Справа № 736/1956/13-ц Провадження №
22-ц/795/394/2014 Головуючий у I інстанції:
Синько О. О.Категорія: цивільна
Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

18 лютого 2014 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області
у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Зінченко С.П., Вінгаль В.М.,

при секретарі - Шкарупі Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Корюківського
районного суду Чернігівської області
від 26 грудня 2013 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до Корюківської
міської ради Чернігівської області,
третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача - Корюківська районна
державна нотаріальна контора
Чернігівської області, про визнання
права власності на спадкове майно,

в с т а н о в
и в:

Рішенням Корюківського районного суду
Чернігівської області від 26 грудня 2013
року у задоволенні позову ОСОБА_1 до
Корюківської міської ради
Чернігівської області, третя особа, що
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні позивача -
Корюківська районна державна
нотаріальна контора Чернігівської
області, про визнання права власності
на спадкове майно - відмовлено
повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
вказане рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги, визнавши за ОСОБА_1
право власності на спірну спадкову
земельну ділянку, посилаючись на те, що
рішення суду було ухвалене без
належного обґрунтування, без повного
та всебічного з'ясування обставин, на
які посилалася позивач, а також з
грубим порушенням матеріального та
процесуального законодавства.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд першої інстанції дійшов
хибного висновку, що спадкодавець
ОСОБА_2 за життя не набула права
власності на спірну земельну ділянку, а
тому вказана ділянка не входить до
складу спадщини і до спадкоємця не
переходить право власності на земельну
ділянку у порядку спадкування.

Апелянт зазначає, що місцевий суд при
ухваленні рішення невірно застосував
положення абз.2 п.1 розділу Х
„Перехідних положень" ЗК України, щодо
необхідності отримання державного
акту на право власності на земельну
ділянку та на Декрет КМУ від 26.12.1992 року
„Про приватизацію земельних ділянок",
щодо можливості оформлення
спадкоємцями права власності на
земельну ділянку в порядку,
передбаченому абз.2 п.1 розділу Х
„Перехідних положень" ЗК України.

ОСОБА_1 наполягає, що приватизація
земельної ділянки ОСОБА_2 закінчилась у
2013 році і у останньої виникло право
власності на спірну земельну ділянку,
що підтверджується Свідоцтвом про
право власності на нерухоме майно
індексний №: 1281924 та витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно індексний № 1282501, від
15.03.2013 року, наданим Реєстраційною
службою Корюківського районного
управління юстиції Чернігівської
області. З 01.01.2013 року набрали чинності
ЗУ „Про державний земельний кадастр"
та „Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень",
відповідно до положень яких, з 01 січня
2013 року державний акт на право
власності на земельну ділянку не
видається. Документом, що посвідчує
право власності на землю, є свідоцтво
на право отримане у територіальному
органі Державної реєстраційної служби.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга не може бути
задоволена, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що 23 листопада 1963
року ОСОБА_2 за договором купівлі
продажу, посвідченим нотаріусом
Городнянської державної нотаріальної
контори Яцко М.Л. та зареєстрованим в
реєстрі за № 1638, придбала житловий
будинок з надвірними будівлями, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.24-25).

27 травня 2009 року ОСОБА_2 було складено
заповіт, яким все своє майно, де б воно
не знаходилось із чого б воно не
складалося і взагалі все те, на що вона
за законом матиме право і що буде
належати їй на момент смерті, заповіла
ОСОБА_1 (а.с.4).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, виданим 04.03.2013 року
відділом ДРАЦС реєстраційної служби
Корюківського районного управління
юстиції (а.с.27).

09 серпня 2013 року позивач звернулась до
Корюківської районної державної
нотаріальної контори Чернігівської
області із заявою про прийняття
спадщини після ОСОБА_2

09 серпня 2013 року заведена спадкова
справа № 153/2013 до майна померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2

Свідоцтва про право на спадщину не
видавалися (а.с. 41).

Постановою завідувача Корюківської
районної державної нотаріальної
контори Чернігівської області Гайдук
С.В. від 04 грудня 2013 року відмовлено
ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом на земельну
ділянку площею 0,0617 гектарів для
індивідуального житлового, гаражного і
дачного будівництва, розташовану в
АДРЕСА_1, кадастровий № :01:001:1090.
Вказана постанова мотивована тим, що
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно ОСОБА_2 було видане вже
після її смерті, тобто право власності
на вказану земельну ділянку не входить
до складу спадщини, так як не належало
спадкодавцю ОСОБА_2 на момент відкриття
спадщини (на день смерті).

У зв'язку з наведеним, ОСОБА_1
звернулася до суду та просила визнати
за нею право власності на земельну
ділянку у порядку спадкування, площею
0,0617 га, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з того, що спадкодавець ОСОБА_2
за життя не набула права власності на
спірну земельну ділянку, а тому вказана
земля в силу положень ст.1218 ЦК України
не увійшла до складу спадщини, а до
спадкоємця відповідно не перейшло
право власності на земельну ділянку у
порядку спадкування.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з вказаним висновком суду
першої інстанції, оскільки такий
висновок суду ґрунтується на законі та
відповідає обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Корюківської міської ради
Корюківського району Чернігівської
області від 11 вересня 1997 року «Про
приватизацію земельних ділянок»
згідно декрету Кабінету Міністрів
України «Про приватизацію земельних
ділянок» від 26 грудня 1992 року ОСОБА_2
передано безкоштовно у приватну
власність надану земельну ділянку по
фактичному обміру згідно раніше
виданих земельно-облікових документів
площею до 0,10 га для обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель по вул. Колгоспна, 10 (а.с.13).

У 2012 році було виготовлено Технічну
документацію із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибна ділянка) площею
0,0617 га гр. ОСОБА_2, АДРЕСА_1 (а.с.8-25).

19 лютого 2013 року сформований витяг з
Державного земельного кадастру про
земельну ділянку № НВ-013,
відповідно до якого земельна ділянка
має кадастровий номер: :01:001:1090,
місце розташування: АДРЕСА_1, вид
використання: для будівництва,
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
приватна власність, площа 0,0617 га,
реєстрація земельної ділянки
проведена відділом Держземагенства у
Корюківському районі 19.02.2013 року
(а.с.29-33).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
індексний номер 1282501, від 15 березня 2013
року, виданого реєстраційною службою
Корюківського районного управління
юстиції Чернігівської області, а саме
його розділу «Актуальна інформація про
державну реєстрацію права власності»
датою державної реєстрації права
власності на земельну ділянку за
адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер:
:01:001:1090 за ОСОБА_2 є ІНФОРМАЦІЯ_2,
тобто наступний день після її смерті
(а.с.6).

15 березня 2013 року на ім'я ОСОБА_2
реєстраційною службою Корюківського
районного управління юстиції
Чернігівської області видано
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно індексний номер: 1281924, а
саме на земельну ділянку площею 0,0617 га
для індивідуального житлового,
гаражного і дачного будівництва, за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий №:
:01:001:1090 (а.с.34).

Згідно ч.2 ст. 311 ЦК України якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Положеннями ст. 125 Земельного кодексу
України встановлено, що право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 12 статті 15 ЗУ „Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" передбачено, що
датою і часом державної реєстрації
прав та їх обтяжень вважається дата і
час реєстрації відповідної заяви.

Відповідно до п. 23 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого Постановою КМУ
від 17.10.2013 року № 868 датою і часом
державної реєстрації речових прав
вважаються дата і час реєстрації заяви
в базі даних про реєстрацію заяв і
запитів.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїми внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Саме відповідно до вимог зазначених
норм матеріального та процесуального
закону, з врахуванням обставин справи
та того факту, що право власності на
ім'я ОСОБА_2 на спірну спадкову земельну
ділянку було зареєстровано на
наступний день після її смерті, суд
першої інстанції і дійшов до
обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 не
набула права власності на спірну
земельну ділянку.

Отже, наведені норми матеріального
закону та наявні у справі докази
спростовують доводи апеляційної
скарги, що приватизація земельної
ділянки, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, закінчилася за життя
спадкодавиці ОСОБА_2 та у останньої
виникло право власності на спірну
земельну ділянку.

Статтями 1218, 1220 ЦК України передбачено,
що до складу спадщини входять усі права
та обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Часом відкриття спадщини є день смерті
особи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 про визнання права власності на
спадкову земельну ділянку, оскільки
вказана земельна ділянка в силу
положень ст.1218 ЦК України не увійшла до
складу спадщини, а тому до спадкоємця
не перейшло право власності на
земельну ділянку у порядку
спадкування.

Посилання апелянтів на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, є безпідставними,
оскільки суд відповідно до статей 10, 60
ЦПК вжив передбачених законом заходів
до всебічного, повного й об'єктивного
з'ясування обставин справи, дослідив
усі передбачені нормою матеріального
права доказові факти, наявність чи
відсутність яких впливає на остаточний
результат справи.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції ґрунтується на законі та
відповідає обставинам справи, а тому
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корюківського районного суду
Чернігівської області від 26 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:
Судді: