У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області у складі:

Головуючого
судді: Демянчук С.В.

суддів:
Ковалевича С.П., Шеремет А.М.,

секретаря
судового засідання: Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Здолбунівського районного
суду Рівненської області від 14
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Здовбицької
сільської ради Здолбунівського району
Рівненської області про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності, визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, визнання недійсними рішень
органу місцевого самоврядування,
визнання частки у праві власності на
домоволодіння та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом недійсним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Здолбунівського районного
суду Рівненської області від 14
листопада 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення
виконавчого комітету Здовбицької
сільської ради № 65 від 20 липня 2000 року
про оформлення права власності та
видачу свідоцтва ОСОБА_3 про право
власності на ціле домоволодіння по
АДРЕСА_1.

Визнано недійсним та скасовано
свідоцтво про право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1, видане
виконавчим комітетом Здовбицької
сільської ради 12 жовтня 2000 року ОСОБА_3.

Визнано незаконним та скасовано
рішення Здовбицької сільської ради № 97

________________________________________________________________________
_____________________

Провадження № 22ц-787/65/2014
Головуючий у суді 1
інстанції: Шуляк А.С.

Доповідач : Демянчук С.В.

від 18 грудня 1997 року в частині передачі
у власність ОСОБА_3 земельної ділянки,
площею 0,09 га. для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд.

Визнано частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за заповітом на
домоволодіння АДРЕСА_1 видане ОСОБА_1 10
грудня 2011 року приватним нотаріусом
Здолбунівського районного
нотаріального округу ОСОБА_5,
реєстровий № 1069 в частині спадкування
1/2 частини домоволодіння.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину домоволодіння АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2
про визнання свідоцтва про право на
спадщину за заповітом недійсним
відмовити за безпідставністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1,
Здовбицької сільської ради
Здолбунівського району на користь
ОСОБА_2 судові витрати по сплаті
судового збору в сумі 214 грн. 60 коп. та
витрат на правову допомогу в сумі 3000
грн. 00 коп..

Не погодившись із вказаним рішенням в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 , ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій вказує на його
незаконність, необґрунтованість,
постановленим за неповно та невірно
встановлених обставин, які мають
значення для справи, внаслідок
неправильного дослідження доказів та
їх оцінки.

Зазначає, що суд першої інстанції
безпідставно прийшов до висновку про
належність ОСОБА_2 на праві власності 1/2
частини житлового будинку з надвірними
будівлями в АДРЕСА_1 в порядку
спадкування по заповіту після смерті
її матері ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, оскільки право
власності на нерухоме майно виникає у
спадкоємця з моменту державної
реєстрації цього майна. Доказів
своєчасного прийняття спадщини чи то
шляхом подачі заяви до нотаріуса, чи
шляхом вступу в володіння та
управління спадковим майном в межах
шести місяців з дня смерті спадкодавця
нею не надано.

Крім того вказує, що земельна ділянка
для будівництва і обслуговування
будинку по АДРЕСА_1 розміром 0,09 га
передана у приватну власність ОСОБА_3
згідно рішення виконавчого комітету
Здовбицької сільської ради народних
депутатів № 97 від 18 грудня 1997 року. Цією
ділянкою спочатку користувався ОСОБА_3,
а в подальшому його матір
(спадкодавець) ОСОБА_9. Про це було
відомо позивачці. Вона будь-яких
заперечень не мала.

Просив скасувати оскаржуване рішення
та в задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_10 відмовити за безпідставністю
позовних вимог та за спливом позовної
давності, зустрічний позов ОСОБА_10 до
ОСОБА_2 задовольнити; витрати в справі
покласти на ОСОБА_2.

В поданих на апеляційну скаргу
запереченнях ОСОБА_2 вказує на
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та на
безпідставність доводів апеляційної
скарги, яку просить відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_10, адвокат ОСОБА_11, підтримав
апеляційну скаргу в повному обсязі,
надав пояснення в межах її доводів.

ОСОБА_10 в судове засідання
апеляційного суду не з'явився. Про час
та місце повідомлений належним чином.
Забезпечив в судове засідання явку
свого представника.

ОСОБА_2, її представник адвокат ОСОБА_12,
заперечуючи проти задоволення
апеляційної скарги, покликалася на
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення.

Представник Здовбицької сільської
ради Здолбунівського району
заперечуючи проти задоволення
апеляційної скарги, покликалася на
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, а також вимог, заявлених в суді
першої інстанції, правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги, виходив
із порушення прав власності ОСОБА_2, яка
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, посвідченого
04.06.1993р. державним нотаріусом
Здолбунівської державної нотаріальної
контори ОСОБА_13 р. № 816 є
спадкоємицею майна померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7, яке
складається з 1/2 частини житлового
будинку з надвірними будівлями,
розташованого в с. Здовбиця
Здолбунівського району Рівненської
області. Таким чином, успадкувавши 1/2
частину спірного житлового будинку з
надвірними будівлями до ОСОБА_2,
відповідно до ст. 120 ЗК України,
перейшло право користування
відповідною частиною земельної
ділянки для обслуговування житлового
будинку, господарських будівель та
споруд, яка знаходилася у користуванні
спадкодавця.

За встановлених обставин, судом
обґрунтовано визнано недійсним та
скасовано рішення виконавчого
комітету Здовбицької сільської ради №
65 від 20 липня 2000 року про оформлення
права власності та видачу свідоцтва
ОСОБА_3 про право власності на ціле
домоволодіння по АДРЕСА_1; визнано
недійсним та скасовано свідоцтво про
право власності на домоволодіння
АДРЕСА_1, видане виконавчим комітетом
Здовбицької сільської ради 12 жовтня 2000
року ОСОБА_3; визнано незаконним та
скасовано рішення Здовбицької
сільської ради № 97 від 18 грудня 1997 року
в частині передачі у власність ОСОБА_3
земельної ділянки, площею 0,09 га. для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд; визнано частково
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на домоволодіння
АДРЕСА_1 видане ОСОБА_1 10 грудня 2011
року приватним нотаріусом
Здолбунівського районного
нотаріального округу ОСОБА_5,
реєстровий № 1069 в частині спадкування
1/2 частини домоволодіння.

Та як наслідок відновлення порушеного
права власності позивачки на законних
підставах, відповідно до ст. 321 ЦК
України, визнано за ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частину домоволодіння
АДРЕСА_1.

Відповідають встановленим обставиним
та наданим доказам і висновки суду
першої інстанції про безпідставність
позовних вимог ОСОБА_1.

На підтвердження таких висновків в
рішенні наведені відповідні мотиви та
докази з якими погоджується
апеляційний суд, оскільки такі
висновки суду ґрунтуються на вимогах
закону та відповідають обставинам
справи.

Так, установлено, що спадкоємцями після
смерті, ОСОБА_7 Михайлвни, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, майна, зокрема,
житлового будинку житлового будинку з
надвірними будівлями, розташованого в
с. Здовбиця Здолбунівського
району є в рівних частках позивачка та
ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про
спадщину за законом, посвідченого 04
червня 1993 року державним нотаріусом
Здолбунівської державної нотаріальної
контори ОСОБА_13 за р. № 816.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник сільської ради
підтвердила, що в погосподарських
книгах з 1993 року позивачка зазначена
як співвласник спірного
будинковолодіння. ОСОБА_2 постійно не
втрачала інтересу до будинку.

Відповідно до ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно зі ст. 88 ЦК України (1963 року)
основу особистої власності громадян
становлять трудові доходи. Особиста
власність громадян і право її
спадкоємства охороняються державою.
Майно, що є в особистій власності
громадян, не повинно служити для
одержання нетрудових доходів,
використовуватись на шкоду інтересам
суспільства.

Відповідно до ст. 534 ЦК України (1963
року) кожний громадянин може залишити
за заповітом усе своє майно або частину
його (не виключаючи предметів
звичайної домашньої обстановки і
вжитку) одній або кільком особам як тим,
що входять, так і тим, що не входять, до
кола спадкоємців за законом, а також
державі або окремим державним,
кооперативним та іншим громадським
організаціям.

Згідно зі ст. 560 ЦК України (1963
року) спадкоємці, закликані до
спадкоємства, можуть одержати в
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини свідоцтво
про право на спадщину. Свідоцтво про
право на спадщину видається також
державною нотаріальною конторою при
переході спадкового майна до держави
(статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Відсутність державної реєстрації
право власності на 1/2 частки спірного
будинку, не може бути підставою
вважати, що ОСОБА_2 не набула такого
права, оскільки саме свідоцтво про
право на спадщину від 04 червня 1993 року і
є тим документом, яке підтверджує таке
право. Крім того, нормами ЦК України (1963
року) не було передбачено обов'язкової
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно після отримання
свідоцтва про право на спадщину.

Отже, суд першої інстанції дійшов
правильно висновку про визнання
недійсними оспорюваних свідоцтв та
рішень, оскільки ними порушується
право власності позивачки, яка набула
його на підставі свідоцтва про право на
спадщину, тотбо в законний спосіб.

Безпідставними є доводи апелянта
ОСОБА_1 про застосування строку
позовної давності, оскільки судом
першої інстанції правильно
встановлено про відсутність для цього
підстав. В апеляційному суді також
таких обставин не встановлено,
оскільки встановлено, що позивачка, як
власник спірної частини
будинковолодіння про порушення свого
права дізналася з 2011 року, тобто після
смерті ОСОБА_9, коли власником спірного
домоволодіння став ОСОБА_1.

Відповідно до норм процесуального
права передбачається, що обставини
цивільних справ з'ясовуються судом на
засадах змагальності; в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Щодо обов'язку
доказування і подання доказів, то кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень. Однак,
будь-яких належних та достатніх
доказів, які б спростовували зазначені
висновки суду, апелянт суду не надав.

Так, доводи апеляційної скарги про те,
що ОСОБА_2 протягом шести місяців з дня
смерті спадкодавця не приймала
спадщину, оскільки будь-яких
відомостей про фактичне прийнятій
спадщини або подання заяви про
прийняття спадщини до державного
нотаріуса нею не подано, беззаперечно
спростовано самим свідоцтвом про право
на спадщину, отримане ОСОБА_2, яке є
чинним.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку, що судом першої інстанції
були правильно, всебічно і повно
встановлені обставини справи, характер
правовідносин, які виникли між
сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв"язку із чим
рішення підлягає залишенню без змін, як
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Здолбунівського районного
суду Рівненської області від 14
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий суддя:
С.В. Демянчук

Судді :
С.П. Ковалевич

А.М.Шеремет