Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/157/14
Головуючий у 1 інстанції: Калюжна В.В.
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючий Бондар М.С.

Судді Кримська О.М.,

Подліянова Г.С.

При секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 05 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення грошових коштів та
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулася
до суду із зазначеним позовом, який
обґрунтовувала тим, що у кінці липня
позивач разом із своїм сином ОСОБА_5
видали на ім'я відповідача довіреності
на приватизацію та на продаж квартири
АДРЕСА_1. Після чого відповідач продав
квартиру за 264 000 грн., що еквівалентно 33
000 доларів США. Після придбання житла
позивачу та її сину, відповідач не
повернув їй гроші, отримані від продажу
її частки квартири у сумі 61 040 грн..
Зазначену суму позивач просила суд
стягнути з ОСОБА_4, а також моральну
шкоду в сумі 50 000 грн..

В подальшому позивачка уточнила
позовні вимоги та просила суд стягнути
з відповідача 76 552 грн. - суму
неповернутих грошових коштів,
отриманих від продажу належної
позивачу частки квартири та моральну
шкоду.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 05
листопада 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково
з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
обов'язок передачі грошових коштів на
відповідача не покладався, позивачем
не доведено факт укладання між
сторонами договору доручення, між
сторонами існувала лише наявність
правовідносин представництва, а
довіреність, якою ОСОБА_3 уповноважила
ОСОБА_4 вчинити певні дії, не має ознак
договору доручення.

Проте погодитися з такими
висновками суду першої інстанції не
можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони (
довірителя) певні юридичні дії. У
договорі доручення або у виданій на
підставі договору довіреності мають
бути чітко визначені юридичні дії, які
належить вчинити повіреному.

Згідно ст. 1003 ЦК України у договорі
доручення або у виданій на підставі
договору довіреності мають бути чітко
визначені юридичні дії, які належать
вчинити повіреному. Дії, які належить
вчинити повіреному, мають бути
правомірними, конкретними та
здійсненими.

Відповідно до ст. 1006 ЦК України
повірений зобов'язаний: повідомляти
довірителеві на його вимогу всі
відомості про хід виконання його
доручення; після виконання доручення
або в разі припинення договору
доручення до його виконання негайно
повернути довірителеві довіреність,
строк якої не закінчився, і надати звіт
про виконання доручення та виправдні
документи, якщо це вимагається за
умовами договору та характером
доручення; негайно передати
довірителеві все одержане у зв'язку з
виконанням доручення.

Встановлено, що 10 липня 2012 року., ОСОБА_3,
на виконання укладеного усно з
представником договору-доручення, на
підставі нотаріально посвідченої
довіреності довірила ОСОБА_4
представляти її інтереси у всіх
установах, підприємствах та
організаціях , ТОВ «Запорізьке БТІ»,
органах нотаріату, органа виконавчого
влади та місцевого самоврядування, з
питань приватизації на її ім'я квартиру
АДРЕСА_1 підготувати всі необхідні
документи для продажу та продати
належну їй на праві приватної
власності частку зазначеної квартири,
бути її представником з усіх питань,
пов'язаних із оформленням договору
купівлі-продажу.

Для чого відповідачу надано, зокрема,
визначати продажну ціну та інші
істотні умови продажу,згідно
попередніх домовленостей,одержувати
належні їй від продажу гроші,
сплачувати належні платежі у разі, якщо
вини визначені умовами договору.
Довіреність видана строком на три роки
без права передоручення ( а.с.70)

Аналогічну довіреність видав ОСОБА_5
на ім'я ОСОБА_4 ( а.с.71)

ОСОБА_4, діючи на підставі вище
зазначених довіреностей, від імені
ОСОБА_5 та ОСОБА_3, 22 серпня 2012 року уклав
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1

Продаж зазначеного нерухомого майна за
домовленістю сторін проведений у сумі
199 825 грн., вказану сума є еквівалентом
25000 доларів США . Розрахунок за продане
майно проведений у розстрочку ( а.с.35-36)

Згідно договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 19 вересня 2012 року
ОСОБА_4, діючи як представник ОСОБА_6
продав вказану квартиру за 25000 грн.
ОСОБА_3 (а.с. 37-39).

Встановлено, що після укладення
договору купівлі-продажу та сплати в
зв'язку з цим комунальних послуг по
квартирі, відповідач частинами
повертав грошові кошти позивачу, що
підтверджується розписками та
квитанціями (а.с. 40-44, 50-51, 107-109).

Відповідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
визначено, що обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

З мотивів, викладених вище,
колегія суддів вважає, що між
сторонами виник спір про повернення
коштів, який базується виключно на
правовідносинах, що випливають з
договору між довірителем (позивачем) і
повіреним (відповідачем).

Враховуючи які саме зобов'язання
несе повірений за договором доручення
(ст. 1000 ЦК України), оцінюючи суть та
істотні умови цього договору,
урахувавши при цьому, що відповідачем
жодних доказів у підтвердження того, що
грошові кошти були ним передані
позивачу у повному обсязі не надано, а
тому судова колегія приходить до
висновку, про часткове задоволення
позовних вимог.

Отже, суд першої інстанції
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, дійшов невірного висновку про
те, що довіреність, якою позивачка
уповноважила відповідача вчинити
певні дії, не має ознак договору
доручення, а тому вирішення спору з
урахуванням ст.ст. 1000, 1006 ЦК України є
помилковим.

У судовому засіданні суд
апеляційної інстанції відповідач
ОСОБА_4 підтвердив той факт, що грошові
кошти позивачу передавались у розмірі,
який зазначений у розписках, що
містяться у матеріалах справи.

Будь-яких належних доказів щодо
сплати інших видів платежів відповідач
не надав та пояснив про відсутність
таких доказів.

Твердження позивач про те, що
продаж квартири АДРЕСА_1 здійснено за
ціною еквівалентною 33 500 доларам США, не
приймається апеляційним судом,
оскільки договір купівлі-продажу
названої квартири в частині зазначення
ціни продажу не визнано недійсним, та
не спростовано належними та
допустимими доказами у розумінні ст..
ст.. 57, 58 ЦПК України, а тому суд виходить
із ціни вказаної у договорі.

Вирішуючи спір стосовно розміру
неповернутих грошових коштів, колегія
суддів виходить з наступного.

Відповідно до розписок та змісту
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 19 вересня 2012 року, яка
придбана за ціною 25 000 грн., позивачка
отримала від відповідача: 8000 грн. +2550
грн. + 8130 грн. +7300 грн. + 9100 грн. ( 18200 грн./2 -
половина від сплаченої відповідачем
заборгованості за комунальні послуги
по квартирі АДРЕСА_1 ) + 25000 грн. (
вартість квартири у м. Марганці) =60080
грн.

Вартість ? частки, яка належала
позивачці у квартирі АДРЕСА_1 складає -
99 912 грн. 50 коп. ( 199 825 грн. / 2)

Вираховуючи вищеназвану суми із
вартості належної позивачці частки,
недоотримана частина коштів складає - 39
832 грн. ( 99 912, 50 грн. - 60 080 грн.)

Відповідачем не надано суду
доказу передачі позивачці грошової
суми у повному розмірі, яку він отримав
за договором купівлі-продажу від 22
серпня 2012 року, тому апеляційний суд
вважає, що сума 39 832 грн. підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивачки у судовому порядку.

На виконання вимог ст.. 10 ЦПК
України, судом апеляційної інстанції ,
відповідачу запропоновано надати
докази на підтвердження своїх
необхідних витрат, пов'язаних з
виконання дій, визначених дорученням.

Проте, відповідач ОСОБА_4 пояснив,
що такі докази у нього відсутні, а також
розмір та вид таких витрат не може
довести суду. Жодних клопотань суду
щодо неможливості отримання таких
доказів не заявив.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, колегія суддів
виходить з того, що договірними
правовідносинами не передбачено
стягнення моральної шкоди.

Виходячи з вимог змагальності сторін,
обов'язків доказування і подання
доказів, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції ухвалено
з порушенням норм процесуального та
матеріального права, а тому підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог.

Згідно ст.. 88 ЦПК України з відповідача
у дохід держави підлягає стягненню
судовий збір у розмірі - 398грн.32 коп. ( 1%
від 39 832 грн. 50 коп. )

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2013
року у цій справі скасувати та ухвалити
нове рішення наступного змісту:

«Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
кошти у розмірі 39 832 грн. 50 коп.

У задоволенні позовних вимог про
стягнення моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір у дохід
держави у розмірі - 398 грн. 32 коп.»

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: