Справа № 298/99/14-ц
Номер провадження 2/298/62/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року
смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний
суд Закарпатської області в
складі: головуючого-судді Цибика І.Й.,
при секретарі Тисянчин М.В., з участю
позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Великий
Березний цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
порушеного права користування
домоволодінням та земельною ділянкою
шляхом зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_2 з вимогами зобов'язати
останнього обладнати свій будинок
водостічними канавами для
униможливлення стікання дощової води
та снігу на належну йому земельну
ділянку та перенести на відстань не
менше 15 метрів, обладнавши належним
чином, сарай для домашньої худоби та
птиці у відповідності до ДБН та
санітарних норм.

В обгрунтування позовних вимог
позивач вказав, що йому на праві
власності належать дві земельні
ділянки з розташованим на одній із них
житловим будинком з надвірними
будівлями та спорудами за адресою:
АДРЕСА_1. На сусідній земельній ділянці
за адресою: АДРЕСА_2 проживає
відповідач, який з часу проживання
по-сусідству постійно порушує норми
добросусідства та норми
співпроживання з суміжними
землекористувачами та власниками
сусідніх земельних ділянок.

Так, позивач зазначає, що ОСОБА_2 на
відстані 1,5 м. від його літньої кухні та
8 м. від його житлового будинку поставив
сарай, в якому утримує домашню птицю, що
є порушенням ДБН та санітарних норм.
Внаслідок неправильного розміщення
цього сараю, через неприємний запах,
виділення газу-аміаку, позивач і члени
його сім'ї не можуть вільно перебувати
у будинку, літній кухні та на власному
подвір'ї, а також провітрювати
приміщення, позаяк різкий запах
потрапляє в середину, що негативно
відображається на їх здоров'ї, особливо
на здоров'ї онучки, яка має алергічну
хворобу.

Як на підставу для задоволення
поданого позову, позивач посилається
також на те, що спірні відносини з
відповідачем склалися ще з 2009 року,
коли останній самовільно перемістив
межові знаки між їхніми земельними
ділянками, про що подав копію акта
розгляду його заяви комісією
Великоберезнянської селищної ради від
27.05.2009 року. В подальшому на звернення
його зятя ОСОБА_3, який також проживає
за вказаною вище адресою, актом комісії
Великоберезнянської селищної ради від
24.10.2012 року було рекомендовано
відповідачеві: розташувати та
облаштувати в належний стан сарай для
домашньої худоби, кроликів, нутрій,
лисиць та птиці згідно ДБН 360-92** (ст.
3.25"а"; ст. 3.35) та санітарних
норм; обладнати будинок водостічними
канавами та дотримуватись
добросусідських відносин згідно ст. 103
Земельного кодексу України. Крім того,
наявне відповідне реагування з боку
державної санітарно-епідеміологічної
служби, приписом якої за № 36/а від
09.09.2013 року було встановлено
порушення відповідачем санітарного

- 2 -

законодавства через розташування
споруди для утримання птиці на
відстані 1,5 м. від його літньої кухні
та 8 м. від його житлового будинку, що є
порушенням санітарних норм згідно
ДБН 360-92. Даним приписом
відповідачеві було запропоновано
перенести будівлю для утримання птиці
на відстань 15 м. від літньої кухні та
житлового будинку в строк до 15.11.2013
року. Однак, припис державної
санітарно-епідеміологічної служби
відповідач не виконав.

У судовому засіданні позивач
уточнив позовні вимоги до відповідача,
просив усунути перешкоди у
користуванні домоволодінням та
земельною ділянкою шляхом зобов'язання
ОСОБА_2 обладнати свій житловий будинок
водостічними канавами з його сторони
та перенести на відстань не менше 15
метрів від його житлового будинку та
літньої кухні тимчасову споруду
господарського призначення (сарай) для
домашньої худоби та птиці у
відповідності до ДБН та санітарних
норм. Додатково зазначив, що його
неодноразові зауваження та прохання
усунути вищезазначені перешкоди
відповідач залишив поза увагою, у
добровільному порядку відмовляється
такі усунути, тому за захистом свого
права був змушений звернутися до суду.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги визнав частково. Вимогу
щодо обладнання свого житлового
будинку водостічними канавами зі
сторони позивача визнав, і пояснив що в
найближчий час виконає таку. Що
стосується вимоги перенесення
тимчасової споруди господарського
призначення (сараю) для домашньої
птиці - визнав частково. А саме визнав,
що не має будівельного паспорта на
сарай для птиці, та що дійсно такий
знаходиться на відстані близько
двох-трьох метрів від літньої кухні
позивача. У частині невизнання позову,
послався на те, що не має куди перенести
даний сарай, хоча і довжина його
земельної ділянки становить 50 м. Сарай
для птиці - це курятник, збитий з дошок
розміром десь 1 м. х 1,5 м., який стоїть на
чотирьох дерев'яних палицях, та який
можна перенести.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу, розглянувши матеріали справи,
дослідивши письмові докази в їх
сукупності, знаходить позов
підлягаючим до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ч.5 ст. 55 Конституції
України кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень та протиправних посягань.

За загальним правилом ч.1 ст. 11
ЦПК України, суд розглядає справу в
межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін, кожна з яких відповідно
до ч.1 ст. 60 ЦПК
України повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, одним
із способів захисту порушеного права є
припинення дії, яка порушує це право.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 є власником житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно №20868343, виданим 10
листопада 2008 року КП
«Великоберезнянське районне бюро
технічної інвентаризації». Також
позивач являється власником двох
земельних ділянок, на одній із яких і
знаходиться вказаний житловий будинок
з надвірними будівлями та спорудами, що
підтверджується державним актом на
право приватної власності на землю від
23.12.2002 року.

Як з'ясовано в ході судового
розгляду справи, на сусідній
земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2
проживає відповідач ОСОБА_2

Відповідно до ст.ст. 316, 317 та 319 ЦК
України та ст. 150 Житлового кодексу
України, особа має право володіти,
користуватись та розпоряджатись своїм
майном на власний розсуд і має право
вчиняти щодо цього майна будь-які дії,
які не суперечать вимогам закону. При
цьому, відповідно до ст. 321 ЦК та 41
Конституції України таке право є
непорушним.

- 3 -

Згідно ст. 379 ЦК України, житлом
фізичної особи є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, призначені
та придані для постійного проживання в
них. При цьому, житло є специфічним
об`єктом права власності, тому свобода
використання житла його власниками
обмежується нормами, спрямованими на
схоронність жилих приміщень та
непорушення прав інших осіб.

Відповідно до ч.5 ст. 319 ЦК України,
власник не може використовувати
право власності на шкоду правам,
свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію та природні якості
повітря.

Разом з цим, згідно з частинами 1, 2
ст. 13 ЦК України цивільні права особа
здійснює в межах, наданих їй договором
або актами цивільного законодавства.
При здійсненні своїх прав особа
зобов`язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб чи
завдати шкоди довкіллю.

Судом встановлено, сторонами не
оспорюється та підтверджено
матеріалами справи, що на території
дворогосподарства відповідача ОСОБА_2
знаходиться господарська споруда
(сарай), в якій останній утримує птицю
(курей), а також, що житловий будинок
останнього зі сторони позивача не
обладнаний водостічними канавами.
Зазначений сарай знаходиться на
відстані близько двох-трьох метрів від
літньої кухні позивача ОСОБА_1 Ці
обставини визнані відповідачем.

Згідно з пунктами 3.25 а*, 3.35 Державних
будівельних норм України 360-92**
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень» (далі ДБН
360-92**), відстань між житловими
будинками, літньою кухнею та
господарськими будівлями (сараями) і
спорудами для худоби, свійських тварин
та птахів площею до 50 кв.м. слід
приймати відповідно до санітарних
норм, але не менше протипожежних норм, і
така відстань повинна становити 15
метрів; сараї для домашньої худоби,
кроликів, нутрій, лисиць і птиці треба
розміщувати на відстані від житлових
будинків відповідно до протипожежних і
санітарних норм: одинокі або подвійні -
не менше 15 м.

