Справа № 379/2333/13-ц Головуючий у І
інстанції Потеряйко С.А.Провадження №
22-ц/780/1139/14 Доповідач у 2
інстанції ДаценкоКатегорія 22
УХВАЛА

Іменем України

13 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Березовенко Р.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ківшовата
Агро" на рішення Таращанського
районного суду Київської області від 23
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ківшовата Агро" про
визнання недійсною додаткової угоди до
договору оренди землі,

встановила:

У грудні 2013 року позивачка звернулася
до суду із зазначеним позовом, в якому
посилалася на те, що згідно умов
укладеного 23.04.2008 року між сторонами
договору оренди землі вона передала
відповідачу в оренду належну їй на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку від 9.11.2004
року земельну ділянку площею 2,5068 га
строком на 5 років зі сплатою орендної
плати в розмірі, встановленому
договором.

Коли вона звернулася до відповідача з
приводу припинення договору оренди у
зв'язку із закінченням строку його дії,
то відповідач надав їй другий
екземпляр додаткової угоди до договору
оренди від 09.03.2012 року, в якому
відсутній її підпис та зі змісту якого
вбачається, що строк дії договору було
продовжено ще на п'ять років.

Оскільки вона не підписувала дану
додаткову угоду, то відповідно до вимог
ст. ст. 203, 215 ЦК України дана додаткова
угода є недійсною, як така, що не
відповідає вільному волевиявленню
учасника правочину та його внутрішній
волі.

Тому просила визнати недійсною
додаткову угоду до договору оренди
землі від 09.04.2012 року, укладену між нею
та відповідачем.

Рішенням Таращанського районного суду
Київської області від 23 грудня 2013 року
позов задоволено, визнано недійсною
додаткову угоду від 09.03.2012 року до
договору оренди землі, укладену між
ОСОБА_1 та ТОВ «Ківшовата Агро»,
стягнуто з ТОВ «Ківшовата Агро» на
користь ОСОБА_1 судові витрати в
розмірі 229,40 грн.

На зазначене рішення відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати, посилаючись на неповне
з"ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з
того, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, як такі, що
підтверджуються матеріалами справи та
наданими доказами.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

За правилами частин першої та третьої
ст. 203 ЦК України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 217 ЦК України
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Встановлено, що 23.04.2008 року позивачка
уклала з відповідачем договір оренди
землі, згідно умов якого вона передала
відповідачу в оренду належну їй
відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку від 9.11.2004
року земельну ділянку площею 2,5068 га
строком на 5 років зі сплатою орендної
плати в розмірі, встановленому
договором.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачка не підписувала додаткову
угоду до договору оренди від 09.03.2012
року, а її підписав свідок ОСОБА_2, що
підтверджується показаннями
останнього і чого не заперечував
відповідач.

З урахуванням наведеного, оскільки
позивачка не підписувала спірну
додаткову угоду, що свідчить про
відсутність вільного волевиявлення
учасника правочину та не відповідає
його внутрішній волі, то дана додаткова
угода є недійсною з підстав,
передбачених ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК
України.

Тому суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про задоволення
позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду,
рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасовано з підстав, викладених у
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ківшовата
Агро" відхилити.

Рішення Таращанського районного суду
Київської області від 23 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді