Номер провадження №
інстанції: Кисельов В.К.
Доповідач: Ісаєва Н.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Косогор Г.О.., Комлевої
О.С.,

при секретарі: Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Суворівського районного суду м. Одеси
від 15 листопада 2013 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до
Виконавчого комітету Одеської міської
Ради, Товариства з обмеженою
відповідальністю "Комплекс" про
визнання незаконним та скасування
свідоцтва про право власності на жилий
будинок, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до
Виконавчого комітету Одеської міської
Ради, Товариства з обмеженою
відповідальністю "Комплекс" про
визнання незаконним та скасування
свідоцтва про право власності на жилий
будинок. Позовні вимоги мотивовані тим,
що позивач проживав зі своєю сім'єю з
1988р. в кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Вищевказаний гуртожиток перебував на
балансі підприємства «Одесспромбуд». З
1995р. по 2000р. гуртожиток знаходився в
управлінні Малого підприємства ЖЕУ СКФ
«Комплекс», яке на підставі рішення
арбітражного суду Одеської області від
08.07.1999р. по справі № 17-9/2401 стало
власником вищевказаного гуртожитку.
Однак право власності МП ЖЕУ СКФ
«Комплекс» на даний гуртожиток не
встигло зареєструвати, оскільки воно
було реорганізовано в ТОВ «Комплекс»,
яке було правонаступником МП ЖЕУ СКФ
«Комплекс». Виконавчий комітет 12.12.2003р.
на підставі рішення арбітражного суду
Одеської області від 08.07.1999р. по справі
№ 17-9/2401 видав свідоцтво про право
власності на гуртожиток, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.
19.04.2004р. ТОВ «Комплекс» зареєструвало
право власності на вищевказаний
гуртожиток в КП «ОМБТІ та РОН».

Однак постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
08.01.2013р. рішення арбітражного суду
Одеської області від 08.07.1999р. по справі
№ 17-9/2401 було скасовано, та у
задоволенні позову відмовлено.
Вищевказана постанова Одеського
апеляційного господарського суду від
08.01.2013р. була залишена без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 25.03.2013р..

На підставі викладеного,
позивач вважає, що є підстави для
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на жилий будинок, від 12.12.2003р.,
яке підтверджує право власності на
будинок АДРЕСА_1.

При цьому позивач посилається на
те, що влітку 1999р. комендант МП ЖЕУ СКФ
«Комплекс» ОСОБА_5 самовільно виселив
позивача та його сім'ю з кімнати 104
гуртожитку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 та переселив до кімнат
НОМЕР_2,НОМЕР_3 гуртожитку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_2.
Позивач оскаржував дії
відповідача, однак рішенням
Суворівського районного суду м. Одеси
йому було відмовлено у поверненні до
попереднього місця проживання. При
цьому, позивач посилається, що йому
було відмовлено у задоволенні вимог,
оскільки ТОВ «Комплекс» був власником
гуртожитку; що розташований за адресою
АДРЕСА_1.

В зв'язку з чим, позивач вважає, що
скасування свідоцтва про право
власності, яке було видано виконавчим
комітетом Одеської міської Ради буде
підставою для перегляду прийнятого
судового рішення.

В судовому засіданні
представник позивача підтримав
позовні вимоги, а також обставини
заявленого позову.

Представник ТОВ «Комплекс»
просив відмовити у задоволенні позову,
оскільки позовні вимоги є
необґрунтованими.

Представники Виконавчого
комітету Одеської міської Ради в
судове засідання не з'явились, про
розгляд справи були повідомлені
належним чином, причини неявки суду не
повідомили.

Рішенням суду у задоволенні
позову відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_3
приніс апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати,
постановити нове, яким задовольнити
позов, посилаючись на те, що судом
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи, а також, що судом
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України ,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень,
а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив матеріали справи, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіданні
встановлено наступе.

Позивач у справі проживає
у кімнаті АДРЕСА_2 з 1999 року, що
встановлено рішенням апеляційного уду
Одеської області від 16.02.2011 року.

Вселення ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у
кімнату АДРЕСА_2 відбулося не
самоправне, а на підставі рішення
адміністрації МП ЖЕУ «Комплекс» про
вселення, що встановлено рішенням
Суворівського районного суду м. Одеси
від 08.10.2008 року, відповідно до якого в
позові ТОВ «Комплекс» до ОСОБА_3, ОСОБА_6
про усунення перешкод в користуванні
власністю, виселення з самоправно
зайнятого жилого приміщення
відмовлено.

Частиною 3 ст.61 ЦПК України
встановлено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній справі, що
набрала законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. З ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом
своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Таким чином, законодавство
гарантує кожній особі звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. В той же час, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Статтею 387 ЦК України
встановлено, що власник має право
витребувати своє майно від особи, яка
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним.

В судовому засіданні
встановлено, що позивач ніколи не був
власником спірного будинку, а лише
користувався кімнатою у гуртожитку, у
зв'язку з чим, у нього виникли
правовідносини, які регулюються Главою
4 ЖК України, а також Примірного
положення про гуртожитки",
затвердженого Постановою Ради
Міністрів УРСР від 3 червня 1986 p. N 208,
тобто позивач був лише мешканцем
гуртожитку.

Суд зробив правильний висновок
щодо того, що належним позивачем за
заявленими позовними вимогам є
насамперед Фонд державного майна
України, який в силу ст. 1 Закону України
«Про Фонд державного майна України» 9
грудня 2011 року № 4107-VI є центральним
органом виконавчої влади із
спеціальним статусом, що реалізує
державну політику у сфері
приватизації, оренди, використання та
відчуження державного майна,
управління об'єктами державної
власності, у тому числі корпоративними
правами держави щодо об'єктів
державної власності, що належать до
сфери його управління, а також у сфері
державного регулювання оцінки майна,
майнових прав та професійної оціночної
діяльності.

Крім того, згідно ст. 5 Закону
України «Про Фонд державного майна
України» 9 грудня 2011 року № 4107-VI Фонд є
правонаступником державних
підприємств, установ та організацій
стосовно суб'єктів господарювання,
раніше утворених за їх участю, а також
державних внесків до статутного
капіталу недержавних суб'єктів
господарювання, а також представляє
відповідно до законодавства інтереси
України з питань визнання прав і
регулювання відносин власності та
використання державного майна,
визначає право власності держави на
розташоване на території України
майно, майнові права та інші активи
підприємств, установ та організацій
колишнього союзного підпорядкування,
які під час утворення господарських
товариств передаються до їх статутного
капіталу.

Таким чином, позовні
вимоги не підлягали задоволенню,
оскільки ОСОБА_3 не є належним
позивачем за заявленими вимогами і
доводи апеляційної скарги не є
обгрунтованими та спростовуються
матеріалами справи.

Інші доводи також не
приймаються до уваги, оскільки
спростовуються матеріалами справи, а
письмових доказів на підтвердження
доводів апеляційної скарги до
апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів розглянувши скаргу в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, вважає, що суд
першої інстанції порушень
матеріального та процесуального права
при вирішенні справи не допустив,
рішення суду відповідає фактичним
обставинам справи, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги на увагу не
заслуговують та задоволенню не
підлягають, підстави для ухвалення
нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши
справу, прийшла до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, в зв'язку з чим,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319,
324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Суворівського
районного суду м. Одеси від 15 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, однак її може
бути оскаржено до суду касаційної
інстанції, на протязі двадцяти днів.

Головуючий- суддя Н.В.Ісаєва

Судді:
Г.О. Косогор

О.С.Комлева