АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/236/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27 Колода Л.Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
Скіць М. І. РІШЕННЯ
12 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Скіць М. І. суддів
Охріменко Н. І. , Захарова А. Ф. при
секретарі Рибасюк О.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Придніпровського районного суду
м.Черкаси від 28 листопада 2013 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» (далі-Банк) до ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ОСОБА_8 про звернення стягнення
на предмет іпотеки, -
в с т а н о в и л а :
В березні 2011 року Банк звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_7, ОСОБА_8
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, посилаючись на те, що 13
листопада 2007 року між ПАТ КБ
„ПриватБанк" та ОСОБА_7 був укладений
умов якого остання отримала кредит у
розмірі 208 500 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 15 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 13 листопада 2014 року.
У порушення умов кредитного договору
відповідач свої зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
Станом на 16 лютого 2012 року
заборгованість по договору кредиту
становить 313 537 грн. 59 коп., яка
складається з наступного: 184 236 грн. 94
коп. - заборгованість за кредитом; 73 447
грн. 53 коп. - заборгованість по
процентам за користування кредитом; 55
853 грн. 12 коп. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором.
В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 13.11.2007 р. між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 був укладений договір іпотеки №
надали в іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру загальною площею 52,10 кв.м.,
житловою площею 29,00 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно
належить відповідачам на праві
власності на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 15
листопада 2000 року, виданого органом
приватизації Придніпровського
районного виконавчого комітету.
Відповідно до витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно № 16312441
виданого КП «ЧООБТІ» 17 жовтня 2007 року
вказана квартира зареєстрована в КП
«ЧООБТІ» у реєстровій книзі № 170, номер
запису 43 та в реєстрі прав власності на
нерухоме майно за № 206751167. Обумовлена
сторонами договору іпотеки ціна
предмету іпотеки дорівнює 278 000 грн.
Просили суд в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
розмірі 313 537 грн. 59 коп. звернути
стягнення на квартиру загальною площею
52,10 кв.м., яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1., шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» з укладенням від
імені відповідачів договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру речових
прав власності, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
Виселити відповідачів та інших осіб,
які зареєстровані та/або проживають у
вказаній вище квартирі зі зняттям з
реєстраційного обліку у органі МВС
України, до повноважень якого входять
питання громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб, компетенція
якого поширюється на адресу вказаної
Стягнути з відповідачів судові витрати
по справі.
Рішенням Придніпровського районного
суду м.Черкаси від 28 листопада 2013 року
позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Зокрема зазначає, що при ухваленні
рішення про задоволення позовних вимог
банку місцевий суд фактично видав
довіреність банку на відчуження
квартири із застосуванням процедури
продажу, передбаченої ст. 38 Закону
України «Про іпотеку» та не зазначив
початкової вартості для подальшої
реалізації. Також зазначає, що висновок
суду щодо виселення мешканців з
квартири є передчасним оскільки банком
не була дотримана процедура письмового
попередження іпотекодавців про
добровільне звільнення житла.

Крім того вказує, що при вирішення
питання про стягнення судових витрат
суд не врахував наявність у неї
інвалідності.

Заслухавши суддю-доповідача і
ураховуючи, що сторони по справі,
будучи належним чином повідомленими
про час і місце судового розгляду в
засідання не з'явились повторно,
вивчивши матеріали справи та надані
сторонами докази, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених вимог
в суді першої інстанції і при
апеляційному розгляді, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення лише в
частині розподілу судових витрат, а в
решті скарга підлягає до відхилення з
наступних підстав.

Так згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення загалом відповідає.

Відповідно до вимог ст. ст. 526 та 530 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору і в
установлений строк.

Крім того, згідно ст. 610 ЦК України
передбачено, що порушення зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 575 ЦК України визначено, що
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

У ч. 1 ст. 589 ЦКУ встановлено, що у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Ч. ч. 1, 2 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку»
передбачено, що у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі розпочати звернення стягнення
на предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Відповідно до умов ст. 39 ЗУ «Про
іпотеку» передбачено, що в разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначається спосіб реалізації
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
Закону.

Стаття 38 ЗУ «Про іпотеку» встановлює
наступну процедуру продажу предмету
іпотеки шляхом продажу
іпотекодержателем предмета іпотеки
будь-якій особі-покупцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку»,
яка кореспондується із ст. 39 ЗУ «Про
іпотеку» право іпотекодержатель на
продаж предмета іпотеки будь-якій
особі-покупцеві може бути передбачено
(надано) рішенням суду.

Таким чином, ст.ст. 33, 38, 39 ЗУ «Про
іпотеку» надають право
іпотекодержатель одержати задоволення
своїх вимог за рахунок предмета
іпотеки на підставі рішення суду в
якому буде зазначено один із способів
реалізації, а саме: продаж
іпотекодержателем предмета іпотеки
будь-якій особі-покупцеві.

Вищезазначеним нормам ЗУ «Про іпотеку»
відповідають положення, передбачені
ст. 41 ЗУ «Про іпотеку», відповідно до
яких реалізація предмета іпотеки, на
який звертається стягнення за рішенням
суду, проводиться якщо інше не
передбачено рішенням суду, шляхом
продажу на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження,
передбаченої ЗУ «Про виконавче
провадження» з дотриманням вимог цього
Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» звернення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
в порядку, встановленому законом.

У ч.ч. 2 і 3 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» законодавець установлює
певний порядок дії банку: після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.
Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК
України. Вимога про добровільне
звільнення житлового приміщення може
бути направлена разом з вимогою,
передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України
«Про іпотеку».

З матеріалів справи вбачається, що 13
листопада 2007 року між ПАТ КБ
„ПриватБанк" та ОСОБА_7 був укладений
кредитний договір № CSIPGІ, згідно
умов якого остання отримала кредит у
розмірі 208 500 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 15 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 13 листопада 2014 року ( а.с.
21-25).

З метою забезпечення виконання
зобов'язання позичальника щодо
погашення кредиту 13.11.2007 р. між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_7, ОСОБА_7, ОСОБА_8
був укладений договір іпотеки №
CSIPGІ, згідно з якими відповідачі
надали в іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру загальною площею 52,10 кв.м.,
житловою площею 29,00 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.
16-20).

Предмет іпотеки належить
іпотекодавцям на праві власності на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 15 листопада 2000 року,
виданого органом приватизації
Придніпровського районного
виконавчого комітету (а.с. 33).

Відповідно до витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно № 16312441
виданого КП «ЧООБТІ» 17 жовтня 2007 року
вказана квартира зареєстрована в КП
«ЧООБТІ» у реєстровій книзі № 170, номер
запису 43 та в реєстрі прав власності на
нерухоме майно за № 206751167 (а.с. 37).

Відповідно до п.1.3 договору іпотеки,
заставна вартість предмета іпотеки
визначається сторонами у сумі 278 000 грн.
( а.с. 16).

Позичальник ОСОБА_7 умови кредитного
договору належним чином не виконує, про
що неодноразово повідомлялася, в тому
числі й шляхом надсилання вимоги про
виконання зобов'язань згідно умов
кредитного договору, у зв'язку з чим
станом на 16 лютого 2012 року
заборгованість по договору кредиту
становить 313 537 грн. 59 коп., яка
складається з наступного: 184 236 грн. 94
коп. - заборгованість за кредитом; 73 447
грн. 53 коп. - заборгованість по
процентам за користування кредитом; 55
853 грн. 12 коп. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у постанові від 30 березня 2012 року
№ 5 «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 9 , ст. 109
ЖК України, ст.ст. 39-40 Закону України
«Про іпотеку» виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Таким чином колегія суддів вважає, що
висновок місцевого суду про
задоволення позовної вимоги про
звернення стягнення на предмет іпотеки
ґрунтуються на приписах чинного
законодавства, оскільки боржником
ОСОБА_7 не були виконані зобов'язання за
кредитним договором, а вибір способу
захисту порушеного права належить
позивачу чи то шляхом стягнення
заборгованості за кредитом, чи шляхом
звернення на предмет іпотеки.

Отже, колегія суддів вважає, що банком
перед звернення до суду з даним позовом
дотримані вимоги приписів ст. 35 ЗУ «Про
іпотеку» і доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує те,
що в матеріалах справи міститься лист -
вимога від 17.02.2012 року з реєстром
відправки поштових повідомлень
адресований відповідачам про
необхідність виконання зобов'язань за
укладеними угодами та з вимогою про
виселення (а.с. 46-51).

Зважаючи на викладеного вище, та з
правового аналізу вищезазначених
приписів чинного законодавства та
роз»яснень, що містяться в Постанові
Пленуму Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року колегія суддів
вважає, що висновок місцевого суду про
виселення відповідачів із займаного
ними житлового приміщення без надання
іншого жилого приміщення на підставі
рішення суду також є обґрунтованими і
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Щодо доводів апеляційної скарги
стосовно неправомірного стягнення з
ОСОБА_7, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 судового збору
в сумі 3441 грн. на користь банку в
солідарному порядку, колегія суддів
вважає, що вони заслуговують на увагу і
відповідно рішення суду в цій частині
підлягає до скасування з ухваленням
нового рішення в частині відшкодування
судових витрат.

Дійсно ОСОБА_7 має інвалідність 2-ї
групи загального захворювання, що
підтверджується копією посвідчення (
а.с. 166) і відповідно законом вона
звільнена від оплати судових витрат.

Колегія суддів вважає, що у
відповідності з положеннями ст. 88 ЦПК
України судові витрати по сплаті
судового збору належить стягнути з
ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в сумі 3441 грн. в рівних
частках з кожного, тобто по 1720 грн. 50
коп. з кожного.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 218 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Придніпровського районного
суду м.Черкаси від 28 листопада 2013 року
по даній справі змінити.

Скасувати рішення в частині вирішення
питання щодо судових витрат і ухвалити
в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» судові
витрати по оплаті судового збору в сумі
3441 гривень в рівних частках з кожного,
тобто по 1720 гривень 50 копійок з кожного.

В решті рішення Придніпровського
районного суду м.Черкаси від 28
листопада 2013 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 про звернення
стягнення на предмет іпотеки -
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно
з моменту проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення

Головуючий :

Судді :