Справа № 505/5914/13-ц
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.01.2014 року Котовський
міськрайонний суд Одеської області

в складі:
г о л о в у ю ч о г о - судді
Нікітішина В.П.

при с е к р е т а р і - Шевчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Котовську Одеської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Любомирської сільської ради
Котовського району Одеської області,
третя особа що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на боці
відповідача - Управління
Держземагенства у Котовському районі
Одеської області, про визнання права
власності на спадкове майно

встановив:

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ІПН:НОМЕР_1, який проживає у АДРЕСА_1
звернувся 2013 року в суд з цим позовом,
вказуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його
мати ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась
спадщина на земельну ділянку площею
5,0754 га. для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що знаходиться на території
Любомирської сільської ради
Котовського району Одеської області,
згідно Державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку серії ІІІ - ОД №000793 та грошові
вклади АТ «Ощадбанк України». Він є
єдиним спадкоємцем за законом на це
спадкове майно. У встановлений законом
строк звернувся до нотаріуса із заявою
про прийняття спадщини. Однак в
отриманні Свідоцтва про право на
спадщину на землю їй було відмовлено у
зв'язку з неможливістю надати витяг з
Державного земельного кадастру та
витягу з технічної документації про
нормативну грошову оцінку земельної
ділянки, через ненадання спадковій
земельній ділянці кадастрового номеру.
Тому нотаріус рекомендував йому
звернутись до суду щодо вирішення
питання спадкування.

Інших спадкоємців, які б оспорювали
її право на спадщину, не має.

Виходячи з цього, просив суд
постановити рішення яким визнати за
ним в порядку спадкування за законом
право власності на спадкову земельну
ділянку матері ОСОБА_3, право приватної
власності на земельну ділянку площею
5,0754 га. для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що знаходиться на території
Любомирської сільської ради
Котовського району Одеської області,
згідно Державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку серії ІІІ - ОД №000793 та грошові
вклади спадкодавця.

В ході розгляду справи у суді
позивач підтримав позов у повному
обсязі.

Представник відповідача, в особі
Любомирського сільського голови
А.П.Титаренко, надав листа (заяву) від
08.01.2014 року №05 про розгляд справи у
відсутність представника сільради в
якій проти позову не заперечував.

Представник Управління
Держземагенства у Котовському районі
Одеської області за довіреністю
Сікорський В.І. не заперечував у
задоволені позову.

Вислухавши пояснення учасників
судового розгляду та дослідивши
письмові докази у справі, суд приходить
до висновку про часткове задоволення
позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
в АДРЕСА_1 у віці 87 років померла ОСОБА_3,
що підтверджується Свідоцтвом про
смерть Серії НОМЕР_2 від 18.01.2013 року.

Після її смерті відкрилась
спадщина у вигляді земельної ділянки
площею - 5,0754 га. для

ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що знаходиться на території
Любомирської сільської ради
Котовського району Одеської області,
згідно Державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку серії ІІІ - ОД №000793, виданого
Головою Котовської
райдержадміністрації Одеської області
І.Я.Думбрава 09.01.2004 року, на підставі
розпорядження Котовської
райдержадміністрації Одеської області
від 18.12.2003 року №511-03 та зареєстрованого
в Книзі записів державних актів на
право приватної власності на право
приватної власності на землею за 11
№00293 та грошовий вклад в АТ «Ощадбанк»
ТВБТ №10015/0365 на рахунку НОМЕР_3.

Позивач, який є сином померлої, що
підтверджується свідоцтвом про його
народження є спадкоємцем за законом
першої черги на вказане спадкове майно.

Відповідно до роз'яснення
Управління Держземагенства у
Котовському районі Одеської області
від 16.07.2013 року №14-06-10/1860 на адресу
позивача воно не має можливості видати
йому Витягу з державного земельного
кадастру, оскільки кадастровий номер
на земельну ділянку не визначався.