Отже, належна відповідачеві
ОСОБА_2 господарська споруда (сарай)
для утримання птиці, розміщена на
відстані меншій 15 метрів від житлового
будинку та літньої кухні позивача, що є
порушення встановлених норм і правил
(пунктів 3.25 а*, 3.35 ДБН 360-92**). Дані
обставини також підтверджуються актом
комісії Великоберезнянської селищної
ради від 24.10.2012 року, за яким
відповідачеві було рекомендовано:
розташувати та облаштувати в належний
стан сарай для домашньої худоби,
кроликів, нутрій, лисиць та птиці
згідно ДБН 360-92** (ст. 3.25"а"; ст. 3.35) та
санітарних норм; обладнати будинок
водостічними канавами та
дотримуватись добросусідських
відносин згідно ст.
103 Земельного кодексу України. Крім
того, наявне відповідне реагування з
боку державної
санітарно-епідеміологічної служби,
приписом якої за № 36/а від 09.09.2013 року
було встановлено порушення
відповідачем санітарного
законодавства через розташування
споруди для утримання птиці на
відстані 1,5 м. від літньої кухні
позивача та 8 м. від житлового будинку
останнього, що є порушенням санітарних
норм згідно ДБН 360-92. Даним приписом
відповідачеві було запропоновано
перенести будівлю для утримання птиці
на відстань 15 м. від літньої кухні та
житлового будинку позивача в строк до
15.11.2013 року. Однак, припис державної
санітарно-епідеміологічної служби
відповідач не виконав.

Згідно ст. 91 Земельного кодексу
України власники земельних ділянок
зобов'язані не порушувати прав
власників суміжних земельних ділянок
та землекористувачів.

Окрім цього, відповідно до частин
1, 2 ст. 103 ЗК України, власники та
землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення,
тощо). Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані не
використовувати земельні ділянки
способами, які не дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням (неприпустимий вплив). При
цьому, необхідність дотримання правил
добросусідства покладається як на
власників земельних

- 4 -

ділянок, так і на землекористувачів.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно ст. 104 ЗК України, власники та
землекористувачі земельних ділянок
можуть вимагати припинення діяльності
на сусідній земельній ділянці,
здійснення якої може призвести до
шкідливого впливу на здоров'я людей,
тварин, на повітря, земельні ділянки та
інше. При цьому, відповідно до ч.2 ст. 152
ЗК України, власник земельної ділянки
або землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
повязані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою.

Таким чином, приймаючи до уваги
доведеність факту невідповідності
місця розташування належної
відповідачеві господарської споруди
(сараю) вимогам ДБН 360-92**, враховуючи
відмову відповідача добровільно
усунути зазначені перешкоди, суд
приходить до висновку про необхідність
задоволення позову, позаяк обраний
позивачем спосіб захисту свого
порушеного права відповідає вимогам
ст. 16 ЦК України, пункт 3 частини 2 якої
одним із способів захисту порушеного
права передбачає припинення дій, які
порушують це право.

Що стосується вимоги позивача
щодо обладнання відповідачем свого
житлового будинку з його сторони
водостічними канавами, то відповідач
позов в цій частині визнав, а тому у
відповідності до ст. 61 ЦПК України,
обставини, що стосуються цієї вимоги не
підлягають доказуванню, і згідно ч.4 ст.
174 ЦПК України позов у цій частині
підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 209,
212-214 ЦПК України, ст. 391 ЦК України,
ст.ст. 103, 152 ЗК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Уточнений позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення порушеного права
користування домоволодінням та
земельною ділянкою шляхом зобов'язання
вчинити певні дії, - задовольнити
повністю.

Усунути перешкоди у користуванні
домоволодінням та земельною ділянкою
шляхом зобов'язання ОСОБА_2 обладнати
свій житловий будинок водостічними
канавами зі сторони позивача та
перенести на відстань не менше 15 метрів
від житлового будинку та літньої кухні
позивача тимчасову споруду
господарського призначення (сарай) для
домашньої худоби та птиці у
відповідності до ДБН та санітарних
норм.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати по відшкодуванню
судового збору у розмірі 243 (двісті
сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Закарпатської
області через Великоберезнянський
районний суд шляхом подачі протягом
десяти днів з дня його проголошення
апеляційної скарги (сторонами, які не
були при цьому присутні - в той же строк
з дня отримання ними копії цього
рішення) і набере законної сили після
закінчення вищезазначеного строку,
якщо не буде оскаржене, а в разі
оскарження - після апеляційного
розгляду справи, якщо не буде
скасоване.

Головуючий