Справа № 127/2590/13-ц Провадження №
22-ц/772/714/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Кашпрук Г. М.Категорія: 20
Доповідач: Жданкін В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого: Жданкіна В.В.

суддів: Медяного В.М., Пащенко Л.В.

при секретарі: Агеєвій Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу першого заступника прокурора м.
Вінниці Соколового В.П. на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 21.03.2013 р. по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
дійсним договору купівлі-продажу
нерухомого майна та визнання на нього
права власності -

ВСТАНОВИЛА
:

04.01.2012 року ОСОБА_5 звернулась до
Вінницького міського суду Вінницької
області з цивільним позовом до ОСОБА_4
про визнання дійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки та
про визнання права власності на
земельну ділянку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
30.12.2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
укладено договір купівлі-продажу
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами за адресою:
АДРЕСА_1, що належав відповідачу на
праві власності на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом від
18.10.2004 року. Даний договір був укладений
у письмовій формі без нотаріального
посвідчення. При цьому між продавцем та
покупцем була домовленість про те, що
після підготовки продавцем необхідних
документів даний договір буде
оформлено нотаріально. 10.01.2011 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено новий
договір купівлі- продажу у зв'язку із
заміною правовстановлюючого
документу, а саме заміни свідоцтва про
право на спадщину за законом від 18.10.2004
року на свідоцтво про право власності
від 10.11.2010 року, оскільки відповідачем
було узаконено самочинне будівництво.
Згідно умов даного договору покупець
брав на себе зобов'язаня сплатити
продавцю 23 585 грн., а продавець брав на
себе зобов'язання до 10.03.2011 року
оформити договір купівлі-продажу у
встановленому законом порядку,
нотаріально його посвідчивши. Позивач
виконав умови вищесказаних договорів в
повному обсязі, а саме сплатив
відповідачу вартість покупки згідно
домовленості. Відповідач належним
чином не виконала свої зобов'язання за
договором, що й стало підставою для
звернення позивача до суду з вимогою
визнати дійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами
за адресою: АДРЕСА_1, а також визнати за
позивачем право власності на житловий
будинок із господарськими будівлями і
спорудами АДРЕСА_1, який складається із
житлового будинку під літерою «А»,
загальною площею 57,1 кв. м., в тому числі
45,8 кв. м. житлової площі, літньої кухні
під літерою «Б», прибудови під літерою
«б», сараю під літерою «Г», сараю під
літерою «Д», погребу під літерою «п/Д»,
убиральні під літерою «Ж»,огорожі № 1-3.

Вінницький міський суд
Вінницької області 21.03.2013 року вирішив
позов ОСОБА_5 задовольнити.

Визнав дійсним укладений 10.01.2011 року
між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 із прибудовами.

Визнав за ОСОБА_5 право власності на
житловий будинок із господарськими
будівлями і спорудами АДРЕСА_1, який
складається із житлового будинку під
літерою «А», загальною площею 57,1 кв. м.,
в тому числі 45,8 кв. м. житлової площі,
літньої кухні під літерою «Б»,
прибудови під літерою «б», сараю під
літерою «Г», сараю під літерою «Д»,
погребу під літерою «п/Д», убиральні
під літерою «Ж», огорожі № 1-3.

Стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
в рахунок понесених позивачем судових
витрат по сплаті судового збору 783,90
грн.

В апеляційній скарзі, прокурор м.
Вінниці просить рішення скасувати як
незаконне і ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід задоволити з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права.

Обгрунтованим визнається рішення, коли
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

У рішенні суду обов'язково повинні
бути зазначені судом факти і
відповідні їм правовідносини.

Проте зазначені вимоги закону
залишаються поза увагою суду.

Ухвалюючи рішення щодо
задоволення позовних вимог суд першої
інстанції виходив з наступного.

30.12.2004 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено
договір купівлі - продажу житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами за адресою АДРЕСА_1. Вказане
будинковолодіння належало відповідачу
на праві власності на підставі
свідоцтва про спадщину за законом від
18.10.2004.

Договір купівлі - продажу
укладався сторонами у письмовій формі
без нотаріального посвідчення,
оскільки у продавця не було всіх
необхідних документів для
нотаріального посвідчення даного
договору, а також частина
господарських будівель і споруд не
були введені в експлуатацію та мали
статус самочинного будівництва. До
вказаного договору купівлі - продажу
ОСОБА_5 сплатила ОСОБА_4 13 584 грн., що
підтверджується розпискою.

10.01.2010 виконавчим комітетом
Вінницької міської ради позивачу
видано свідоцтво про право власності у
зв'язку із узаконенням ОСОБА_4
самочинного будівництва.

10.01.2011 між позивачем та
відповідачем укладено новий договір
купівлі - продажу у зв'язку із заміною
правовстановлюючого документу.
Позивач виконала свої зобов'язання
щодо сплати коштів згідно договору,
натомість відповідачем договір
купівлі - продажу не оформлено згідно
закону.

Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного
кодексу України якщо сторони
домовились щодо істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним.

Частиною 1, статті З ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

З такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можна з огляду
на наступне.

Статтею 182 ЦК України передбачено,
що право власності та інші речові права
на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч.І ст. 210 ЦК України
правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

На підставі ч. 1 ст. 629 ЦК України
договір може бути укладений у будь -
якій формі, якщо вимоги щодо форми
договору не встановлені законом.

Згідно ст. 220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Однак, разом з тим, згідно ч.З ст. 640
ЦК України договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або держпвної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Сттаттею 657 ЦК України (в редакції
на момент укладення договору)
встановлено, що договір купівлі -
продажу житлового будинку (квартири)
іншого нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Згідно п. 13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 №9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», вирішуючи спір
про визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно врахувати, що норма ч.2
ст. 220 ЦК України не застосовується щодо
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до ст.ст. 210
та 640 ЦК України пов'язується з
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін. При розгляді
таких справ суди повинні з'ясувати, чи
підлягає правочин обов'язковому
нотаріальному посвідченню, чому він не
був нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилялася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість.

Отже, враховуючи вищевикладене,
договір купівлі - продажу житлового

будинку АДРЕСА_1 від 10.01.2011 не був

укладеним, а тому і не міг створювати
прав та обов'язків для його сторін.

У відповідності до п. 11 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 14
від 18.12.2009 «Про судове рішення у
цивільній справі», оскільки правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів,а також у разі звернення до
суду органів та осіб, яким надано право
захищати права,свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси, суд повинен встановити чи
були порушені невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб.

Так позивачем по справі до суду не
надано жодних доказів на підтвердження
того, що між ним та відповідачем
виникли цивільно-правові відносини, та
невиконання певних обов'язків
відповідачем нанесено йому шкоду та
права позивача потребували поновлення
в суді.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції не звернув увагу, що
позивачем обрано спосіб захисту свого
майнового права та інтересу, який
взагалі не передбачений цивільним
законодавством України. Визнання
правочину в рамках судового
провадження таким, що відбувся, з
наступним визнанням за особою права
власності на нерухомість неможливе,
суперечить нормам матеріального права.

Крім того, згідно ч.6 ст. 120
Земельного кодексу України істотною
умовою договору, який передбачає
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, є
кадастровий номер земельної ділянки,
право на яку переходить у зв'язку з
набуттям права власності на ці об'єкти.

Укладення договору, який передбачає
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
пов'язане з переходом права на частину
земельної ділянки, здійснюється після
виділення цієї частки в окрему
земельну ділянку та присвоєння їй
окремого кадастрового номера.

В матеріалах справи відсутні
відомості, що земельна ділянка на якій
знаходиться спірний будинок з
господарськими спорудами має
кадастровий номер.

Згідно ст. 36-1 Закону України «Про
прокуратуру» представництво
прокуратурою інтересів громадянина
або держави в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом.

Підставою представництва в суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень інтересів
держави.

Конституційний суд України в
рішенні від 08.04.1999 р. (далі - рішення КСУ)
визначив, що прокурор чи його заступник
у кожному конкретному випадку
самостійно визначає з посиланням на
законодавство, в чому саме відбулося чи
може відбутися порушення матеріальних
чи інших інтересів держави,
обґрунтовує необхідність їх захисту та
зазначає орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах. При цьому інтереси
держави можуть збігатися повністю,
частково, або не збігатися зовсім з
інтересами державних органів,
державних підприємств та організацій
чи з інтересами господарських
товариств з часткою державної
власності у статутному фонді. Держава
може вбачати свої інтереси не тільки в
їх діяльності, але й в діяльності
приватних підприємств, товариств.
Пунктом 2 резолютивної частини рішення
КСУ визначено, що під поняттям "орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах", треба розуміти орган
державної влади або орган місцевого
самоврядування, який законом наділений
повноваженнями органу виконавчої
влади.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 21.03.2013,
безпосередньо стосується цивільних
прав та інтересів держави, оскільки на
підставі даного рішення судом
незаконно визнано право власності на
будинок з прибудовами, без будь-яких
правових підстав, без сплати податків
та зборів, без будь-яких встановлених
законодавством платежів, які при
нотаріальному посвідченні та
державній реєстрації сплачуються до
державного бюджету.

З огляду на викладене ухвалене
судом рішення являється незаконним і
не- обгрунтованим, а доводи апеляційної
скарги підставні і тому підлягають до
задоволення.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК
України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу першого
заступника прокурора м. Вінниці
Соколового В.П. задоволити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 21 березня 2013
року скасувати і ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: