У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справах
апеляційного суду Рівненської області
в складі :

Головуючого судді :
Гордійчук С.О.

суддів : Оніпко О.В.,
Боймиструка С.В.

секретар судового
засідання : Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Рівному апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" на рішення
Гощанського районного суду
Рівненської області від 04 грудня 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком"
до ОСОБА_1 та Посягвівської сільської
ради Гощанського району про визнання
договору купівлі-продажу частково
недійсним та визнання права власності.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, що з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги колегія суддів

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Гощанського районного суду
Рівненської області від 04 грудня 2013
року в задоволенні позову ПАТ
"Укртелеком" до ОСОБА_1, Посягвівської
сільської ради Гощанського району про
визнання договору купівлі-продажу
частково недійсним та визнання права
власності відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі позивач вказує на його
незаконність, оскільки рішення суду
постановлено з порушенням норм
матеріального права, а висновки суду не
відповідаю дійсним обставинам справи
та вимогам закону.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог суд першої інстанції
правильно виходив з того, що правочин
укладений з дотриманням порядку
встановленого законом, а у позивача не
виникло право власності на спірне
приміщення за набувальною давністю.

На підтвердження такого висновку
в рішенні наведенні відповідні мотиви
та докази з якими погоджується і
апеляційний суд.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Із позовної заяви вбачається, що
позивач як на підставу заявленого
позову покликається на положення ст. 344
ЦК України. Вважає, що в силу
набувальної давності, право на набуття
у власність частини приміщення площею
16,3693 кв.м. будинку тваринника він набув
раніше, ніж укладення відповідачем
договору купівлі-продажу. З цих
підстав просив суд визнати договір
купівлі- продажу недійсним та визнати
за ним право власності на цю частину
приміщення за набувальною давністю.
Підстави позову не змінював.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності на нерухоме
майно, що підлягає державній
реєстрації, виникає за набувальною
давністю з моменту державної
реєстрації.

Якщо особа заволоділа майном на
підставі договору з його власником,
який після закінчення строку договору
не пред'явив вимоги про його
повернення, вона набуває право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно через п'ятнадцять, а на
рухоме майно - через п'ять років з часу
спливу позовної давності.

Право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Виходячи зі змісту зазначеної статті,
обставинами, які мають значення для
справи і які відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК
України повинен довести саме позивач,
є: законний об'єкт володіння;
добросовісність володіння;
відкритість володіння; давність
володіння та його безперервність
(тобто строк володіння).

Крім того, за набувальною давністю може
бути набуто право власності на
нерухоме майно, яке не має власника, або
власник якого невідомий, або власник
відмовився від права власності на
належне йому нерухоме майно та майно,
що придбане добросовісним набувачем і
у витребуванні якого його власнику
було відмовлено.

Із пояснень позивача в судовому
засіданні вбачається, що з 1990 року він
знав, що частина приміщення площею 16,3693
кв.м. належала спочатку колгоспу ім.. Б.
Хмельницького Гощанського району, а
потім КСП.

Разом з тим, із матеріалів справи
вбачається і це встановлено судом
першої інстанції, що до 2002 року
власником спірного приміщення
(будинок тваринника) було КСП ім. Б.
Хмельницького. Після розпаювання майна
дана будівля була віднесена до об'єктів
соціально-культурної сфери та передана
в комунальну власність територіальної
громади с. Мятин Посягвівської
сільської ради Гощанського району
(а.с.62-63).

У квітні 2011 року будинок тваринника
загальною площею 135,2 кв.м. було продано
на аукціоні, переможцем якого було
визнано ОСОБА_1, за рішенням сесії
Посягвівської сільської ради
Гощанського району від 12 січня 2010 року
(а.с.55-59). На підставі договору купівлі -
продажу від 19.10.2011 року ОСОБА_1 набула
право власності на приміщення будинку
тваринника, в т.ч. і на оспорювану
частину приміщення площею 16,3693 кв.м.

Відповідно до ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

П.7 постанови пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» передбачено, що правочин
може бути визнаний недійсним лише з
підстав, визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою,
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Всупереч наведеним правовим
нормам позивач не надав суду жодних
доказів на підтвердження своїх
позовних вимог.

Крім того, будь-які докази про
заволодіння позивачем частиною
приміщення площею 16,3693 кв.м. на підставі
договору із попередніми власниками
колгоспом, КСП ім. Б. Хмельницького чи
територіальною громадою Посягвівської
сільської ради в матеріалах справи
відсутні.

Відсутні в матеріалах справи і докази
передачі спірної частини приміщення на
баланс Рівненської філії ПАТ
«Укртелеком» з 1990 року.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
відсутність підстав для застосування
положень ст. 344 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про
неправомірність набуття права
власності на приміщення площею 16,3693
кв.м. територіальною громадою
Посягвівської сільської ради у 2002 році
не заслуговують на увагу, оскільки
позивач відповідно до положень ст..11
ЦПК України, із позовними вимогами, з
цього приводу, до суду не звертався.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Апеляційний суд вважає, що суд
правильно оцінив докази, що надані
сторонами, та дав їм належну правову
оцінку. Підстави для переоцінювання
наявних в матеріалах справи доказів
відсутні.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції були правильно, всебічно і
повно встановлені обставини справи,
характер правовідносин, які виникли
між сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення підлягає залишенню без змін, як
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Укртелеком"
відхилити.

Рішення Гощанського районного суду
Рівненської області від 04 грудня 2013
року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів починаючи
з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :