Номер провадження № 22-ц/785/316/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Доценко Л.І.,

суддів - Гірняк Л.А., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря - Булгак Х.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2013
року,

ВСТАНОВИЛА :

15.04.2011 року позивач ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення боргу, в якому просив
стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його
користь суму боргу у розмірі 60 000 дол.
США у відповідному еквіваленті
національної валюти за курсом НБУ, а
також три проценти річних від
простроченої суми на день ухвалення
рішення. Крім того, просив стягнути з
відповідача судові витрати.

Позивач мотивував свої вимоги тим, що
28.03.2008 року він позичив відповідачу
грошові кошти у розмірі еквівалентному
60 000 доларів США, які відповідач
зобов'язався повернути до 01 листопада
2008 року, про що була складена розписка,
підписана відповідачем власноручно.

Однак, у вказаний строк грошове
зобов'язання виконано не було, на
прохання позивача добровільно
сплатити борг відповідач відмовився.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі, посилаючись на обставини,
викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнала, в
задоволенні позову просила відмовити,
посилаючись на те, що відповідач не
укладав договір позики з позивачем.

Рішенням Київського районного суду
м. Одеси від 17 жовтня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржує представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
борг за договором позики та відсотки за
користування грошима у розмірі 64800
доларів США, що за курсом НБУ складає
516507,80 грн., посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач не надав доказів
укладання між ним та відповідачем 28
березня 2008року договору позики .

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який
їх регулює.

Так, ст.1046 ЦК України передбачено, що
за договором позики одна сторона (
позикодавець) передає у власність
другій стороні ( позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов;язується повернути
позикодавцеві таку ж суму позики або
таку ж кількість речей того ж роду та
такої якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ст.1047 ЦК України
на підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно з вимогами ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов;язаний повернути
позикодавцеві позику ( грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2
посилався на неповернення ОСОБА_3 суми
боргу в розмірі 60000 доларів США й надав
суду розписку від 28 березня 2008року ,
зазначаючи що її написано та підписано
власноручно відповідачем.

Заперечуючи проти позову
відповідач ОСОБА_3 посилався на те, що
гроші у позивача в борг не брав,
розписку не складав і не підписував.

Відповідно до ч.1 ст.10, ч.1 ст.11, ч.1 ст.60
ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов;язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК
України.

В суді першої інстанції відповідно
до вимог ч.1 ст.143 ЦПК України була
призначена судово- почеркознавча
експертиза.

Згідно висновку експерта № 133-п від
27.06.2013року встановлено, що рукописний
текст розписки від 28 березня 2008року
виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою.
Підпис від імені ОСОБА_3 у розписці від
28 березня 2008року виконаний не ОСОБА_3, а
іншою особою, з наслідуванням підпису
ОСОБА_3 ( а.с.175-186).

На підставі наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
обгрунтовано прийшов до висновку про
недостатність доказів, а саме розписки,
як єдиного доказу, яким позивач
обгрунтовує позовні вимоги і
обгрунтовано відмовив у задоволенні
позову.

Посилання апеляційної скарги на те,
що судово- почеркознавча експертиза
була проведена у порушення вимог
Закону України » Про судову
експертизу» спростовуються
матеріалами справи.

Висновок експерта № 133-п від
27.06.2013року був зроблений судовим
експертом з правом проведення
почеркознавчої експертизи ( свідоцтво
№ 10357, видане ЕКК МВС України в 2010р.) ,
стаж роботи з 1996року , Науково-
дослідного експертно-
криміналістичного центру Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області .
Експертиза проводилась на підставі
ухвали Київського районого суду м.
Одеси і документів, які знаходились в
цивільній справі. Експерт був
попереджений про відповідальність за
ст.ст.384 , 385 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає,
що доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.1, 308, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 17 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Л.І. Доценко

Судді
Л.А.Гірняк

А.П.Заїкін