Справа № 598/1307/13-ц
провадження № 2/598/7/2014
РІШЕННЯ

іменем України

"20" лютого 2014 р.
Збаразький районний суд

Тернопільської області в складі :

головуючого судді Олещука
Б.Т.

при секретарі Демчук О.М.

з участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Збаражі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів на утримання
дитини, коштів на утримання дружини,-

встановив:

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів на утримання
дитини, коштів на утримання дружини.
Свої вимоги позивачка мотивує тим, що
вона перебуває в шлюбі з відповідачем з
23 вересня 2010 року, у шлюбі народилася
донька, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Протягом
спільного життя у сторін почали
виникати суперечки і сварки. На даний
час подружжя разом не проживає та
шлюбних стосунків не підтримує.
Позивачка на даний час знаходиться у
відпустці по догляду за дитиною,
перебуває у скрутному майновому
становищі, донька перебуває на її
утриманні і потребує матеріальної
допомоги, а відповідач не надає
матеріального утримання в
добровільному порядку. А тому
позивачка просила розірвати шлюбу між
сторонами зареєстрований 23 вересня 2010
року відділом реєстрації цивільного
стану Збаразького районного
управління юстиції Тернопільської
області, актовий запис №108, стягнути з
ОСОБА_2 в її користь аліментів на
утримання доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
в розмірі половини усіх видів доходів
відповідача, але не менше 30 відсотків
встановленого законом прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку,
щомісячно, і до досягнення дитиною
повноліття, а також стягнути аліменти
на її утримання, в розмірі 500 гривень
щомісячно до досягнення дитиною
трирічного віку.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
збільшила позовні вимоги та просила
крім зазначеного стягнути з
відповідача в її користь 1500 грн.
наданої юридичної допомоги. Решту
позовних вимог позивачка підтримала
повністю і просила позов задовольнити,
посилаючись на ті ж обставини.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов визнав частково, не заперечив
щодо розірвання шлюбу та стягнення
аліментів на утримання доньки, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в
розмірі 350 грн. щомісячно. В решті
позовних вимог просив відмовити,
пояснивши, що можливості сплачувати
аліменти на утримання дружини він не
має, у нього скрутне майнове становище,
в даний час не працює, простійного
доходу не має.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
справи та проаналізувавши здобуті в
судовому засіданні докази, суд вважає,
що позов підлягає до задоволення
частково з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що шлюб між
сторонами зареєстрований 23 вересня 2010
року відділом реєстрації цивільного
стану Збаразького районного
управління юстиції Тернопільської
області, актовий запис №108 (а.с.3).

Батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
позивачка - ОСОБА_1 та відповідач -
ОСОБА_2, що стверджується свідоцтвом
про народження, виданим 12 квітня 2012
року серії НОМЕР_1 відділом реєстрації
актів цивільного стану Збаразького
районного управління юстиції
Тернопільської області (а.с.7).

Відповідно до вимог ст.111 СК України суд
вживав заходів щодо примирення
подружжя.

Сторони втратили повагу одна до одного
як подружжя і їх подальше спільне життя
і збереження шлюбу суперечить їхнім
інтересам.

Відповідно ч.2 ст.104 СК України шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання.

Згідно ст.109 СК України шлюб
розривається судом, якщо буде
встановлено, що заява про розірвання
шлюбу відповідає дійсній волі дружини
та чоловіка і що після розірвання шлюбу
не будуть порушені їх права, а також
права їх дітей.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
суд приходить до висновку, що оскільки
визнання відповідачем позову не
суперечить закону та не порушує
законних прав, свобод чи інтересів
інших осіб, заява про розірвання шлюбу
відповідає дійсній волі дружини та
чоловіка і що після розірвання шлюбу не
будуть порушені їх права, а також права
їх дітей, сім'я фактично розпалася,
зберегти її немає можливості, шлюб
носить формальний характер, а тому його
слід розірвати.

Також судом встановлено і сторонами не
оспорюється, що дитина, ОСОБА_3,
проживає з позивачкою в м.Збаражі по
вул.Оболоня, 5, Тернопільської області і
перебуває на її утриманні, що
стверджується актом обстеження
матеріально-побутових умов ОСОБА_1 від
03.07.2013р. виданою Збаразькою міською
радою Тернопільської області (а.с.8),
довідкою про склад сім'ї ОСОБА_1 №1358 від
03.07.2013р. виданою Збаразьким міським
комунальним підприємством «Збараж»
(а.с.10).

Позивач перебуває у відпустці по
догляду за дитиною до трьох років до 07
квітня 2015 року (а.с.9).

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
погодився сплачувати аліменти на
утримання доньки, ОСОБА_3, в розмірі 350
грн. щомісячно.

Відповідно до ст.180 СК України батьки
зобов`язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст.183 СК України,
частка заробітку (доходу) матері,
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.

Визначаючи необхідний розмір
аліментів, суд виходить з того, що
згідно із вимогами ст.182 СК України
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, а також
враховує матеріальне становище дитини,
яка перебуває на утриманні позивачки.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що з відповідача в користь
позивача слід стягнути аліменти на
утримання дитини, ОСОБА_3, в розмірі 1/4
частини з усіх видів його заробітку
(доходу), однак не менше, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи 23 липня 2013 року до досягнення
дитиною повноліття, відмовивши
позивачці у стягненні решти коштів,
оскільки нею не було наведено в
судовому засіданні переконливих
аргументів щодо стягнення вказаної нею
частки, а тому позов слід задовольнити
частково.

Відповідно до ч.2, 4 ст.84 СК України
дружина, з якою проживає дитина, має
право на утримання від чоловіка батька
дитини до досягнення дитиною трьох
років.

Право на утримання вагітна дружина, а
також дружина, з якою проживає дитина,
має незалежно від того чи вона працює
та незалежно від її матеріального
становище, за умови, що чоловік може
надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, передбачене вказаною
статтею право дружини не є безумовним,
виникнення якого можливе лише у разі
достатнього матеріального
забезпечення чоловіка.

Відповідно до ст.179 ЦПК предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи.

В даному випадку предметом доказування
позивачем є обставини, які доводять, що
відповідач має достатнє матеріальне
забезпечення, як підставу для
реалізації свого права на утримання.

Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Суд неодноразово роз`яснював сторонам,
що обставини справи мають бути
підтверджені належними та допустимими
доказами.

Крім того, суд неодноразово сприяв
сторонам у можливості отримання
додаткових доказів, шляхом задоволення
їх клопотань, у зв`язку із чим
неодноразово відкладався розгляд
справи.

Також сторони користувалися правовою
допомогою адвокатів.

Суд не може вказувати сторонам, які
докази їм необхідно надати суду для
підтвердження своїх вимог та з власної
ініціативи витребувати докази,
оскільки згідно із вимогами ч.3 ст.10 та
ч.1 ст.11, 60 ЦПК України кожна сторона по
справі повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, а суд
розглядає справу в межах заявлених
позовних вимог і на підставі доказів
сторін.

Докази мають бути належними та
допустимими. Допустимими є ті докази,
які зібрані у відповідності до закону,
а належними - якщо вони містять
інформацію щодо предмету доказування.

Згідно вимог ст.ст.58, 59 ЦПК України суд
не бере до розгляду докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом і які не
стосуються предмета доказування.

Беручи до уваги те, що обов'язок щодо
доказування покладається на сторони,
суд вважає, що вказану справу слід
вирішувати на підставі наявних
доказів.

Всупереч ст.10, 60 ЦПК України,
відповідачем не було надано жодного
доказу, який би свідчив про
матеріальний стан відповідача.

Натомість, позивач обмежилась лише
формальним наданням суду документів:
свідоцтва про шлюб, ксерокопії
паспортних даних, копії свідоцтва про
народження дитини і документів про
перебування дитини на утриманні
позивача та перебування останньої у
відпустці по догляду за дитиною до
трьох років.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що оскільки в судовому
засіданні позивачем та його
представником не доведено, що
відповідач має достатнє матеріальне
забезпечення, може надавати
матеріальну допомогу на утримання
позивача, а тому в частині стягнення з
ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 500 гривень
щомісячно на утримання позивача на
період до 07 квітня 2015 року перебування
її у відпустці по догляду за дитиною до
досягнення трьохрічного віку слід
відмовити за недоведеністю.

На підставі наведеного, ст.ст.84, 104, 105,
109-112, 180-183, 191 Сімейного кодексу України
та керуючись ст.ст.4, 10, 11, 15, 58-61, 174, 179, 209,
212-215, 218, 292 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 23 вересня 2010 року
відділом реєстрації актів цивільного
стану Збаразького районного
управління юстиції Тернопільської
області, актовий запис №108, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1
аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини із
всіх видів його заробітку (доходу), але
не менше 30 відсотків встановленого
законом прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 23 липня 2013 року і до
досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні позовних вимог в частині
стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 500
гривень щомісячно на утримання ОСОБА_1
на період до 07 квітня 2015 року
перебування її у відпустці по догляду
за дитиною до досягнення трьохрічного
віку - відмовити.

Дане рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Тернопільської
області через Збаразький районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Дане рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Б. Олещук