АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/509/2014
інстанції: Гордимов А.В.
Доповідач: Капітан І.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року лютого місяця 19 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Капітан
І.А.Суддів:Колісниченка А.Г.
Вадзінського П.О.При секретарі:Грицак
А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» на рішення Дніпровського
районного суду м. Херсона від 13 грудня
2013 року в справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Служба у
справах дітей Дніпровської у місті
Херсоні ради, Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна», приватний нотаріус
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 про визнання договору
купівлі-продажу частково недійсним та
визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя
особа - Служба у справах дітей
Дніпровської районної у місті Херсоні
ради про визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу житлового
будинку з надвірними будівлями та
спорудами у АДРЕСА_1, укладеного 26
серпня 2005 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9,
посвідченого 26 серпня 2005 року
приватним нотаріусом Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
та зареєстрованого за реєстровим №3403 в
частині особи покупця, визнати його
покупцем майна перевівши на нього всі
права та обов'язки за договором, внести
відповідні зміни до запису про право
власності в Державному реєстрі речових
прав, а також визнати за ним право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_5 посилався на те, що при купівлі
вищезазначеного житлового будинку
його батьки, які є відповідачами по
справі, використали грошові кошти, що
раніше були подаровані членами родини
з метою придбання житла саме для нього,
проте за змістом договору покупцем
безпідставно вказано його законного
представника.

Ухвалою від 29 листопада 2013 року до
участі у справі в якості третьої особи
на стороні відповідача залучено
приватного нотаріуса Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_8

Ухвалою від 03 грудня 2013 року до участі у
справі в якості третьої особи на
стороні відповідача залучено
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» (далі - Товариство).

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 13 грудня 2013 року позов
задоволено.

В апеляційній скарзі Товариство,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати і ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Письмових заперечень на скаргу до
апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що житловий
будинок придбано за грошові кошти
позивача і саме для нього, а
відповідачами позов визнано в цілому.

Проте такого висновку суд дійшов з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що відповідно до
п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, є підставою для
скасування рішення і ухвалення по
справі нового рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6
є батьками позивача - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.23).

26 серпня 2005 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9
було укладено договір купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрований в державному реєстрі
прав власності на нерухоме майно 29
серпня 2005 року за №11850000 (а.с.6-7,8).

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зареєстровані та
проживають за адресою АДРЕСА_1 (а.с.10-14).

Згідно ксерокопії розписки від 16 липня
2005 року ОСОБА_7 і ОСОБА_6 отримали від
ОСОБА_10 10 000,00 доларів США, подаровані
ОСОБА_5, зобов'язуються використати в
його інтересах для придбання житла
(а.с.9).

Згідно іпотечних договорів №PCL-0AD/325/2007
від 06 серпня 2007 року та №PCL-0AD/325/2009 від 18
лютого 2009 року, укладених між ЗАТ «ОТП
Банк», право вимоги після якого
отримало Товариство, та ОСОБА_6,
житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну
ділянку за вказаною адресою було
передано в іпотеку в якості
забезпечення кредитного договору №
МL-0AD/251/2007, укладеного 03 серпня 2007 року
між банком та ОСОБА_7 (а.с.34-38, 39-43, 44-46).

Відповідачами по справі позов визнано
повністю.

Звертаючись до суду з даним позовом
ОСОБА_5 посилався на застосування ст.217
ЦК України та зазначав, що за договором
купівлі-продажу житлового будинку
дійсним покупцем є саме він, оскільки
нерухоме майно придбавалося за
виділені йому кошти та саме для нього

Відповідно до ст.41 Конституції
України, кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом і є
непорушним.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України закріплено, що
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, в тому числі і право
на власність, є договори та інші
правочини.

Згідно з положеннями ч.ч.1,3 ст.215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Тобто вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним може бути заявлена
як однією зі сторін правочину, так і
іншою заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

За змістом ст.235 ЦК України, якщо при
вирішенні позову про визнання договору
купівлі-продажу недійсним з підстав, що
насправді покупцем є інша особа, суд
встановить, що фактично майно було
придбане за її кошти і для неї та якщо
інших підстав для визнання даної угоди
недійсною немає, то вказаний договір
відповідно до ст.ст.235, 217 ЦК України
визнається недійсним лише в частині, що
стосується покупця, і покупцем за цим
договором визнається особа, за рахунок
коштів якої і для якої фактично
укладався цей договір.

Згідно ч.2 ст.218 ЦК України заперечення
однією із сторін факту вчинення
правочину або оспорювання окремих його
частин може доводитися письмовими
доказами, засобами аудіо -, відеозапису
та іншими доказами. Рішення не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Наполягаючи на задоволенні позову,
ОСОБА_5 вказував на те, що спірний
будинок був придбаний саме для нього та
за кошти, які 16 липня 2005 року були йому
подаровані ОСОБА_10 у розмірі 10 000,00
доларів США та отримані його батьками з
метою придбання житла.

Визнання відповідачами обставин, на
які посилався ОСОБА_5, стосовно
недійсності оспорюваного правочину в
частині покупця, судом першої
інстанції, в порушення ч.4 ст.174 ЦПК
України, належної оцінки надано не було
та не враховано, що таке визнання
порушує права Товариства як
іпотекодержателя. Відповідної ухвали з
цього приводу судом першої інстанції
постановлено не було.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Посилання ОСОБА_5 на розписку, видану
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 16 липня 2005 року, не
можна вважати належним доказом у
справі, оскільки вона не підтверджує
факт надання належних позивачу коштів
на придбання житлового будинку, а лише
констатує той факт, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6
взяли на себе зобов'язання за
дорученням ОСОБА_10 придбати для
позивача житло, а не придбати спірний
житловий будинок за цивільно -
правовою угодою, яка оспорюється в
частині покупця.

Крім того, вимога позивача про визнання
недійсним договору в частині особи
покупця суперечить вимогам п. 40
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
в редакції, чинній на час укладення
договору, в якому зазначено, що
правочини за малолітніх, які не досягли
14 років, а також від імені фізичних
осіб, визнаних у судовому порядку
недієздатними, вчиняють батьки
(усиновлювачі) або опікуни.

На підставі викладеного
та зважаючи на те, що вимоги ОСОБА_5 щодо
дійсного покупця за договором
купівлі-продажу є недоведеними та
необґрунтованими, спростовуються
змістом самого договору, який укладено
у відповідності з чинним
законодавством та волевиявленням
сторін, колегія суддів приходить до
висновку, що суд першої інстанції
помилково вважав ці обставини
встановленими, у зв'язку з чим рішення
суду в силу ст. 309 ЦПК України
необхідно скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

.

Керуючись ст.ст.203,215,217,218,235 ЦК України,
ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 13 грудня 2013 року
скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Служба у
справах дітей Дніпровської у місті
Херсоні ради, Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна», приватний нотаріус
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 про визнання договору
купівлі-продажу частково недійсним та
визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді