Провадження № 22-ц/779/202/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Малєєва А.Ю.,
Шишка А.І.

секретаря Яковин М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ПАТ «Івано-Франківський лісокомбінат»
про розірвання договору постачання та
стягнення грошових коштів, за
апеляційною скаргою ПАТ
«Івано-Франківський лісокомбінат» на
рішення Івано-Франківського міського
суду від 04 грудня 2013 року та на ухвалу
Івано-Франківського міського суду від
12 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 04 грудня 2013 року задоволено
позов ОСОБА_2

Розірвано договір постачання від 05
квітня 2007 року укладеним між ВАТ
«Івано-Франківський лісокомбінат» в
особі голови правління Шевчука
Володимира Антоновича та ОСОБА_2.

Стягнуто з ПАТ «Івано-Франківський
лісокомбінат» в користь ОСОБА_2 799 068
грн. 12 коп. грошових коштів за договором
постачання від 05.04.2007 року та 3441 грн.
витрат по оплаті судового збору.

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду від 12 грудня 2013 року внесено
виправлення в абзац 3 резолютивної
частини рішення та вказано про
стягнення з ПАТ «Івано-Франківський
лісокомбінат» в користь ОСОБА_2 795 627
грн. 28 коп. грошових коштів за договором
постачання від 05.04.2007 року та 3441 грн.
витрат по оплаті судового збору.

На дані рішення та ухвалу суду ПАТ
«Івано-Франківський лісокомбінат»
подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт вказав що судом порушено
вимоги ч.4 ст. 267 ЦК України, згідно якої
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у
позові.

Позивач не звертався до суду з заявою
про наявність поважних причин
пропуску позовної давності. Натомість
суд першої інстанції у рішенні не надав
жодної правової оцінки заяві
відповідача про застосування позовної
давності та жодним чином не
досліджував наявність поважних причин
пропуску позовної давності та не
вказував про їх наявність чи
відсутність у рішенні.

Жоден лист позивача, лист-замовлення чи
лист-вимога не мають підтвердження про
направлення їх відповідачу. Таким
чином, вважає апелянт, обов»язок
відповідача на повернення коштів так і
не наступав, бо ніхто йому не
пред»являв таких вимог.

Поданий позивачем письмовий доказ -
квитанція до прибуткового касового
ордеру від 05.04.2007 року не відповідає
вимогам законодавства та не може
свідчити про факт передачі грошових
коштів від ОСОБА_2 - ВАТ
«Івано-Франківський лісокомбінат».

Керівник відповідача не уповноважував
жодного працівника підписувати
квитанції до прибуткових касових
ордерів. Тільки головний бухгалтер
підприємства мав право підпису таких
квитанцій.

На квитанції поданій позивачем
відсутній підпис головного бухгалтера.

Суд не дав належної правової оцінки
поданим відповідачем копіям сторінок
із касових книг підприємства, які
спростовують факт надходження коштів
на підприємство 05.04.2007 року.

На думку апелянта, суд необґрунтовано
відмовив у задоволенні його клопотання
про призначення економічної
експертизи.

Посилаючись на зазначені обставини
апелянт просив рішення та ухвалу суду
скасувати та постановити нове рішення
про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_2

В судовому засіданні апеляційного суду
представник апелянта Комаришин Н.С.
підтримала доводи апеляційної скарги з
наведених в ній мотивів.

Представник позивача ОСОБА_5
заперечила доводи апеляційної скарги
посилаючись на обґрунтованість
висновків суду першої інстанції.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Постановляючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив із того, що відповідач ВАТ
«Івано-Франківський лісокомбінат» не
виконав взяті на себе зобов»язання за
договором постачання, укладеним 05.04.2007
року з ОСОБА_2, а тому зобов»язаний
повернути грошові кошти отримані за
вказаним договором з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення та три проценти від
простроченої суми.

Однак із таким висновком суду
погодитись не можна з наступних
підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 в липні 2013 року пред»явив позов
до ПАТ «Івано-Франківський
лісокомбінат» про розірвання
договору постачання, укладеного між
ним та ВАТ «Івано-Франківський
лісокомбінат» 05 квітня 2007 року, згідно
якого відповідач зобов»язаний був
поставити, а позивач прийняти й
оплатити 285 куб. метрів пиломатеріалів
хвойних, загальною вартістю 580 000 грн.

Позвач свої вимоги мотивував тим що
відповідно до умов укладеного договору
він вніс до каси відповідача 606 000 грн., а
решта вартості продукції у розмірі 366 000
ним була сплачена 12.06.2007 року, а всього
сплачено 972 грн.

Оскільки відповідач не здійснив
поставку товару, позивач звернувся з
позовом про розірвання договору
постачання та стягнення грошових
коштів в сумі 1230958 грн. 27 коп., що
складається з 972000 грн. передоплати, 100110
грн. 78 коп. нарахованої інфляції, 82686
грн. 49 коп.- три проценти річних, 72720 грн.
штрафні санкції, 3441 грн. судового збору.

На підтвердження своїх вимог позивач
подав письмові докази, а саме копію
договору постачання б/н від 05.04.2007 року
та копії квитанцій до прибуткового
касового ордера від 05.04.2007 року про
оплату 606000 грн. (а.с.8) та від 12.06.2013 р. про
оплату 366000 грн. (а.с.13).

08.11.2013 року позивач подав уточнення до
позовної заяви та просив розірвати
договір постачання від 05.04.2007 року та
стягнути з ВАТ «Івано-Франківський
лісокомбінат» 799068 грн. 28 коп., з яких 606000
грн. передоплати, 57735 грн. 18 коп.
нарахованої інфляції, 59172 грн. 10 коп. -
три проценти річних, 72720 грн. штрафні
санкції та 3441 грн. судового збору.

Відповідно до положень ст.ст.10, 59, 60 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до положень ч.1,2 ст. 172 ЦК
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно представленої копії договору
постачання (належним чином не
завіреної) вбачаться, що 05.04.2007 року між
ВАТ «Івано-Франківський лісокомбінат»
в особі голови правління Шевчука
Володимира Антоновича та ОСОБА_2
укладено договір, згідно якого ВАТ
«Івано-Франківський лісокомбінат»
зобов»язаний поставити, а ОСОБА_2
прийняти й оплатити 285 куб. метрів
пиломатеріалів хвойних, загальною
вартістю 580 000 грн. На зазначеній копії
договору відсутня печатка
підприємства.

На підтвердження виконання умов
укладеного договору позивач
посилається на копію квитанції до
прибуткового касового ордера про
оплату ним 606000 грн. Однак, дана
квитанція не містить даних на
виконання якого саме договору
зазначена сума внесена. Не зважаючи на
те, що згідно доводів позивача як
укладення договору постачання, так і
внесення коштів ним здійснено в один
день 05.04.2007 року, однак позивач вніс в
касу підприємства 606000 грн., а не 580000 грн.
- загальну вартість на поставку товару
- пиломатеріалів хвойних за умовами
договору.

Згідно записів у касових книгах ПАТ
«Івано-Франківський лісокомбінат»
дані про отримання готівки від ОСОБА_2
05.04.2007 року, 12.06.2007 року та 12.07.2013 року
відсутні (а.с.55-58).

Зазначені обставини підтверджені
також висновком Аудиторського звіту
«ІФ-аудит» №01-4 від 11.11.2013 року, щодо
перевірки руху готівкових коштів у
касі ПАТ «Івано-Франківський
лісокомбінат», з якого вбачається, що
оприбуткування готівкових коштів у
касі товариства від ОСОБА_2 у вказаний
період не відображено.(а.с. 108-111).

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_6, головний бухгалтер
підприємства ствердила, що про спірний
договір постачання їй нічого не відомо,
така форма квитанцій до прибуткового
касового ордера на підприємстві не
використовувалась, підпис на
квитанції нею не вчинявся.

Що стосується квитанції до
прибуткового касового ордера від
12.06.2013 року про внесення позивачем 366000
грн. в касу товариства, то представник
позивача в засіданні апеляційного
суду фактично заперечила здійснення
такої оплати.

Не можуть бути прийняті до уваги як
належні письмові докази
лист-замовлення на поставку
пиломатеріалів хвойних порід від 10.04.2007
року та лист-вимога про розірвання
договору від 18.07.2010 року, оскільки
позивачем не представлено доказів про
їх надіслання ПАТ «Івано-Франківський
лісокомбінат», крім того, за змістом
листа замовлення датованого 10.04.2007
року - позивач посилався фактично на
майбутнє здійснення ним передоплати в
сумі 366000 грн. - 12.06.2007 року, а сама
квитанція до прибуткового касового
ордера датована 12.06.2013 року.

За наведених обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що позивач не
представив належних доказів укладення
договору постачання 05.04.2007 року та
внесення ним коштів на його виконання,
а відтак немає підстав для розірвання
договору постачання та стягнення з
ПАТ «Івано-Франківський лісокомбінат»
грошових коштів.

У зв»язку з наведеним, колегія суддів
приходить до висновку про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ
«Івано-Франківський лісокомбінат»
задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 04 грудня 2013 року та ухвалу
Івано-Франківського міського суду від
12 грудня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ПАТ
«Івано-Франківський лісокомбінат» про
розірвання договору постачання та
стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча:
Пнівчук О.В.

Судді:
Малєєв А.Ю.

Шишко А.І.