Згідно повідомлення приватного
нотаріуса Котовського районного
нотаріального округу ОСОБА_4. від 06.11.2013
року №321/02-14/32-2013 позивачу відмовлено у
видачі Свідоцтва про право на спадкову
земельну ділянку, у зв'язку з
відсутністю кадастрового номеру
земельної ділянки та рекомендовано
звернутись до суду для вирішення
питання спадкування цієї земельної
ділянки.

Постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008
N 7 «Про судову практику у справах про
спадкування» п.10. наголошено, що
відповідно до статті 1225 ЦК України
право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців за
загальними правилами спадкування (зі
збереженням її цільового призначення)
при підтвердженні цього права
спадкодавця державним актом на право
власності на землю або іншим
правовстановлюючим документом.

У відповідності до ст. 78
Земельного кодексу України право
власності на землю - це право володіти,
користуватися і розпоряджатися
земельними ділянками. Право власності
на землю набувається та реалізується
на підставі Конституції України,
Земельного кодексу України, а також
інших законів, що видаються відповідно
до них. Відповідно до вказаного кодексу
земля в Україні може перебувати у
приватній, комунальній та державній
власності.

Статтею 131 вказаного Кодексу
зазначено, що громадяни України, мають
право набувати у власність земельні
ділянки на підставі, успадкування.

Статтею 125 Земельного кодексу
України встановлено, що право
власності на земельну ділянку, виникає
з моменту державної реєстрації цих
прав.

Стаття 126. Земельного кодексу
України визначає, що право власності на
земельну ділянку оформлюється
відповідно до Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналогічні вимоги зазначені в
статті 126 закону України «Про державний
земельний кадастр» згідно з якою право
власності на земельну ділянку
оформлюється відповідно до Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

Відповідно до вимог ст.3 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно підлягає внесенню до
Державного реєстру прав. Права на
нерухоме майно, яке підлягає державній
реєстрації, виникає з моменту такої
реєстрації.

Статтею 4 закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
визначено, що обов'язковій реєстрації
підлягають речові права на нерухоме
майно. Статтею 5 встановлено, що у
державному реєстрі прав реєструються
права на земельні ділянки.

Статтею 9 вказаного закону
визначено, що державний реєстратор
(яким також є нотаріус) повинен
встановити відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих у документах.

Оскільки, як зазначено вище,
кадастровий номер земельній ділянці не
надавався, то позивач не має змоги
надати його нотаріусу для визначення
наявності або відсутності
суперечностей, а останній не може їх
визначити навіть шляхом подання запиту
до органів виконавчої влади
(управління Держемагенста в
Котовському районі), оскільки навіть у
районному управлінні Держземагенства
вказана інформація відсутня.

Статтею 16 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" встановлено, що
заява про державну реєстрацію прав
власності на земельну ділянку, за
письмовою заявою правонабувача, може
подаватися державним кадастровим
реєстратором, який здійснив державну
реєстрацію такої земельної ділянки.
Оскільки на момент реєстрації права
власності на вказану земельну ділянку
кадастровий номер не надавався та
відомості про неї не заносились до
кадастру, тому вона позбавлена
можливості набути права власності на
земельну ділянку на підставі вказаної
статті.

Статтею 19 закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
визначено, що державна реєстрація прав
проводиться на підставі державних
актів на право власності на земельну
ділянку у випадках, встановлених
законом.

Статтею 28-1 ч. 2 вказаного закону
передбачено, що орган, який здійснює
ведення Державного земельного
кадастру (в даному випадку управління
Держземагенства), надає органу
державної реєстрації прав інформацію
про кадастровий номер земельної
ділянки, кадастровий план
зареєстрованої земельної ділянки,
право доступу до перегляду
кадастрових карт (планів). Інформація,
одержана від органу, що здійснює
ведення Державного земельного
кадастру, вноситься державним
реєстратором під час здійснення
державної реєстрації прав на
відповідний об'єкт до розділу
Державного реєстру прав, який містить
відомості про нерухоме майно.

