Справа № 226/6676/12 Провадження №
22-ц/772/666/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Робак С. О.Категорія:
57Доповідач: Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника позивача ОСОБА_2
на рішення Тульчинського районного
суду Вінницької області від 15 січня 2014
року в цивільній справі за позовом

ОСОБА_3 до Тульчинської міської ради
Вінницької області, відділу
Держкомзему у Тульчинському районі
Вінницької області, ОСОБА_4, третя особа
на стороні позивача, яка не заявляє
самостійних позовних вимог на предмет
спору ОСОБА_5 про визнання недійсними
рішень виконавчого комітету,
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку ,-

встановила:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 через
свого представника ОСОБА_2 звернувся в
суд з вищевказаним позовом, в якому
просив визнати недійсним рішення 35
сесії 5 скликання Тульчинської міської
ради № 860 від 23.09.2009 року про надання
дозволу на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки Тульчинської міської ради
ОСОБА_4 за рахунок земель житлової та
громадської забудови на земельну
ділянку площею 0,0024 га. для будівництва
та обслуговування гаража, яка
розташована по АДРЕСА_1 для надання у
власність, визнати недійсним рішення 17
сесії 6 скликання Тульчинської міської
ради № 480 від 17.02.2012 року щодо видачі
державного акту ОСОБА_4 на земельну
ділянку площею 0,0021 га, розташовану в
АДРЕСА_1, призначену для будівництва
індивідуальних гаражів, оскільки
вважає, що вказані рішення суперечать
вимогам земельного законодавства
України, а також просив скасувати
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯМ № 422284, що
виданий на ім'я ОСОБА_4 на підставі
рішення Тульчинської міської ради №480
17 сесії 6 скликання від 17.02.2012 року
площею 0,0021 га, у межах згідно з планом,
яка розташована в АДРЕСА_1, та
призначена для будівництва
індивідуальних гаражів.

Рішенням Тульчинського районного суду
Вінницької області від 15 січня 2014 року
в задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_2 просить скасувати
рішення суду і ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3,
посилаючись на те, що рішення суду
винесено із порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому є незаконним та необґрунтованим.

При цьому вказується на ті ж підстави,
що і в позовній заяві.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення сторін,
які беруть участь у справі та з'явилися
в судове засідання, дослідивши
матеріали справи, прийшла до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням виконавчого комітету
Тульчинської міської ради № 102 від
20.03.1996 року позивачу було надано дозвіл
на тимчасове розміщення тимчасового
збірно-розбірного авто гаража розміром
3х3,9 м. на дворовій території будинку
АДРЕСА_1 і зобов'язано останнього
замовити документи на тимчасове
розміщення авто гаража в Тульчинському
архітектурно-планувальному бюро (а.с.13).

Рішенням 35 сесії 5 скликання
Тульчинської міської ради від 23.06.2009
року надано дозвіл відповідачу ОСОБА_4
на складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею
0,0024 га. для будівництва і
обслуговування гаража, який
розташований в АДРЕСА_1, для надання у
власність.

Рішенням 17 сесії 6 скликання від 17.02.2012
року вирішено питання про видачу
державного акту ОСОБА_4 на вказану
земельну ділянку.

Відмовляючи в задоволенні позову,
районний суд виходив з того, що спірна
земельна ділянка позивачу в тимчасове
користування не виділялась. Йому
надавався лише дозвіл на тимчасове
розміщення тимчасового
збірно-розбірного авто гаража. Право
користування земельною ділянкою у
ОСОБА_3 фактично не виникло, оскільки не
були додержані вимоги ст.ст. 19, 22 ЗК
УРСР, 1990 року з змінами 1992 року, який був
чинним на час виникнення спірних
правовідносин щодо порядку відведення
і оформлення прав на згадану земельну
ділянку.

Судом також встановлено, що проект
відведення ОСОБА_3 не виготовлявся, на
затвердження сесії міськради не
надавався, межі земельної ділянки в
натурі не встановлювались і договір
між ОСОБА_3 та Тульчинською міською
радою на право тимчасового
користування земельною ділянкою на
дворовій території будинку АДРЕСА_1 не
укладався і не реєструвався.

На час винесення рішення 35 сесії 5
скликання Тульчинської міської ради
від 23.06.2009 року спірна земельна ділянка
була вільна від будь-яких забудов, що
підтверджується актом вибору
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування гаража в АДРЕСА_1
громадянином ОСОБА_4, який погоджено зі
всіма районними службами та актом
погодження меж землекористування від 26
травня 2011 року( а.с.68,70). Лише 30.01.2012 року
виходом комісії з питань комунальної
власності та земельних ресурсів
Тульчинської міської ради було
встановлено, що на виділеній ОСОБА_4
земельній ділянці по АДРЕСА_1,
розташований тимчасовий гараж
громадянина ОСОБА_6 в якого документи,
що посвідчують право власності або
право користування земельною ділянкою
відсутні (а.с.72).

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що позивач
не довів ті обставини, на які посилався,
як на підставу своїх позовних вимог,
оскільки спірна земельна ділянка, яка
перебуває у власності міської ради,
будучи вільною, відповідно до
повноважень органів місцевого
самоврядування, визначених ст.122 ЗК
України та порядку ст. 123, 124 ЗК України
могла бути надана громадянам у
власність чи користування. Про що за
заявою співвласника житлового будинку
ОСОБА_4 після виготовлення акту вибору
вільної земельної ділянки під
будівництво та обслуговування авто
гаража на дворовій території житлового
будинку АДРЕСА_1 погодженого всіма
районними службами, рішенням 35 сесії 5
скликання Тульчинської міської ради
від 23.06.2009 року надано дозвіл на
складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею
0,0024 га. для будівництва та
обслуговування гаража, розташованого в
АДРЕСА_1, для надання у власність. В
зв'язку з чим ОСОБА_4 був виготовлений
проект щодо відведення земельної
ділянки, який рішенням 17 сесії 6
скликання Тульчинської міської ради
від 17.02.2012 року був затверджений і
земельна ділянка передана безкоштовно
останньому та виданий державний акт на
право власності на земельну ділянку.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що міський суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання апеляційної скарги на те, що
судом першої інстанції не враховано, що
право власності на землю ОСОБА_7
отримано з порушенням чинного
законодавства, що підтверджується
матеріалами кримінального
провадження, яке перебуває на
розслідуванні СВ Тульчинського РВ УМВС
щодо шахрайства при набутті права на
отримання земельної ділянки та
остаточне рішення по якому не прийнято,
не можуть бути підставою для
скасування правильного по суті і
справедливого рішення, оскільки
відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України лише
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тульчинського районного суду
Вінницької області від 15 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: (підпис)
Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис)
Міхасішин І.В.

(підпис)
ОСОБА_10

«З оригіналом вірно»

Суддя апеляційного суду
Войтко Ю.Б.