Справа № 341/2552/13-ц
Провадження № 22-ц/779/113/2014
Головуючий у 1 інстанції Мельник І. І.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Васильковського В.М., Меленко
О.Є.

за участю секретаря: Бойчука Л.М.

сторін: представників позивачки
ОСОБА_2- ОСОБА_3 та ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 в
інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя
особа: орган опіки та піклування
Гусятинської районної державної
адміністрації про надання дозволу на
тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітньої дитини у супроводі
матері, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення
Галицького районного суду від 11
листопада 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

02.10.2013 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3
звернулася до суду із зазначеним
позовом посилаючись на те, що
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5 з 19.10.2004 року. Від спільного
проживання у них народився син ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Гусятинського
районного суду від 04.05.2011 року шлюб між
сторонами розірвано. Після розірвання
шлюбу дитина залишилась проживати з
матір'ю. В зв'язку з тим, що позивачка на
даний час проживає та працює в
Ірландії, неповнолітній ОСОБА_7
тимчасово проживає разом з батьками
позивачки - дідусем та бабусею, в с.
Васильківці, Гусятинського району,
Тернопільської області. Відповідач по
справі з квітня 2005 роу також проживає і
працює в Ірландії, утриманням та
вихованням сина не цікавиться. Влітку
2014 року, в період літніх канікул,
позивачка має намір разом з сином
поїхати в Ірландію, для відпочинку
дитини, відновлення сил, духовного,
фізичного розвитку та оздоровлення.
Однак, відповідач безпідставно не дає
згоди на виїзд дитини за кордон.

Просила задовольнити позов і надати
дозвіл ОСОБА_2 оформити проїзні
документи для тимчасового виїзду за
кордон в Ірландію неповнолітнього
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та на виїзд до
Ірландії без згоди батька, у супроводі
матері ОСОБА_2, на період з 01.06.2014 року по
01.09.2014 року.

Рішенням Галицького районного суду від
11.11.2013 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, представник ОСОБА_5 -
ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на те, що судом не з'ясовано
дійсні обставини справи, не перевірено
доводи і заперечення сторін та
неналежно оцінено докази по справі.

Вказав, що позивач не представила суду
належних доказів звернення до
відповідача з приводу надання дозволу
на виїзд сина за кордон. Також
позивачем не доведено наявність
необгрунтованої відмови відповідача
на виїзд дитини за межі країни, яка б
свідчила про порушення інтересів
дитини відповідно до вимог Сімейного
кодексу України. ОСОБА_5 сумлінно
ставиться до виконання своїх
батьківських обов'язків, оскільки
постійно спілкується з сином, надсилає
кошти на його утримання на ім'я матері
колишньої дружини - ОСОБА_3, що
підтверджується наданими суду копіями
платіжних переводів. Суд
необгрунтовано прийняв до уваги
висновок органу опіки і піклування,
оскільки останній не відповідає
дійсним обставинам справи, наданий з
порушенням вимог чинного
законодавства України. Винесення
такого висновку без залучення батька
дитини позбавляє останнього на захист
своїх батьківських прав, передбачених
Сімейним кодексом України.

Відповідач вважає, що звернення
позивача з даною позовною заявою є
передчасним, оскільки він має
можливість приїхати в Україну перед
літніми канікулами сина і разом з
позивачкою вони зможуть дійти згоди
щодо проведення літніх канікул дитини
за межами України.

Просив скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Колегія суддів, вислухавши доповідача,
представників позивача, перевіривши
матеріали справи, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
що ОСОБА_2 з 19.04.2004 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_5., з яким мають спільну дитину -
сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
стверджується копією свідоцтва про
його народження.

З копії рішення Гусятинського
районного суду від 04.05.2011 року
вбачається, що шлюб між сторонами
розірвано. Після розірвання шлюбу син
ОСОБА_7 залишився проживати разом з
матір'ю. В даний час позивачка проживає
та працює в Ірландії, а неповнолітній
ОСОБА_7 проживає разом з її батьками в с.
Васильківці, Гусятинського району,
Тернопільської області. Відповідач з
2005 року також працює і проживає в
Ірландії.

Позивачка на час літніх канікул, а саме
з 01.06.2014 року по 01.09.2014 року, має намір
тимчасово вивезти сина для відпочинку
і додаткового оздоровлення за кордон.
Однак, відповідач не дає дозволу на
перетинання кордону дитині, відмову
нічим не мотивує.

Виходячи з положень ст.ст. 150 та 180
Сімейного кодексу України батьки
зобов'язані утримувати та виховувати
свою дитину, піклуватися про її
здоров'я, її фізичний, духовний та
моральний розвиток, готувати її до
самостійного життя.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 4
Закону України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України", за відсутності згоди одного з
батьків виїзд неповнолітнього
громадянина України за кордон може
бути дозволено на підставі рішення
суду.

Правилами перетинання державного
кордону громадянами України,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України №57 від 27.01.1995 року
передбачено, що виїзд за межі України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
у супроводі одного з батьків
здійснюється у разі пред'явлення
рішення суду про надання дозволу на
виїзд без згоди та супроводу другого з
батьків (п. 4).

За змістом ст.141, ч. 1 ст. 151, ч. 2 ст. 155
Сімейного кодексу України, батьки
мають переважне право перед іншими
особами на особисте виховання дитини,
батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини, а мати ї батько мають рівні
права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про
охорону дитинства" батьки або особи,
які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 16 вищезазначеного
закону батьки, інші члени сім'ї та
родичі, зокрема ті, які проживають у
різних державах, не повинні
перешкоджати одне одному реалізувати
право дитини на контакт з ними,
зобов'язані гарантувати повернення
дитини до місця її постійного
проживання після реалізації нею права
на контакт, не допускати неправомірної
зміни її місця проживання.

Згідно ч. 1 ст. 18 "Конвенції про права
дитини" від 20.11.1989 року (ратифікованої
Україною 27.02.1991 року) батьки або у
відповідних випадках законні опікуни
несуть основну відповідальність за
виховання і розвиток дитини. Найкращі
інтереси дитини є предметом їх
основного піклування.

Виїзд дитини за кордон з матір'ю з метою
оздоровлення, не можна вважати
перешкодою у спілкуванні з дитиною,
оскільки така дія не є спрямованою на
віддалення дитини від батька, а в
даному випадку, зумовлена
забезпеченням дитині умов для
відпочинку та оздоровлення і
вчиняється в її інтересах. Крім того,
дозвіл на виїзд не позбавляє батька
права спілкуватися і перебувати з
дитиною.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку.
Апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, які б давали підставу
для зміни чи скасування судового
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та в межах поданої апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Галицького районного суду від
11 листопада 2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
П.І. Проскурніцький

Судді:
В.М. Васильковський

О.Є. Меленко