РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2014

Хмельницький міськрайонний суд в
складі :

головуючої - судді Порозової І.Ю.

секретаря Грицак О.С.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про зобов'язання до зняття з
реєстрації та виселення,

ВСТАНОВИВ
:

В жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
зобов'язання знятися з реєстрації та
виселитись з квартири АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що вказана квартира
є його особистою власністю, проте з
моменту укладення шлюбу з
відповідачкою, а саме з 2000 року, вона
почала проживати у вказаній квартирі. В
2009 році шлюб між сторонами розірвано,
позивач створив іншу сім'ю та вимагає
звільнення квартири, яка потрібна йому
для власного проживання, проте
відповідачка на вимоги щодо звільнення
житла не реагує.

В судовому засіданні позивач та його
представник ОСОБА_3 наполягають на
задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти
позову заперечив, оскільки відповідач
проживає в квартирі на правах
колишнього члена сім'ї позивача,
будь-яких договорів найму з нею не
укладалося, крім того, стверджує, що у
позивача відсутні будь-які перешкоди
для користування житлом.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позову,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19.02.2000 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб. З того
часу, ОСОБА_2 проживає в квартирі
АДРЕСА_1 на правах члена сім'ї
наймача-ОСОБА_1, а тепер колишнього
члена сім'ї власника, оскільки 25.02.2009
року шлюб між сторонами розірвано, а
рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 18.09.2013 року встановлено, що
вказана квартира є особистою приватною
власністю ОСОБА_1

Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Частинами 1, 4 ст. 156 ЖК України
встановлено, що члени сім'ї власника
жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. До членів сім'ї власника
будинку (квартири) належать особи,
зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу,
зокрема один з подружжя власника, їх
діти і батьки. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів
сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього
кодексу. Виселення провадиться у
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Відповідно до ст. 116 ЖК України, якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї
статті необхідна наявність двох умов:
систематичне порушення правил
співжиття, а також вжиття заходів
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів. Під
заходами впливу маються на увазі
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача.

Як встановлено судом до відповідачки
не були застосовані які-небудь заходи
попередження чи громадського впливу, а
тому вона не може бути виселена за ст.116
ЖК України.

Представник відповідача категорично
заперечує факт укладання з його
довірителькою усного чи письмового
договору найму, не доведено таких
обставин і позивачем, навпаки в
судовому засіданні ОСОБА_1 стверджує,
що після розірвання шлюбу ніяких
домовленостей щодо проживання в
квартирі АДРЕСА_1 колишньої дружини не
було, він перейшов проживати до іншої,
новоствореної сім'ї, а ОСОБА_2
залишилася проживати в його квартирі.
Позивачем також не доведено факту
неможливості проживання у належній
йому квартирі, яка є чотирикімнатною та
зі слів представника відповідача,
остання не створює ніяких перешкод для
проживання ОСОБА_1 з сім'єю в квартирі
АДРЕСА_1, в останнього є ключ від
вхідних дверей, а відтак він може
використовувати це житло для власного
проживання.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі остаточного
рішення суду (про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
користування житловим приміщенням).

Таким чином, вимога про зобов'язання
до зняття з реєстрації також не може
бути задоволена судом.

Керуючись ст.ст.60, 61, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 64 ч.2,3; 116 ч.1; ст. 156 ч.1,4; 157
ЖК України, ч.1ст.405 ЦК України, ст. 7
Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" , суд

В И Р І Ш И
В :

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про
зобов'язання до зняття з реєстрації та
виселення відмовити.

На рішення може бути подано
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя