АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1644/2014
Головуючий 1 інст. -
Справа № 638/4193/2014
Категорія: про стягнення аліментів
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: -
Кружиліної О.А.,

- Макарова
Г.О.,

при секретарі - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 11 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення аліментів на утримання
дитини та за зустрічною позовною
заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання непрацездатної
особи,-

ВСТАНОВИВ:

28.03.2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з
вище зазначеним позовом і просила
стягнути на її користь з відповідача
ОСОБА_4 аліменти на утримання їх доньки
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій
сумі в розмірі 1000 три. щомісячно до
досягнення дитиною повноліття,
вказуючи, що донька знаходиться на її
утриманні, відповідач з грудня 2011 року
дитиною не цікавиться, матеріальної
допомоги на її утримання не надає.

02.10.2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з
зустрічним позовом і просив стягнути
на його користь з ОСОБА_3 аліменти на
його утримання, як непрацездатного
чоловіка, в розмірі 1/4 частини всіх
видів доходів, вказуючи, що він з 30.07.2012
року є інвалідом другої групи за
загальним захворюванням, отримує
пенсію по інвалідності та інших
доходів не має. Потребує додаткових
коштів на лікування та
життєзабезпечення. Через обмеження у
виборі роботи не має змоги
працевлаштуватися. Колишня дружина
ОСОБА_3 на даний час працевлаштована,
має стабільну високу заробітну плату, а
тому може надавати йому матеріальне
забезпечення.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 11.12.2013 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_4 аліменти
на утримання доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в
розмірі 225 грн. щомісячно, починаючи з
28.03.2013 року до досягнення дитиною
повноліття.

У задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_4 рішення не оскаржив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
змінити вказане рішення, вважаючи його
необґрунтованим та таким, що
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
і ухвалити нове, яким її позов
задовольнити повністю і стягнути з
ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини у
розмірі 1/3 частини його пенсії 700 грн. в
твердій грошовій формі.

Обґрунтовуючи скаргу, апелянт вказує,
що відповідач ОСОБА_4 працював
приватним підприємцем - закрійником,
офіційно підприємницьку діяльність
припинив у 2011р. у зв'язку з оформленням
статусу інваліда 2 групи, однак
продовжує неофіційно здійснювати
підприємницьку діяльність, що
підтверджується поданими ним у
серпні-вересні 2013 року в мережу
Інтернету оголошеннями про надання
послуг по пошиттю жіночих виробів з
зазначенням адреси, контактних
телефонів. Апелянт зазначає, що
відповідач, крім пенсії, має значні
доходи від неофіційної
підприємницької діяльності, а
інвалідність йому встановлена у
зв'язку з хронічним захворюванням, яке
не обмежує його і надалі працювати
закрійником.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
письмові докази, обговоривши доводи
сторін, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, приходить до
висновку, що скарга підлягає
задоволенню частково, а рішення суду
першої інстанції підлягає зміні шляхом
збільшення розміру аліментів на
утримання дитини за таких підстав.

Згідно вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Дана справа до таких випадків
не відноситься.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції забезпечив сторонам рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Судом встановлено, а сторонами не
оспорюється, що сторони знаходились у
зареєстрованому шлюбі з 27.09.2008р. по
10.04.2013 року. Від шлюбу мають доньку
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає
окремо від батька разом з матір'ю
ОСОБА_3 і знаходиться на її утриманні.

Відповідач ОСОБА_4 був зареєстрований
21.06.2010 року виконавчим комітетом
Харківської міської ради у якості
фізичної особи-підприємця, а 26.09.2011 р.
припинив підприємницьку діяльність.
(а.с.45,44).

За висновком міжрайонної
психіатричної медико-соціальної
експертизи від 28.08.2011 року ОСОБА_4
встановлена 2-га група інвалідності
загального захворювання та
рекомендована легка праця без
психоемоційних навантажень.(а.с.48).

На протязі 2013 року ОСОБА_4 отримував
пенсію у розмірі 894 грн. щомісячно, а
починаючи з грудня 2013 року - 949 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції правильно виходив з положень
ст.180 СК України щодо обов'язку батьків
утримувати дитину, але з урахуванням
інвалідності відповідача не погодився
з зазначеними позивачем вимогами і
зменшив розмір аліментів.

Однак при цьому суд зосередився на тій
обставині, що позивач працює і має
стабільний дохід, а відповідач є
інвалідом та отримує пенсію у розмірі
949 грн., вирішивши встановити розмір
аліментів у 225 грн.

Згідно ст.182 СК України, яка залишилась
поза увагою суду, при визначенні
розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне
становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне
значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених ст.184 цього
Кодексу, якою передбачається
визначення розміру аліментів у твердій
грошовій сумі.

Позивач звернулась з позовом про
стягнення аліментів у твердій грошовій
сумі і суд, згідно ст.11 ЦПК України,
зобов'язаний вирішувати справу в межах
позовних вимог.

Однак і у цьому випадку необхідно
виходити із загальних засад визначення
розміру аліментів, передбачених ст.182
СК України, де на першому місці
зазначено про стан здоров'я і
матеріальне становище дитини, а не
співвідношення офіційно підтверджених
доходів батьків дитини, хоча і вони
мають бути враховані у сукупності з
іншими обставинами.

Виходячи з пріоритету інтересів
дитини, колегія суддів приходить до
висновку про необхідність збільшення
розміру аліментів, навіть з
урахуванням інвалідності ОСОБА_4,
виходячи з такого.

Згідно Закону України «Про державний
бюджет України на 2013 рік» та ЗУ «Про
державний бюджет України на 2014 рік»
станом на день ухвалення рішення судом
першої інстанції і в теперішній час
прожитковий мінімум для дитини віком
до 6 років складає 1032 грн. Отже, у
випадку визначення розміру аліментів у
частці від доходу відповідача
гарантований законом мінімальний
розмір становив би у такому випадку 309
грн. 60 коп.

Однак позивач обрала інший спосіб і
просить визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі, як це
передбачено ст.184 СК України, в які
також зазначено про необхідність
враховувати інші обставини, що мають
істотне значення.

Такі обставини вказані в ч.1 ст.182 СК
України, які суд першої інстанції не
врахував.

Так, вказуючи на те, що позивач має
щомісячний дохід у 2200 грн., а відповідач
лише пенсію по інвалідності у розмірі
949 грн., суд першої інстанції не
врахував, що позивач ОСОБА_3 працювала
на той час реєстратором медичної
установи, тимчасово була зареєстрована
в іншому населеному пункті за місцем
роботи і на її утримання знаходиться
5-річня донька.

В той же час відповідач має житло,
зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1,
здійснював підприємницьку діяльність
з застосуванням спрощеної системи
оподаткування та звітності, що не
завадило йому надати звіт до
податкової інспекції Дзержинського
району м. Харкова про отримання виручки
від реалізації товару (робіт, послуг)
лише за 1У квартал 2010 року у сумі 34700 грн.
(а.с.13, 84,85, 30-41).

З наданих апелянтом письмових доказів
про оголошення в мережі Інтернету, які
відповідач та його представники не
спростовують, вбачається, що і після
реєстрації офіційного припинення
підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_4
в мережі Інтернету у серпні та вересні
2013 року розміщені оголошення про
надання послуг з виробництва жіночих
трикотажних виробів СПДФО ОСОБА_4, з
зазначенням засобів мобільного
зв'язку, адреси місця знаходження цієї
особи - приватного будинку АДРЕСА_2, яка
тотожна адресі місця проживання матері
відповідача - ОСОБА_6, яка за
нотаріально посвідченою довіреністю
відповідача ОСОБА_4 діє у справі у
якості його представника (а.с.46, 11-120).

Аналіз зазначених обставин у їх
сукупності дає підстави не погодитися
з доводами відповідача та його
представників в тій частині, що пенсія
у зв'язку з інвалідністю є єдине
джерело доходу і інших джерел він не
має і не може мати в силу інвалідності.

Висновок міжрайонної психіатричної
медико-соціальної експертизи від 28.08.2011
року про встановлення ОСОБА_4 статусу
інваліда 2-ї групи загального
захворювання не містить заборони
здійснювати підприємницьку діяльність
чи найману працю, а містить лише
рекомендацію про легку працю без
психоемоційних навантажень.(а.с.48).

Відповідачем та його представниками не
надано доказів, які б свідчили, що праця
закрійника, чи відповідно
підприємницька діяльність, яка давала
ОСОБА_4 дохід, зазначеній у довідці ДПІ
Дзержинського району м.Харкова від
05.07.2011р. (а.с.120), несумісні з його
хронічним захворюванням та
встановлено. Інвалідністю.

Разом з тим, з доводами апелянта про
спроможність відповідача сплачувати
аліменти у розмірі 700 грн. в твердій
грошовій сумі і одночасно у розмірі 1/3
частини від його пенсії щомісячно не
відповідає вимогам закону і не
забезпечено наданням належних і
допустимих доказів щодо фактичних
джерел його доходу.

З урахуванням усіх зазначених обставин
колегія суддів приходить до висновку
про наявність підстав для часткового
задоволення апеляційної скарги і
збільшення розміру аліментів з 225 до 310
грн.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні
зустрічного позову апеляційним судом
не переглядається у зв'язку з
відсутністю апеляційної скарги на
нього.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п.п.1,4
ст.309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 11 грудня 2013 року змінити.

Збільшити розмір аліментів, які
підлягають стягненню з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 на утримання доньки
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 225 грн. до 310 грн.
щомісячно.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, в касаційному порядку
може бути оскаржене безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: