної ділянки, не заслуговують на
увагу, оскільки право співвласника
будинку на частину земельної ділянки,
яка надана для його обслуговування,
урегульовано іншими нормами
матеріального права, ніж СК України, на
підставі яких було пред'явлено позов.

Зустрічний позов третьої особи з
самостійними вимогами ОСОБА_6 не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Частиною першою ст. 328 Цивільного
Кодексу України встановлено, що право
власності набувається на підставах, не
заборонених законом, а в частині другій
ст. 355 Цивільного кодексу України
зазначено, що право спільної власності
виникає з підстав, не заборонених
законом.

Відповідно до ч.4 ст. 368 Цивільного
кодексу України, майно, набуте в
результаті праці та за спільні грошові
кошти членів сім'ї, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором, укладеним у
письмовій формі.

Як слідує з пояснень сторін та свідків,
дійсно, третьою особою з самостійними
вимогами ОСОБА_6 постійно надавалась
матеріальна та фінансова допомога на
потреби сім'ї відповідачів. Наявність
такої допомоги, наданої на
добровільній основі, не заперечувалось
відповідачем ОСОБА_1 Така допомога
надається і на сьогоднішній день, що
підтвердила в судовому засіданні і
відповідач ОСОБА_3 Однак будь-яких
належних та допустимих доказів
наявності домовленості щодо створення
спільного майна, а також того факту, що
на будівництво спірного будинку
витрачено особисті кошти третьої особи
з самостійними вимогами в сумі 40 000
євро, під час розгляду справи не надано.

Посилання на те, що за її особисті кошти
та за кошти відповідача - ОСОБА_3
придбавалась земельна ділянка під
будівництво, спростовується копією
рішення виконавчого комітету
Воскресенської селищної ради
Жовтневого району Миколаївської
області від 26 жовтня 2015року № 114, згідно
якого за заявою ОСОБА_3, їй надано
земельну ділянку із земель запасу
селищної ради, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1 для будівництва житлового
будинку( а.с. 8).

Не можуть бути такими доказами і
накладна на пиломатеріали ( а.с. 104) та
договір про виготовлення проекту
будівлі ( а.с. 98-101), оскільки в
матеріалах справи міститься
будівельний паспорт забудовника на
ім'я ОСОБА_3 з дозволом на виконання
будівельних робіт згідно розробленого
та затвердженого плану ( а.с. 12-15), а
замовлення будівельних матеріалів
може підтверджувати надання допомоги в
будівництві, при умови наявності даних
щодо замовлення цих матеріалів для
будівництва саме спірного будинку,
яких зазначена накладна не містить.

Заява про перерахування грошових
коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 ( а.с.
42-45), на що посилається ОСОБА_6, також не
містить інформації щодо того, на які
цілі перераховувались зазначені суми.
Крім того, сама заява оформлена 5
листопада 2013 року та стосується, окрім
платежу 2007р., також і платежу 2011р., тоді
як право власності на спірний будинок
оформлено у 2009 році.

Інші докази, надані в обґрунтування
позову, стосуються витрат, понесених
після оформлення права власності на
будинок та стосуються оздоблювання
будинку ( а.с. 46-54), в якому також
прописана та має право на проживання
ОСОБА_6 зокрема, придбання побутової
техніки та меблів ( а.с. 10-11).

Згідно ст. 60 ЦПК України, обов'язок
доказування певних обставин лежить на
стороні, яка посилається на них як на
підставу своїх вимог та заперечень.
Недоведеність позову є підставою для
відмови у його задоволенні.

Оскільки третьою особою з самостійними
вимогами ОСОБА_6 не доведено підстави
визнання за нею ? частини будинку, суд
вважає, що позов задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст.213, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
права власності в порядку поділу
спільного майна подружжя по ? частині
житлового будинку літ. К-2,
господарських будівель та споруд, а
також по ? земельної ділянки загальною
площею 0,15га, розташованих за адресою:
АДРЕСА_1 - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна
подружжя визнати:

За ОСОБА_1 право власності на ?
житлового будинку літ. К-2,
господарських будівель та споруд,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1;

За ОСОБА_3 - право власності на ?
житлового будинку літ. К-2,
господарських будівель та споруд,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

В задоволенні позову третьої особи з
самостійними вимогами ОСОБА_6 до ОСОБА_1
та ОСОБА_3 про визнання права власності
на ? житлового будинку, господарських
будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1
та по ? зазначеного будинку за
відповідачами, - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 3441 ( три тисячі
чотириста сорок одна ) грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Жовтневий районний суд
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня проголошення рішення.

Суддя
А.А. Саукова