Справа № 541/3363/13-ц
Номер провадження 2/541/60/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 січня 2014 року
м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд
Полтавської області в складі:

головуючого - судді Городівського О.А.

при секретарі - Ніколаєнко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миргороді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору: Публічне акціонерне
товариство «Марфін Банк» -

В С Т А Н О В И В:

14 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернулася
до Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області з вищезазначеною
позовною заявою.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 18
вересня 2009 року перебуває у шлюбних
відносинах з Відповідачем, ОСОБА_2. З 2012
року і на момент подання позову сторони
разом не проживають, спільне
господарство не ведуть.

В позовній заяві вказує, що у період
шлюбу сторонами за спільні кошти було
набуто майно - Кафе-бар «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що вищевказане майно є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, а тому просить суд здійснити
поділ цього майна між нею та
Відповідачем, шляхом виділення у
власність по ? частині набутого за час
шлюбу Кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

29 листопада 2013 року на адресу надійшла
заява про залучення до справи третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
від представника ПАТ «Марфін Банк», в
якій зазначається, що нежитлове
приміщення КП «ІНФОРМАЦІЯ_2», що
знаходиться в АДРЕСА_1 перебуває в
іпотеці у ПАТ «Марфін Банк» за
договором іпотеки від 03.03.2008 року,
укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «Морський
транспортний банк», правонаступником
якого є ПАТ «Марфін Банк», а тому
вважає, що рішення по даній справі може
вплинути на їх законні права та
інтереси.

Ухвалою Миргородського міськрайонного
суду від 25 грудня 2013 року було залучено
до участі у справі Публічне акціонерне
товариство «Марфін Банк» в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет позову на
строні відповідача.

08.01.2014 року представником ПАТ «Марфін
Банк» було надано письмові пояснення
по справі, в яких висловлені
заперечення, щодо задоволення позовних
вимог ОСОБА_1, в частині поділу
спільного майна подружжя, в повному
обсязі, мотивуючи свою позицію
наступними аргументами.

Договір купівлі-продажу нежитлового
приміщення КП «ІНФОРМАЦІЯ_2», що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено 03.03.2008
року, в той же час, шлюб між позивачем,
ОСОБА_1, та Відповідачем, ОСОБА_2, було
зареєстровано тільки 18.09.2009 року. А тому
представник ПАТ «Марфін Банк» вважає,
що згідно ст. 57 Сімейного Кодексу
України вищевказане майно є особистою
власністю Відповідача, ОСОБА_2.

29.04.2008 року між Відкритим акціонерним
товариством «Морський транспортний
банк» правонаступником якого є ПАТ
«Марфін Банк» та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір, згідно якого
останньому було надано кредит на
придбання нерухомості у вигляді не
поновлюваної кредитної лінії у сумі 383
340,00 доларів США зі сплатою за
користування кредитом відсотків у
розмірі 12,5 % і терміном погашення по 02
березня 2018 року включно. Згідно заяви
ОСОБА_2, яка долучена до вищевказаного
договору, він на момент укладення
договору не перебував у
зареєстрованому шлюбі та фактичних
шлюбних відносинах.

В порядку забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором
між «ВАТ Морський транспортний банк»
та ОСОБА_2 03.03.2008 року було укладено
договір іпотеки, згідно якого було
передано в іпотеку належну ОСОБА_2
нежитлову будівлю КП «ІНФОРМАЦІЯ_2», що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2
зобов'язань за кредитним договором
Ленінським районним судом м. Полтави
було винесено рішення від 23.09.2009 року
згідно якого позовні вимоги Банку
задоволені в повному обсязі. З ОСОБА_2
стягнуто заборгованість за кредитним
договором.

Ухвалою Миргородського міськрайонного
суду від 18 листопада 2013 року було
накладено арешт на нежитлове
приміщення КП «ІНФОРМАЦІЯ_2», що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні Позивач, ОСОБА_1,
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, просила виділити їй у власність
? частину набутого за час шлюбу
Кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Суду
пояснила, що до укладення шлюбу вона
проживала з відповідачем у фактичних
шлюбних відносинах. На запитання суду
позивачка пояснила, що гроші на
придбання спірного нерухомого майна
ОСОБА_2 отримав в кредит. Позивачка
вказує, що на погашення кредиту
використовувались кошти сімї, в якій
саме сумі пояснити не могла. Також
пояснила суду, що вона з ОСОБА_2
вкладали в діяльність кафе спільні
кошти.

Відповідач, ОСОБА_2, в судове засідання
не з'явився, про час та місце проведення
судового засідання повідомлений
належним чином відповідно до вимог ст.
75 ЦПК України.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
позову, ПАТ «Марфін Банк» в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував, мотивуючи свою позицію
аргументами наведеними у письмовому
запереченні. Суду також повідомив, що
відповідач ОСОБА_2 не повернув навіть
десятої частини кредитних коштів, які
використав на придбання спірного кафе
в м. Миргород.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши та проаналізувавши
письмові докази по справі, приходить до
висновку, що у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити з
мотивів наведених нижче.

14 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом про поділ спільного
майна між нею та Відповідачем, ОСОБА_2, з
яким вона перебуває в шлюбі (даний факт
підтверджується відміткою у паспорті
ОСОБА_1, де у графі «Сімейний стан»
зазначено, що вона з 18.09.2009 року
перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 (а.с.12)). Даний
факт також визнається сторонами по
справі і ніким не оспорюється.

Як стало відомо суду в ході розгляду
справи, сторони припинили шлюбні
відносини з 2012 року.

Згідно копії договору купівлі-продажу
від 03 березня 2008 року посвідченого
нотаріусом та зареєстрованого в
реєстрі за №1165 ОСОБА_3 передала ОСОБА_2
нежитлову будівлю КП «ІНФОРМАЦІЯ_2», що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а
останній прийняв будівлю та сплатив за
неї ціну відповідно до умов, визначені
в договорі (а.с.13)

Позивач обґрунтовуючи свої позовні
вимоги посилався на положення статті 60
Сімейного Кодексу України, згідно якої,
майно набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини, навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба, тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Але з вказаною позицією Позивача, суд
погодитись не може, оскільки, як
вбачається з матеріалів справи спірне
майно було набуте Відповідачем не під
час шлюбу, який було укладено 18.09.2009
року, а раніше - 03.03.2008 року. Тому
посилання Позивача на положення ст.60
Сімейного Кодексу України є
необґрунтованими.

Відсутність шлюбних відносин між
сторонами на момент придбання ОСОБА_2
спірного майна також підтверджується
заявою ОСОБА_2, яка долучена до
кредитного договору №00199/Р6 від 29
квітня 2008 року (а.с.52).

ОСОБА_1 не було надано суду жодних
доказів того, що сторони, на момент
придбання ОСОБА_2 спірного майна
проживали однією сім'єю, у разі чого,
згідно ч.1 ст. 74 Сімейного Кодексу
України, спірне майно дійсно
перебувало би у спільній сумісній
власності.

До того ж, як стало відомо під час
розгляду справи, спірне майно придбане
ОСОБА_2 за рахунок коштів, які він
отримав як суб'єкт підприємницької
діяльності в банку ПАТ «Марфін Банк»
та передав його в іпотеку. (а.с.50-а.с.52).

Підсумовуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 не ґрунтується на
вимогах чинного законодавства України,
а тому суд приходить до висновку, що у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
необхідно відмовити повністю.

Згідно ч.6 ст. 154 ЦПК України, якщо у
задоволенні позову було відмовлено,
вжиті заходи забезпечення позову
застосовуються до набрання судовим
рішенням законної сили. Проте суд може
одночасно з ухваленням судового
рішення або після цього постановити
ухвалу про скасування заходів
забезпечення позову.

Тому суд вважає за необхідне скасувати
заходи забезпечення позову вжиті судом
ухвалою від 18 листопада 2013 року та
зняти арешт з нежитлового приміщення
КП «ІНФОРМАЦІЯ_2», що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Керуючись
ст.ст. 8,10, 11, 60, 61, 88, 154, 208, 209, 212, 213, 215, 294
ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 70, 74 СК України,
ст. ст. 1, 3, 33 ЗУ «Про іпотеку, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволені позовної заяви
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення ?
частини нежитлової приміщення
розташованого в АДРЕСА_1 .

З набранням рішенням законної сили
скасувати заходи забезпечення прозову
вжиті судом відповідно ухвалою від 18
листопада 2013 року та зняти арешт з
нежитлового приміщення КП
"ІНФОРМАЦІЯ_2", що знаходиться в АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з дня його проголошення через
Миргородський міськрайонний суд до
Апеляційного суду Полтавської області.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О.А. Городівський