АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 2218/4105/11
Провадження № 22-ц/792/298/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С.,
Купельського А.В.,

при
секретарі : Байдичі О.В.

з участю : позивача ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 2218/4105/11 за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Хмельницького міськрайонного суду
від 6 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, їх представників, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом,
вказувала, що з 1987 року перебували з
відповідачем у фактичних шлюбних
відносинах, а 29 серпня 1995 року
Миролюбненською сільською радою
зареєстровано укладений між ними шлюб.
Під час перебування в шлюбі народилась
донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В позовній
заяві позивачка вказувала, що шлюбні
відносини між нею та ОСОБА_3 на даний
час фактично припинені. При цьому
зазначала, що між ними виник спір щодо
поділу спільно набутого майна,
оскільки відповідач відмовився
добровільно поділити спільне майно.
Тому, уточнивши позовні вимоги позивач
просила суд визнати за нею, ОСОБА_1,
право особистої власності на
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, вартістю
335342 грн., визнати за відповідачем
ОСОБА_3 право особистої приватної
власності на будівельні матеріали
використані під час будівництва
житлового будинку АДРЕСА_3 вартістю 281338
грн., стягнути з ОСОБА_3 на її користь 8538
грн. частину коштів витрачених на
оплату праці працівникам з врахуванням
різниці вартості належного їй майна та
реально виділеного, стягнути судові
витрати по справі : 5300 грн. вартість
проведених по справі судових
експертиз, 4000 грн. вартість правової
допомоги та судовий збір. Також просила
визнати без розгляду вимогу про
встановлення факту, що вона, ОСОБА_1,
проживала однією сім'єю з ОСОБА_3 без
шлюбу з 1 грудня 1987 року по 29 серпня 1995
року.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного
суду від 5 грудня 2013 року позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна
подружжя в частині вимоги про
встановлення факту проживання ОСОБА_1
та ОСОБА_3 однією сім'єю без шлюбу з 1
грудня 1987 року по 29 серпня 1995 року, про
поділ автомобіля "Мазда", земельної
ділянки по АДРЕСА_4, земельної ділянки в
товаристві "Турбота" залишено без
розгляду.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 6 грудня 2013
року позов ОСОБА_1
________________________________________________________________________
_______

Головуючий у першій інстанції -
Логінова С.М. провадження №
22-ц/792/298/14

Доповідач - Костенко А.М.

Категорія № 5

задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1
право власності на 1/2 частину
трикімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною вартістю 69,1 кв.м. (загальною
ринковою вартістю 335342 грн.), яка
складається з коридору площею 11,8 кв.м.,
кухні, площею 9,3 м. кв., житлової кімнати,
площею 10,3 м.кв., ванної кімнати, площею
2,7 м.кв., житлової кімнати, площею 12,2
м.кв., житлової кімнати, площею 15,7 м. кв.,
туалету, площею 1,3 м.кв., лоджії, площею
3,4 м. кв., балкону, площею 1 м.кв.,
кладової, площею 0,7 м.кв., кладової,
площею 0,7 м. кв. Визнано за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину будівельних
матеріалів незавершеного будівництвом
житлового будинку АДРЕСА_3, ринкова
вартість якого становить 340465 грн.,
загальною площею 197,6 м.кв., який
складається з І поверху (сходової
клітини, площею 9,6 м.кв., ванної кімнати,
площею 3,8 м. кв., вбиральні площею, 1,8
м.кв., холу, площею 14 м.кв, коридору,
площею 3,1 м. кв., кухні, площею 19, 5 м.кв.,
поточної, площею 5,9 м.кв., коридору,
площею 6,9 м.кв., гаража, площею 24,1 м.кв.);
ІІ поверху (сходової клітини, площею 9,6
м.кв., рожевої кімнати, площею 16,5 м.кв.,
блакитної кімнати, площею 20 м.кв.,
персикової кімнати, площею 15 м.кв., залу,
площею 27,3 м.кв., залу площею 20 м.кв.)

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вважає
вказане судове рішення незаконним,
просить його скасувати, ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального права. Вказує, що суд при
вирішенні спору дав невірну оцінку
доказам, зокрема, не взяв до уваги
показання свідків. Також вважає, що
позивач не надала суду доказів на
підтвердження позовних вимог. Апелянт
вказує, що визнавши за позивачем право
власності на 1/2 частину будівельних
матеріалів незавершеного будівництвом
житлового будинку по АДРЕСА_3 не
врахував, що будинок не введений в
експлуатацію. Суд також не взяв до
уваги положення п. 6 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами статті 376
ЦК України (про правовий режим
самочинного будівництва)", зокрема, що
самочинно збудоване майно не може бути
предметом спору та поділене між
сторонами. На думку апелянта, вирішуючи
спір суд не взяв до уваги, що будівля
знаходиться на земельній ділянці, яка
йому не належить. Також зазначає, що в
рішенні суду невірно вказано ринкову
вартість будинку, а не визначену
будівельно-технічною експертизою
вартість будівельних матеріалів.
Апелянт вказує, що в рішенні не
визначено, які саме будівельні
матеріали визнано за позивачем, а які
за ним. Крім того, на думку апелянта, суд
безпідставно визнав спірну квартиру
спільною сумісною власністю.

Апеляційна скарга ОСОБА_3
підлягає задоволенню частково, а
рішення суду в частині скасуванню з
ухваленням нового рішення слідуючих
підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 309 ЦПК України
визначено, що підставами для зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права. Норми матеріального права
вважаються порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1
та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому
шлюбі з 29 серпня 1995 року по 12 травня 2011
року. Від шлюбу мають дочку - ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матір'ю
ОСОБА_1

19 травня 1994 року Хмельницька ПМК
асоціації «Хмельницькцукор» та мале
підприємство «Ентузіаст» уклало
договір № 4 на дольове будівництво 63-х
квартирного будинку по АДРЕСА_1, за
умовами якого МП «Ентузіаст»
сплачувало аванс від вартості однієї
трьохкімнатної квартири в сумі 485 млн.
крб., а ПМК приймає дольові кошти на
будівництво та зобов'язується передати
МП «Ентузіаст» одну трьохкімнатну
квартиру, площею 68,86 кв.м.

17 червня 1996 року ВАТ
«Хмельницькцукорбуд», МП «Ентузіаст»
та ОСОБА_3 було укладено доповнення до
договору від 19 травня 1994 року на
дольове будівництво 63-х квартирного
будинку по АДРЕСА_1 за умовами якого МП
«Ентузіаст» передає свої права на
дольове будівництво ОСОБА_3 ОСОБА_3
приймає умови договору та
зобов'язується виконувати всі його
пункти. 670 млн. крб., які фактично
сплачені в подальшому зараховуються як
оплачені ОСОБА_3

В цей же день ВАТ
«Хмельницькцукорбуд» та ОСОБА_3 уклали
ще одне доповнення до договору від 19
травня 1994 року на дольове будівництво
63-х квартирного будинку по АДРЕСА_1, за
умовами якого ВАТ
«Хмельницькцукорбуд» приймають
дольові кошти на будівництво квартири
АДРЕСА_1. Сторони узгодили остаточну
вартість квартири № 12 в сумі 567 млн. крб.
Різницю в сплачених сумах і ціні
квартири в розмірі 103 млн. крб. ПМК
зобов'язується перерахувати за
будівельні матеріали для виконання
робіт особистими силами замовника.

7 жовтня 1997 року на підставі
рішення виконавчого комітету
Хмельницької міської ради народних
депутатів № 1717 від 24 липня 1997 року
ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право
особистої власності на квартиру
АДРЕСА_1.

У відповідності до ст. 22 Кодексу
про шлюб та сім'ю України майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування та розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

Згідно ст. ст. 28, 29 Кодекс про шлюб
та сім'ю України в разі поділу майна,
яке є спільною сумісною власністю
подружжя, їх частки визнаються рівними.
Якщо між подружжям не досягнуто згоди
про спосіб поділу спільного майна, то
за позовом подружжя або одного з них
суд може постановити рішення: про поділ
майна в натурі, якщо це можливо без
шкоди для його господарського
призначення; про розподіл речей між
подружжям з урахуванням їх вартості та
частки кожного з подружжя в спільному
майні; про присудження майна в натурі
одному з подружжя, з покладенням на
нього обов'язку компенсувати другому з
подружжя його частку грішми.

При таких конкретних обставинах
суд, з урахуванням вимог статтей
Кодексу про шлюб та сім'ю України,
обґрунтовано визнав спірну квартиру
спільною сумісною власністю подружжя
та визнав за ОСОБА_1 право власності на ?
частини квартири в ідеальній частці.

Доводи апеляційної скарги апелянта з
посиланням на довідку ВАТ
«Хмельницькцукорбуд» про придбання
ним спірної квартири за власні кошти до
укладення шлюбу з позивачкою слід
відхилити.

Вказані доводи апелянта
спростовуються договором від 19 травня
1994 року між Хмельницькою ПМК асоціації
«Хмельницькцукор» та малим
підприємством «Ентузіаст»,
доповненнями до цього договору від 17
червня 1996 року, за якими ОСОБА_3 набув
речових прав, а в послідуючому і право
власності на спірну квартиру під час
перебування в шлюбі з позивачкою за
спільні кошти подружжя, а тому спірна
квартири в розумінні ст. 22 КпШС є
спільною сумісною власністю подружжя.

При цьому колегія суддів критично
оцінює надану відповідачем довідку ВАТ
«Хмельницькцукорбуд» про сплату ним
коштів за квартиру в 1994 році згідно
договору № 12 з будівельною
організацією до укладення шлюбу,
оскільки ніяких підтверджуючих
документів про укладення такого
договору він до суду не подав. На запит
суду ВАТ «Хмельницькцукорбуд»
оригіналів договорів з ОСОБА_3 на
дольову участь в будівництві від 1994
року, бухгалтерських документів щодо
проведення оплати квартири ОСОБА_3 в 1994
році та правових підстав проведення
такої оплати до суду теж не надано, а
було надано лише копії вищевказаних
договорів, укладених між ВАТ
«Хмельницькцукорбуд» та МП
«Ентузіаст». Крім того дана довідка
суперечить наявним в матеріалах справи
договорам, за якими ОСОБА_3 набув речові
права за вказану квартиру та провів
оплату її будівництва в 1996 році вже під
час перебування в шлюбі, що
підтверджується і наданими на запит
суду ВАТ "Хмельницькцукорбуд" копіями
договорів.

Також рішенням Хмельницької
районної ради народних депутатів № 23
від 1 квітня 1994 року ОСОБА_3
було надано земельну ділянку, площею 0650
га на території земель радгоспу ім.
Щорса, товариство «Турбота» з цільовим
призначенням для садівництва, на даний
час адреса : АДРЕСА_3.

Після цього в період з 1994 року по
2010 рік на даній земельній ділянці під
час перебування сторін в шлюбі було
побудовано самочинне будівництво
житлового будинку.

За висновком судової
будівельно-технічної експертизи
ринкова вартість вказаного
незавершеного будівництвом житлового
будинку складає 340465 грн. Вартість
будівельних матеріалів, використаних
під час будівництва цього об'єкту
становить 281338 грн.

У відповідності до ст. ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71
СК України майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні
права на володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Дружина і чоловік мають право на
поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Згідно п. 23 Пленуму Верховного
Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути:
квартири, жилі й садові будинки.

У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 331
Цивільного кодексу України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). До завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Згідно ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Як вбачається з матеріалів справи,
подружжям під час шлюбу було збудовано
самочинне будівництво житлового
будинку по АДРЕСА_3, ринкова вартість
якого як об'єкту незавершеного
будівництва 340465 грн., а вартість
будівельних матеріалів, використаних
під час будівництва 281338 грн.

В своїй позовній заяві позивач як
об'єкт поділу спільного майна подружжя
зазначає будівельні матеріали,
використані під час будівництва,
вартістю 281 338 грн. та саме дане майно у
вигляді вказаних будівельних
матеріалів підлягало поділу між
подружжям в межах позовних вимог
позивача, а не сам об'єкт незавершеного
будівництва, оскільки позовних вимог
про поділ саме об'єкту незавершеного
будівництва позивачем не заявлялось.

Однак, суд першої інстанції
визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину будівельних матеріалів
незавершеного будівництвом житлового
будинку АДРЕСА_3, ринкова вартість
якого становить 340465 грн., загальною
площею 197,6 м.кв., який складається з І
поверху (сходової клітини, площею 9,6
м.кв., ванної кімнати, площею 3,8 м. кв.,
вбиральні площею, 1,8 м.кв., холу, площею 14
м.кв, коридору, площею 3,1 м. кв., кухні,
площею 19, 5 м.кв., поточної, площею 5,9
м.кв., коридору, площею 6,9 м.кв., гаража,
площею 24,1 м.кв.); ІІ поверху (сходової
клітини, площею 9,6 м.кв., рожевої
кімнати, площею 16,5 м.кв., блакитної
кімнати, площею 20 м.кв., персикової
кімнати, площею 15 м.кв., залу, площею 27,3
м.кв., залу площею 20 м.кв.), тобто
фактично суд першої інстанції поділив
не будівельні матеріали, вартістю 281 338
грн. як того просила позивач в позовній
заяві, а незавершений будівництвом
будинок, вартістю 340 465 грн., чим вийшов
за межі позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції
помилково встановив, що вказане
будівництво здійснювалось з дозволу
міської ради на земельній ділянці, яка
була надана відповідачу з цільовим
призначенням для будівництва
житлового будинку за адресою по
АДРЕСА_4, що на думку суду першої
інстанції тотожно адресі АДРЕСА_3, а
тому спільною сумісною власністю є
незавершений будівництвом житловий
будинок АДРЕСА_3 по ціні саме
незавершеного будівництвом житлового
будинку.

Однак, як було встановлено під час
розгляду справи в апеляційному суді на
земельній ділянці, яка була надана
відповідачу з цільовим призначенням
для будівництва житлового будинку за
адресою по АДРЕСА_4 відповідач ніяких
будівельних робіт не здійснював та
продав дану земельну ділянку в 2008 році
іншій особі. А саме на земельній
ділянці по АДРЕСА_3 з цільовим
призначенням для ведення садівництва
було самочинно побудовано житловий
будинок без відповідних дозволів на
проведення будівельних робіт, належно
затвердженого проекту та на земельній
ділянці, яка не була відведена для
будівництва житлового будинку. Тобто
вищезазначений незавершений
будівництвом житловий будинок є
самочинним будівництвом та в силу ст. 376
Цивільного кодексу України не може
бути предметом спільної сумісної
власності подружжя як об'єкт
нерухомості незавершеного
будівництва, а спільною сумісною
власністю подружжя є будівельні
матеріали, використані під час
самочинного будівництва житлового
будинку по АДРЕСА_3, загальною вартістю
281338 грн.

За таких обставин з врахуванням
вищевикладених обставин, позовних
вимог позивача та норм чинного
законодавства колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
в частині визнання за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину будівельних
матеріалів незавершеного будівництвом
житлового будинку АДРЕСА_3, ринкова
вартість якого становить 340465 грн.,
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення в цій частині, а саме
визнання за ОСОБА_1 права власності на ?
частину будівельних матеріалів,
використаних під час будівництва
житлового будинку по АДРЕСА_3,
загальною вартістю 281 338 грн.

Доводи апеляційної скарги, що
вказаний житловий будинок будувався
відповідачем в 1987-1989 роках за власні
кошти до реєстрації шлюбу, а тому не є
спільною сумісною власністю подружжя
з посиланням на пояснення свідків слід
відхилити, оскільки земельна ділянка
на території земель радгоспу ім. Щорса,
товариство «Турбота» з цільовим
призначенням для садівництва, на даний
час адреса : АДРЕСА_3 була надана
відповідачу в 1994 році та будівництво
здійснювалось під час перебування
сторін в шлюбі. При цьому з наданих
самим же відповідачем накладних,
товарних чеків, квитанцій вбачається,
що будівельні матеріали для
будівництва будинку придбавались в
період з 1997 по 2007 роки.

Безпідставними є доводи
апелянта, що суд не визначив
найменування будівельних матеріалів,
які належать кожній із сторін,
оскільки суд визнає право власності в
ідеальній частці, а не проводить поділ
даного майна в натурі.

Не заслуговують на увагу і
твердження апелянта, що вказаний
будинок знаходиться на земельній
ділянці, яка йому не належить та яку він
подарував іншій особі. За договором
дарування від 10 березня 2010 року ОСОБА_3
подарував ОСОБА_7 земельну ділянку,
площею 0,0650 га, яка розташована на
території земель радгоспу ім. Щорса
товариства «Турбота» в м.
Хмельницькому з цільовим призначення
для ведення садівництва, однак
будівництво здійснювалось до
укладення договору дарування за
спільні кошти подружжя під час
перебування сторін в шлюбі.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 6 грудня 2013 року в частині
визнання за ОСОБА_1 права власності на
1/2 частину будівельних матеріалів
незавершеного будівництвом житлового
будинку АДРЕСА_3, ринкова вартість
якого становить 340465 грн., загальною
площею 197,6 м.кв., який складається з І
поверху (сходової клітини, площею 9,6
м.кв., ванної кімнати, площею 3,8 м. кв.,
вбиральні площею, 1,8 м.кв., холу, площею 14
м.кв, коридору, площею 3,1 м. кв., кухні,
площею 19, 5 м.кв., поточної, площею 5,9
м.кв., коридору, площею 6,9 м.кв., гаража,
площею 24,1 м.кв.); ІІ поверху (сходової
клітини, площею 9,6 м.кв., рожевої
кімнати, площею 16,5 м.кв., блакитної
кімнати, площею 20 м.кв., персикової
кімнати, площею 15 м.кв., залу, площею 27,3
м.кв., залу площею 20,5 м.кв.) скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення :

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину будівельних матеріалів,
використаних під час будівництва
житлового будинку по АДРЕСА_3,
загальною вартістю 281 338 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : (підпис)
Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя
А.М. Костенко