Справа № 310/1346/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

20 лютого 2014 року
м.Бердянськ

Бердянський
міськрайонний суд Запорізької області

у складі
головуючого - судді Пустовіт З.П.

при
секретарі - Гоноболіній О.І.,

з участю головного
державного виконавця Годіної А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бердянську подання
головного державного виконавця
відділу ДВС Бердянського
міськрайонного управління юстиції у
Запорізькій області про тимчасове
обмеження боржника у праві
виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець ВДВС
Бердянського МРУЮ у Запорізькій
області Годіна А.Ю. звернулася до суду з
поданням, погодженим з начальником
ВДВС, в якому просила тимчасово
обмежити в праві виїзду за межі України
боржника ОСОБА_1 без вилучення
паспортного документу до виконання нею
своїх зобов'язань. Подання
обґрунтовано тим, що на виконанні
у відділі ДВС Бердянського
міськрайонного управляння юстиції
у Запорізькій області знаходиться
зведене виконавче провадження №609/2
з примусового виконання виконавчих
листів про стягнення з ОСОБА_1 на
користь стягувачів заборгованості на
загальну суму 242000,00 грн. Боржник
ухиляється від сплати боргу, у строк,
наданий державним виконавцем для
добровільного виконання, рішення суду
не виконала, на неодноразові виклики
державного виконавця до ВДВС не
з'являється.

У судовому засіданні головний
державний виконавець Годіна А.Ю..
підтримала подання, доповіла по його
суті, просила задовольнити, пояснивши
додатково, що зареєстрованого
нерухомого майна у боржника немає. Є
два транспортні засобі, які не
розшукані. В своїх поясненнях боржник
повідомила, що нею видані довіреності
на автомобілі і де транспортні засоби
знаходяться на даний час, їй невідомо.
Боржник має намір виїхати за межі
України, тому просила подання
задовольнити.

Вивчивши матеріали за поданням,
заслухавши головного державного
виконавця., суд приходить до висновку
про відсутність підстав для
задоволення подання.

Статтею 377-1 ЦПК України встановлено, що
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної
особи у праві виїзду за межі України
при виконанні судових рішень та
рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби, без виклику чи
повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця.

Статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено
право державного виконавця в процесі
здійснення виконавчого провадження у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням суду.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України" передбачено, як
підставу для тимчасового обмеження у
праві виїзду за кордон наявність
невиконаних зобов'язань, але лише до
моменту виконання зобов'язань, або
розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України.

Відповідно до наданих суду
копій постанов про відкриття
виконавчого провадження та виконавчих
листів №2-5817/2010 та №2-5442/2010, судом
з'ясовано, що 7 квітня 2011 року було
відкрито виконавче провадження з
примусового виконання зазначених
виконавчих листів, виданих 11.02.2011 року
Орджонікідзевським районним судом
м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на користь ТОВ «Охорона-комп» у
відшкодування шкоди 242000,00 грн.
Боржнику надано строк для
добровільного виконання рішення суду
до 13.04.2011 року, проте даних про те, що
ОСОБА_1 були отримані копії вказаних
постанов про відкриття виконавчого
провадження, в матеріалах подання
відсутні.

Відповідно до Узагальнення судової
практики щодо вирішення питання про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України Верховним Судом України
від 01.02.2013 року за змістом п. 18 ч. 3 ст. 11
Закону № 606-XIV державний виконавець під
час здійснення виконавчого
провадження має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника-фізичної особи або керівника
боржника-юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

З погляду значення словосполучення
"ухилення від виконання зобов'язань,
покладених судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи)", вжите
у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону 6 Закону України
"Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" та у п. 18 ч. 3
ст. 11 Закону «Про виконавче
провадження», означає з об'єктивної
сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. Особа, яка має невиконані
зобов'язання, не може вважатися винною
в ухиленні, поки не буде доведено
протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови "доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК
УКраїни, подання розглядається судом
негайно, без виклику чи повідомлення
сторін та інших заінтересованих осіб,
за участю державного виконавця, то саме
на останнього покладається тягар
доказування. Тим паче, що особа,
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду, що нею було
вжито усіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявність факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання. У зв'язку з цим саме
державний виконавець повинен довести
суду, чи дійсно особа свідомо не
виконувала належні до виконання
зобов'язання в повному обсязі або
частково.

Саме невиконання боржником самостійно
зобов'язань протягом строку, про що
вказує державний виконавець в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків.

Державний виконавець, звертаючись з
клопотанням про тимчасове обмеження
права боржника на виїзд за межі
України, направив до суду лише подання,
копії постанов про відкриття
провадження та копії виконавчих
документів без надання будь-яких
доказів про ухилення боржника від
виконання зобов'язань.

Жодних доказів, окрім наявності
заборгованості, про будь-які свідомі
діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості і цьому не заважають
будь-які незалежні від нього об'єктивні
обставини (непереборної сили, події
тощо) відсутні. В справі немає доказів,
що, маючи якесь майно чи грошові кошти,
ОСОБА_1 його приховує, чи перешкоджає у
його вилученні чи реалізації.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Окрім іншого, фактично звернення
державного виконавця до суду з
поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України повинно
бути як крайній захід, який
застосовується до боржника, коли
державним виконавцем виконані вже всі
можливі дії щодо примусового виконання
судового рішення, оскільки це веде до
обмеження вказаного конституційного
права громадянина.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що державним виконавцем не
доведено суду факту ухилення боржника
від виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, тому подання
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, ст..33
Конституції України, суд,-

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні Подання
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Бердянського міськрайонного
управління юстиції Запорізької
області про тимчасове обмеження
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: З. П. Пустовіт