Як зазначено вище, кадастровий
номер земельній ділянці не надавався і
з зазначених причин в управлінні
Держземагенства у Котовському районі
відсутня інформація про кадастровий
номер та план земельної ділянки, що
позбавляє позивача змоги реалізувати
право на спадкування нерухомого майна
(земельної ділянки).

У відповідності до ст. 11 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" порядок ведення Державного
реєстру прав визначає Кабінет
Міністрів України. Статтею 15 вказаного
закону встановлено, що перелік
документів для здійснення державної
реєстрації прав визначається
Кабінетом Міністрів України у Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 26 жовтня 2011 р. N 1141
затверджено «Порядок ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно» (надалі «Порядок …»)
пунктом 10 якого державного реєстратора
(у тому числі нотаріуса) зобов'язано під
час розгляду заяви (запиту) здійснювати
пошук у Державному реєстрі прав
відомостей про нерухоме майно; право
власності та суб'єкта цього права; інші
речові права та суб'єкта цих прав.

Пунктом 11 встановлено, що пошук у
Державному реєстрі прав відомостей
здійснюється за реєстраційним номером
об'єкта нерухомого майна. У разі, коли
відомості про реєстраційний номер
об'єкта нерухомого майна у заяві
(запиті) не зазначаються, пошук у
Державному реєстрі прав відомостей
здійснюється «за кадастровим номером
земельної ділянки» (ідентифікатором).

Крім того, кадастровий номер
також потрібен для внесення державним
реєстратором (нотаріусом) запису про
нерухоме майно оскільки П.20.вказаного
«ПОРЯДКУ…» визначено, що з метою
проведення державної реєстрації
виникнення права власності державний
реєстратор (нотаріус) вносить до
запису про нерухоме майно такі
відомості щодо земельної ділянки: дату
державної реєстрації земельної
ділянки; найменування органу, що провів
державну реєстрацію земельної ділянки;
кадастровий номер земельної ділянки;
площу земельної ділянки; цільове
призначення земельної ділянки;
підставу для внесення запису про
нерухоме майно: назву рішення; дату
формування рішення; індексний номер
рішення; прізвище, ім'я та по батькові
державного реєстратора; найменування
нотаріальної контори, назву
нотаріального округу.

Пунктом 36 «Правил..» встановлено,
що для формування та видачі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
державний реєстратор вносить до
Державного реєстру прав відомості
щодо нерухомого майна (зокрема
земельної ділянки): дату державної
реєстрації земельної ділянки;
найменування органу що провів
державну реєстрацію земельної
ділянки; кадастровий номер земельної
ділянки; площу земельної ділянки;
цільове призначення земельної ділянки.

Аналогічні вимоги містить глава 10
п. 4 підпункт 4.20. «Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами»
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22.02.2012 року №296/5,
відповідно до якого «Видача свідоцтва
про право на спадщину на земельну
ділянку нотаріусом проводиться на
підставі документів, оформлених
відповідно до статті 19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» та
Витягу з Державного земельного
кадастру.

Також, обов'язковим є отримання
витягу з державного земельного
кадастру при вчиненні правочинів щодо
земельної ділянки у відповідності до
вимог ст. 38 п. 2 закону України «Про
державний земельний кадастр».

На момент набуття права власності
на вказану земельну ділянку
землевпорядна документація не
виготовлялась, оскільки це не було
передбачено діючим законодавством з
зазначених причин вона позбавлена
можливості надати нотаріусу всі
необхідні документи для проведення
державної реєстрації та видачі
свідоцтва про право власності на
вказану земельну ділянку.

Відповідно ст.7-1 Закону України
«Про державний земельний кадастр»
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері земельних відносин,
здійснює підготовку
земельно-кадастрової документації та
внесення до Державного земельного
кадастру відомостей про землі,
розташовані у межах державного кордону
України; здійснює державну реєстрацію
земельних ділянок, організовує роботи
із землеустрою, що проводяться з метою
внесення відомостей до Державного
земельного кадастру.

Статтею 9 вказаного закону
визначено, що внесення відомостей до
Державного земельного кадастру
здійснюються державними кадастровими
реєстраторами центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин
(ДЕРЖЗЕМАГЕНСТВО). Державний
кадастровий реєстратор здійснює
реєстрацію заяв про внесення
відомостей до Державного земельного
кадастру, присвоює кадастрові номери
земельним ділянкам.

Однак на підставі вказаного
закону вона також не має змоги вжити
дій щодо надання кадастрового номеру
земельній ділянці та звернутись до
державного реєстратора, оскільки у
відповідності до ст. 15 закону України
«Про державний земельний кадастр»
обов'язковим у відомостях про земельну
ділянку є зазначення інформації про її
власників (користувачів), власник же
вказаної земельної ділянки помер, а
позивач лише спадкоємець.

Статтею 21 вказаного закону
визначено, що підставою для внесення
відомостей до Державного земельного
кадастру є документація із
землеустрою щодо формування земельних
ділянок.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" право на нерухоме майно, що
виникло до набрання чинності цим
Законом, визнається дійсними у разі
відсутності його державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, якщо
реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення.

Як вже зазначено вище,
спадкодавець набув право на земельну
ділянку у відповідності до
законодавства, яке діяло станом на 2004
рік, яким не передбачалось присвоєння
кадастрового номеру земельній ділянці
та виготовлення технічної
документації з оцінки земель.

Статтею 328 ЦК України встановлено,
що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність права власності не
встановлена судом.

Пленум ВСУ в постанові N 20 від 22.12.95
«Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності» вказав, що судовий захист
права приватної власності громадян
здійснюється шляхом розгляду справ,
зокрема, за позовами про визнання права
власності на майно.

Документи які містять достатні
дані (кадастровий номер та кадастровий
план, технічна документація з оцінки
земель) для проведення реєстраційних
дій державним реєстратором щодо
спадкування земельної ділянки
відсутні, оскільки на момент набуття
останнім права власності на земельну
ділянку їх виготовлення не
передбачалось чинним законодавством.

Неможливість отримати документ
про право власності на вказану
земельну ділянку прямо слідує з
наведених положень діючого
законодавства.

Таким чином відсутність можливості
надання нотаріусу Витягу з державного
земельного кадастру, позбавляє
позивача права на оформлення спадщини
в нотаріальному порядку. Відповідно
невизнане право позивача підлягає
судовому захисту, шляхом визнання за
ним права власності на спадкову
земельну ділянку.

Разом з цим суд не вбачає перешкод
позивачу в отриманні свідоцтва про
право на спадщину за законом на
грошовий вклад спадкодавця. Тому
підстав для задоволення позову у цій
частині суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 60,212-215 ЦПК України,
ст.ст.15,1216,1225,1261,1269,1296,1297 ЦК України, суд,
-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ІПН:НОМЕР_1, в порядку спадкування за
законом після смерті матері ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, право приватної
власності на земельну ділянку площею
5,0754 га. для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що знаходиться на території
Любомирської сільської ради
Котовського району Одеської області,
згідно Державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку серії ІІІ - ОД №000793, виданого
Головою Котовської
райдержадміністрації Одеської області
І.Я.Думбрава 09.01.2004 року, на підставі
розпорядження Котовської
райдержадміністрації Одеської області
від 18.12.2003 року №511-03 та зареєстрованого
в Книзі записів державних актів на
право приватної власності на право
приватної власності на землею за 11
№00293.

В іншому відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду Одеської області
через суд який його ухвалив протягом 10
днів з дня його проголошення, а особами
які не були присутніми у судовому
засіданні протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

С
у д д я -