Справа № 343/1460/13-ц
Провадження № 22-ц/779/146/2014
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В.,
Ясеновенко Л.В.

секретаря Драганчук У.М.

з участю апелянта ОСОБА_2, його
представника ОСОБА_3, представників
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_6, Шевченківської
сільської ради Долинського району,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог: Долинська міська державна
нотаріальна контора, про скасування
рішення виконавчого комітету
сільської ради, свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, свідоцтва
про право на спадщину за заповітом,
визнання заповіту недійсним і визнання
права власності на спадкове нерухоме
майно за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 22
листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 22
листопада 2013 року відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6,
Шевченківської сільської ради
Долинського району, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог: Долинська
міська державна нотаріальна контора,
про скасування рішення виконавчого
комітету сільської ради, свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, визнання заповіту недійсним
і визнання права власності на спадкове
нерухоме майно.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на неповне з'ясування
судом обставин справи, неналежну
оцінку доказів, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, неправильне застосування норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Зокрема апелянт вказує, що ухвалюючи
оскаржуване рішення суд першої
інстанції не взяв до уваги його доводи
та не дав належної оцінки поданим ним
письмовим доказам та доказам, здобутим
в судовому засіданні, в їх сукупності,
надавши явну перевагу доводам
відповідачів і зіславшись тільки на
їхні пояснення і заперечення, а тому
передчасно дійшов висновку, що його
позовна заява не підлягає задоволенню,
порушивши таким чином його майнові та
спадкові права. В порушення вимог
статей 10, 60 ЦПК України суд розглянув
справу однобічно та не об'єктивно, а
рішення виніс передчасно, у зв'язку з
чим є всі підстави вважати його
незаконним.

З цих підстав апелянт просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким його
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

В засіданні апеляційного суду апелянт
та його представник вимоги апеляційної
скарги підтримав з мотивів, викладених
у ній.

Представники відповідачів ОСОБА_6 та
Шевченківської сільської ради
Долинського району Івано-Франківської
області в судовому засіданні доводи
апеляційної скарги не визнали,
посилаючись на обґрунтованість
висновків суду, просили в задоволенні
скарги відмовити.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог Долинської
міської державної нотаріальної
контори в засідання апеляційного суду
не з'явився, про час та день розгляду
справи повідомлений належним чином,
причину неявки суду не повідомив.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК
України колегія суддів ухвалила про
розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення
апелянта та представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши відповідність висновків
суду фактичним обставинам справи та
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права у
вирішенні даного спору, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції таким
вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що у нього відсутні будь-які права
на 16/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1. На
це домоволодіння правомірно, у
встановленому законом порядку було
оформлено право власності за ОСОБА_7
Останній був законним власником 16/100
часток вказаного домоволодіння. Все
своє майно у встановленому законом
порядку ОСОБА_7 заповів своїй дочці
ОСОБА_6

Позивачем не доведено підстав для
визнання заповіту ОСОБА_7 недійсним, не
представлено з приводу цього жодних
належних та допустимих доказів.
Оскаржуваний заповіт є дійсний, не
скасований, складений та згідно
висновку експерта підписаний особисто
ОСОБА_7, посвідчений належною особою з
дотриманням всіх вимог, а тому підстав
вважати, що волевиявлення заповідача
не було вільним і не відповідало його
волі або що при складанні заповіту
порушені вимоги ст.ст. 1247-1253 ЦК України
щодо його форми та порядку складання
немає.

Не доведено ОСОБА_2 і порушення його
прав внаслідок оформлення ОСОБА_6 своїх
спадкових прав після смерті батька
ОСОБА_7 Відповідачка у встановленому
законом порядку на виконання вимог
Книги шостої ЦК України прийняла
спадщину, оформила свої права на неї та
зареєструвала своє право власності на
спадкове нерухоме майно.

Також позивач у судовому засіданні не
обґрунтував та не довів свою вимогу про
визнання за ним права власності на 16/100
часток вказаного вище домоволодіння.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції установлено та
вбачається з матеріалів справи, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є дітьми покійних
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які одружилися 10.11.1949
року, про що зроблено актовий запис №113
(а.с. 6).

Відповідно до нотаріально
посвідченого та зареєстрованого за
реєстровим №2292 договору
купівлі-продажу від 23.11.1956 року
виконком Вигодської районної ради
продав, а ОСОБА_7 купив половину
домоволодіння, що знаходиться в с.
Шевченкове Вигодського району
Станіславської області (а.с. 18).

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1 від 26.11.2009 року ОСОБА_8 померла
ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 8).

За життя ОСОБА_8 склала заповіт,
посвідчений секретарем виконкому
Шевченківської сільської ради 29.07.1996
року, яким все своє майно заповіла
ОСОБА_9 (а.с. 29).

В судовому засіданні суду першої
інстанції судом встановлено, що
спадкоємець за заповітом ОСОБА_9 після
смерті ОСОБА_8 дій, які б свідчили про
прийняття спадщини відповідно до вимог
чинного на той час ЦК УРСР 1963 року
протягом встановленого строку не
вчинила, спадщину не прийняла. Інші
спадкоємці після смерті ОСОБА_8 до
нотаріальної контори у шестимісячний
строк із заявами про прийняття
спадщини не зверталися, спадщину ніхто
не оформив, що підтверджується
повідомленням виконкому
Шевченківської сільської ради №К-18 від
01.02.2013 року (а.с. 23).

Судом першої інстанції також
встановлено, що на час смерті ОСОБА_8 у
будинку по АДРЕСА_1 були зареєстровані
чоловік та син покійної ОСОБА_7 та
ОСОБА_2, що підтверджується: відтиском
штампу у паспорті ОСОБА_2 (а.с. 4);
повідомленнями виконкому
Шевченківської сільської ради №К-108
від 14.05.2012 року (а.с. 24) та №К-18 від
01.02.2013року (а.с. 23); довідками виконкому
Шевченківської сільської ради №1572 та
№1573 від 02.12.2009 року, а також №616/02-21/22 від
18.11.2011 року (а.с. 25-27); копіями сторінок
погосподарських книг Шевченківської
сільської ради за 2001-2010 роки (а.с. 30-31).

Одночасно судом встановлено, що ОСОБА_2,
хоча і був зареєстрований у спадковому
домоволодінні, проте на час смерті
ОСОБА_8 та в подальшому у ньому не
проживав, про що ствердили
представники відповідачів та не
заперечив сам позивач в судовому
засіданні. Факт не проживання позивача
у спірному домоволодінні з 2001 року
встановлений також рішенням
Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 08.04.2013
року, яким ОСОБА_2 визнано таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням, яке знаходиться в АДРЕСА_1
(а.с. 105-106).

Єдиним, хто проживав у будинку на день
смерті ОСОБА_8 та продовжив проживати у
ньому після її смерті, був її чоловік
ОСОБА_7, а тому він єдиний вчинив дії,
які свідчать про прийняття спадщини, а
саме: у шестимісячний строк після
смерті дружини фактично вступив в
управління та володіння спадковим
майном, проживав у домоволодінні, яке
належало їм на праві спільної сумісної
власності, ніс витрати по його
утриманню, підтримував будинок у
належному стані, проводив будівельні
роботи, після смерті дружини поставив
огорожу, ворота та криницю, що
підтверджується технічним паспортом
на домоволодіння АДРЕСА_1, виготовленим
25.08.2008 року (а.с. 15-18).

10.08.2006 року між співвласниками
домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_7 та
ОСОБА_10 був складений акт конкретного
користування частинами домоволодіння
(а.с. 96), а ухвалою Долинського районного
суду Івано-Франківської області від
06.06.2007 року затверджено мирову угоду
між ОСОБА_10 та ОСОБА_7, відповідно до
якої ОСОБА_7 в основній частині
домоволодіння займає веранду (2-1), кухню
(2-2), комору (2-3), дві житлові кімнати (2-4,
2-5), із надвірних споруд - літню кухню
(літ. Е), стодолу (літ. Ж), стайню (літ З),
вбиральню (літ. К), криницю (№3), огорожу
(№4), ворота з хвірткою (№5), що становить
16/100 часток домоволодіння (а.с. 97).

На підставі вказаної ухвали суду від
06.06.2007 року в справі №2-537/2007 ОСОБА_7
зареєстрував своє право власності на
16/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1
згідно витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно Івано-Франківського
обласного бюро технічної
інвентаризації.

З урахуванням наведеного доводи
апелянта про незаконність рішення
виконавчого комітету Шевченківської
сільської ради від 26.10.2006 року №185 про
оформлення за ОСОБА_7 права власності
на 1/2 частку домоволодіння в АДРЕСА_1 та
виданого на його підставі ОСОБА_7
свідоцтва про право власності на
вказане нерухоме майно, не мають
правового значення для вирішення
даного спору. Прийняттям такого
рішення та видачею Шевченківською
сільською радою оспорюваного
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно ніяких прав ОСОБА_2 не
порушено, а тому суд першої інстанції
правильно дійшов висновку про
безпідставність вимог ОСОБА_2 в цій
частині позову.

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_2 від 26.11.2009 року, актовий запис №17
(а.с. 7) ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_5. За
даними заповіту від 29.07.2008 року ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, житель АДРЕСА_1, все своє
майно, де б воно не знаходилося і з чого
б воно не складалося, і взагалі все те,
на що він за законом матиме право і що
буде належати йому на момент смерті,
заповів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Заповіт
посвідчено секретарем Шевченківської
сільської ради при свідках та
зареєстровано в реєстрі за №469. На
заповіті мається відмітка про те, що
він не змінений і не скасований (а.с. 9).

17.03.2010 року ОСОБА_6 видано свідоцтво про
право на спадщину за заповітом на 16/100
частки домоволодіння, що складає: 47/100
часток житлового дерев'яного будинку,
літня кухня, стодола, стайня, вбиральня,
криниця, огорожа, ворота, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і
належить спадкодавцю на підставі
рішення Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 06.06.2007
року, справа №2-537/2007 року,
зареєстрованого в Івано-Франківському
ОБТІ в книзі №1 за №164, що стверджується
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно Івано-Франківського
ОБТІ від 13.01.2009 року за №21535415,
реєстраційний №16808276. Дане свідоцтво
нотаріально посвідчене та
зареєстроване в реєстрі за реєстровим
№244 (а.с 11).

Суд першої інстанції, оцінивши такі
докази та правильно застосувавши норми
матеріального права, а саме положення
ст.ст. 392, 1216-1218, 1222-1223, 1233-1236, 1247, 1251, 1253, 1257,
1268-1270, 1296-1298, 1301, п. 5 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України, ст.ст.
524-527, 529, 548-549 ЦК УРСР 1963 року, вірно
дійшов висновку про те, що ОСОБА_7, як
власник 16/100 часток спірного
домоволодіння АДРЕСА_1 у встановленому
законом порядку розпорядився своїм
майном на випадок смерті в користь
ОСОБА_6, яка прийняла спадкове майно,
оформивши на нього право власності.

Висновок суду першої інстанції про те,
що ОСОБА_2 не довів свого права на
спірне спадкове майно є правильним,
оскільки відповідає обставинам справи
та узгоджується з нормами
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції відповідає встановленим
судом обставинам і визначеним
відповідно до них правовідносинам,
неправильного застосування норм
матеріального та порушення норм
процесуального права судом не
встановлено. Доводи апеляційної скарги
ОСОБА_2 є такими, що були предметом
дослідження суду та не спростовують
висновки суду першої інстанції і не
містять підстав для скасування або
зміни судового рішення, а тому
апеляційну скаргу слід відхилити та
залишити без зміни оскаржуване
рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 22
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча
Горейко М.Д.

Судді:
Бойчук І.В.

Ясеновенко Л.В.