Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №286/303/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі:

головуючого судді
Григорусь Н.Й.

суддів
Талько О.Б., Косигіної Л.М.

секретаря

судового засідання
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Дочірнього підприємства «Ресурс»
товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Приват-Плюс», товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Приват-Плюс» про визнання правочинів
недійсними та повернення грошових
коштів

за апеляційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Приват-Плюс» на заочне рішення
Овруцького районного суду
Житомирської області від 19 квітня 2013
року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ТОВ «Компанія «Приват-Плюс»
та ДП «Ресурс» про захист прав
споживачів та стягнення коштів. Свої
позовні вимоги обґрунтовував тим, що 29
квітня 2010 року уклав декілька
договорів з ТОВ «Компанія
«Приват-Плюс» та ДП «Ресурс» для
отримання грошової позики, на
виконання яких сплатив 22 866,72 грн., але
обіцяні грошові кошти не отримав.
Оскільки укладені договори є
непрозорими, спрямованими на введення
споживача в оману, просив визнати їх
недійсними та стягнути сплачені на їх
виконання кошти.

Заочним рішенням Овруцького
районного суду Житомирської області
від 19 квітня 2013 року позов задоволено.
Визнано недійсними договори № 001139, 002033,
002036, 002039 від 29 квітня 2010 року, укладені
між ДП «Ресурс» ТОВ «Компанія
«Приват-Плюс» і ОСОБА_2, стягнуто на
користь останнього 12 000,00 грн.,
сплачених на виконання цих договорів.
Визнано недійсними договори № 001139, 002033,
002036, 002039 від 29 квітня 2010 року, укладені
між ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» і
ОСОБА_2, стягнуто на користь останнього
10 866,72 грн., сплачених на виконання
договорів. Вирішено питання про сплату
судового збору.

Ухвалою Овруцького районного суду
Житомирської області від 04.12.2013 року
заяву ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» про
перегляд заочного рішення залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції ТОВ «Компанія
«Приват-Плюс» подало апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, просило скасувати заочне
рішення і постановити нове про відмову
у задоволенні позову.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із
того, що умови спірних договорів є
несправедливими та непрозорими,
унаслідок чого утворюється істотний
дисбаланс договірних прав та
обов'язків сторін і що, відповідачі
здійснюють нечесну підприємницьку
діяльність.

Разом з ти, такі висновки є
помилковими, суперечать фактичним
обставинам справи, умовам укладених
між сторонами договорів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.
1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до положень,
закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
забороняється здійснення нечесної
підприємницької практики. Нечесна
підприємницька практика включає в себе
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводять споживача в
оману або є агресивною. Зокрема,
відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону
забороняються як такі, що вводять в
оману, утворення, експлуатація або
сприяння розвитку пірамідальних схем,
коли споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Законом України «Про
захист прав споживачів» закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі
нормативне визначення «пірамідальної
схеми» не надано, однак визначені
ознаки, які відносять діяльність
суб'єкта підприємництва до
«пірамідальної схеми».

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів»
дає підстави для висновку, що «поняття
пірамідальна схема» у розумінні цієї
норми має такі обов'язкові ознаки: а)
здійснення сплати за можливість
одержання учасником компенсації; б)
компенсація надається за рахунок
залучення учасником інших споживачів
схеми; в) відсутність продажу або
споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації
«пірамідальної схеми» необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість одержання окремим
учасником компенсації, яка повинна
надаватися за рахунок залучення цим
учасником схеми інших споживачів.

Судом встановлено, що 29 квітня 2010
року ОСОБА_2 уклав із ТОВ «Компанія
«Приват-Плюс» договори № 001139, 002033, 002036,
предметом яких є надання послуг,
спрямованих на придбання товарів на
умовах програми діяльності
Приват-Плюс, яка є додатком № 1 до цього
договору.

Клієнт Програми (партнер) згідно з
додатком № 2 до договору сплачує
товариству (адміністратору) чистий
внесок в сумі 555,56 грн. та щомісячні
адміністративні витрати - платежі. Цим
товаром, як зазначено в позовній заяві,
є отримання коштів у сумі 400 000,00 грн. по
кожному з цих договорів для придбання
нерухомості.

Згідно з п. 2.2. Програми послуги, які
є предметом договору, надаються шляхом
формування товариств партнерів.

Виконання послуг з адміністрування
системи полягає в тому, що клієнт
сплачує передбачені контрактом кошти,
а ТОВ «Компанія «Приват-Плюс»
проводить для товариства партнерів в
кінці кожного непарного місяця
асигнаційний акт № 1 та в кінці кожного
парного місяця - асигнаційний акт № 2.
Право на отримання товару за
результатами асигнаційного акту № 1
надається тим партнерам, які мають
найбільшу кількість заявлених
платежів. А право на отримання товару
за асигнаційним актом № 2 - тим
партнерам, які мають найбільшу сумарну
кількість проплачених платежів.

Відповідно до ст. 7 договору ТОВ
«Компанія «Приват-Плюс» надання
кожному учаснику права на отримання
товару за умови виконання ним усіх
зобов'язань, передбачених договором
або додатком до нього.

Предметом договорів № №001139, 002033, 002036,
002039 від 29 квітня 2010 року, укладеного
ОСОБА_2 та ДП «Ресурс» є надання
консультативних послуг щодо
можливості придбання товарів широкого
асортименту на умовах договору,
додатків до нього №1 і № 2, оформлення
документів та підписання вищевказаних
договорів та додатків до них.

ОСОБА_2 був достовірно обізнаний про
всі істотні умови договорів, Програми
діяльності «Приват-Плюс», усвідомлював
їх значення та зміст, що засвідчив
своїми підписами.

Колегія суддів вважає, що позивач
ОСОБА_2 не надав достатніх та
переконливих доказів обману з боку
відповідачів.

Оспорювані позивачем договори
укладені в рамках створеної
відповідачем системи продажу товарів
(послуг), яка полягає у створенні групи
покупців, які бажають придбати товар,
зокрема нерухомість, та які стають
учасниками системи. Системою
встановлені відповідні механізми, які
забезпечують придбання кожним із
учасників заявлених ними послуг
(купівля товару або отримання позички)
шляхом сплати ціни невеликими
щомісячними внесками протягом
декількох років.

Відповідач надає учасникам
послуги, що направлені на придбання
нерухомості, та полягають у формуванні
груп учасників, організації і
проведенні в групах асигнаційних
актів, та інших послуг, передбачених
договором.

Після формування групи учасників
залучення інших учасників (споживачів)
не відбувається.

Тобто, кінцевим результатом
укладених угод з учасником певної
групи є отримання об'єкту нерухомості
всіма учасниками, за умов дотримання
ними встановлених договором умов.
Споживач сплачує саме за одержання
послуги, яка споживається в процесі її
виконання.

Право на отримання послуги
надається за механізмами,
передбаченими угодою та відповідно до
платежів, здійснених самим учасником, а
не відповідно до платежів, здійснених
іншими учасниками групи.

Відповідач отримує оплату саме на
рахунок продажу продукції - надання
послуг, а не за рахунок залучення інших
споживачів.

Крім того, після отримання
учасником заявленої ним послуги,
останній зобов'язаний і надалі
сплачувати внески до повного виконання
зобов'язань за угодою - повної оплати
вартості послуги, оплати послуг
відповідача та страхових внесків.

Таким чином, зобов'язання щодо
передачі коштів чітко передбачені
умовами договору.

З огляду на викладене, висновок
суду про те, що діяльність ТОВ
«Компанія «Приват-Плюс» за договором
сторін є функціонуванням
«пірамідальної схеми», суперечить
змісту п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» у зв'язку з
відсутністю головних ознак
«Пірамідальної схеми» - безтоварність
та сплати компенсації одним учасником
за рахунок інших, оскільки за схемою
придбання товарів у групах придбавають
товар усі учасники за рахунок
об'єднання внесків кожного з них.
Різниця між споживачами - учасниками
схеми є тільки в часі одержання послуги
(товару або коштів на товар) кожним з
них, за умови виконання своїх
зобов'язань.

Крім того, для віднесення схеми до
пірамідальної необхідно врахувати й
інші норми чинного законодавства
України, що регулюють спірні
правовідносини, оскільки діяльність
ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» з
адміністрування фінансових коштів
підпадає під поняття «фінансова
послуга».

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону
України «про фінансові послуги та
регулювання ринків фінансових послуг»
під поняттям «фінансова послуга»
розуміється операція з фінансовими
активами , що здійснюється в інтересах
третіх осіб за власний рахунок чи за
рахунок цих осіб, а у випадках,
передбачених законодавством, - і за
рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Законом України від 02.06.2011 року №
3462-IV «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг (введено в дію
з 09.01.2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4
Закону України «Про фінансові послуги
та регулювання ринків фінансових
послуг» та доповнено п. 111, відповідно
до якого до фінансових послуг
віднесено послуги з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах.

Як вбачається з наведеного,
законодавець розрізняє ознаки, що
застосовуються до поняття
«пірамідальна схема» та «придбання
товарів у групах». Якщо перше є
порушенням законодавства, то друге, за
умови отримання відповідного дозволу
та дотримання всіх встановлених вимог,
є легітимною підприємницькою
діяльністю.

Такий висновок ґрунтується на головній
ознаці відсутності «пірамідальної
схеми» згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів» -
це товарність схеми, тобто
передбачення надання споживачу товару
в обмін на внесені ним кошти.

Отже, якщо укладений сторонами
правочин передбачає одержання
споживачем необхідного товару,
визначає умови (схему фінансування,
тощо), за яких такий товар може бути
одержаний ( у ому числі закріплює
відповідні права та обов'язки сторін),
то до такого правочину не може бути
застосовано визначення «пірамідальної
схеми».

Наведене дозволяє визнати, що висновок
суду щодо пірамідальності схеми
придбання товарів у групах, є
помилковим.

Зазначена правова позиція, яка
викладена Верховним Судом України у
постанові від 11 вересня 2013 року у
справі № 6-40цс 13, є обов'язковою для всіх
судів України (ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 293, 303, 304, 309, 313, 314, 316,
317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Приват-Плюс» задовольнити.

Заочне рішення Овруцького
районного суду Житомирської області
від 19 квітня 2013 року скасувати,
ухваливши нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:
Судді: