Справа № 114/2609/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2014року
с. Роздольне

Роздольненський районний суд
Автономної Республіки Крим у складі:

головуючий суддя Абеляшев О.В.,

при секретарі Оголь О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Територіальної громади с.
Нива в особі Березівської сільської
ради Роздольненського району АР Крим,
ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про
визнання права власності на спадкове
майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду із
позовом до Територіальної громади с.
Нива в особі Березівської сільської
ради Роздольненського району АР Крим,
ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про
визнання права власності на спадкове
майно. Просить визнати право власності
на спадкове майно, яке складається з
домоволодіння АДРЕСА_1, яке розташоване
на земельній ділянці площею 0,21 га, що
залишилось після смерті її чоловіка
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач
не має можливості отримати свідоцтво
про право на спадщину, оскільки
позивачу відмовлено нотаріусом в його
отриманні та надане роз'яснення
стосовно неможливості отримання
свідоцтва про право на спадщину у
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документу на
спадковий будинок. Таким чином
позивачка не може набути право
власності на майно в порядку
спадкування через нотаріальну контору
та просить визнати за нею право
власності на спадкове майно.

У судовому засіданні позивачка та її
представник позовні вимоги підтримали,
наполягали на їх задоволенні.

ОСОБА_2 у судовому засіданні проти
задоволення позовних вимог не
заперечувала.

Представник Березівської сільської
ради Роздольненського району АР Крим у
судове засідання не з'явився, надав
заяву про розгляд справи за його
відсутності, проти задоволення
позовних вимог не заперечував.

Третя особа проти задоволення позовних
вимог не заперечував.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню з
наступних правових підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_4, про що Березівською
сільською радою Роздольненського
району АР Крим 14.12.2010 року складено
відповідний актовий запис за №25
відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1 від 16.12.2010 року.

Після його смерті відкрилась спадщина
на належне йому домоволодіння АДРЕСА_1,
яке розташоване на земельній ділянці
площею 0,21 га.

Позивачка ОСОБА_1 є дружиною померлого
ОСОБА_4, що підтверджується копією
свідоцтва про одруження НОМЕР_2,
виданому Ленінським к/с Гулістанського
району Сирдар'їнської області 18.10.1985
року.

У встановлений законом термін та
порядок, позивачка звернулась до
приватного нотаріуса Роздольненського
районного нотаріального округу із
заявою про прийняття спадщини, про що
свідчить копія Витягу про реєстрацію в
спадковому реєстрі від 29.01.2013 року.

Проте у видачі свідоцтва про право на
спадщину їй було відмовлено, та листом
вих. №1737/01-16 від 26.11.2013 року надане
роз'яснення стосовно неможливості
отримання свідоцтва про право на
спадщину у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документу на
спадковий будинок.

Відповідно до довідки з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
№13891165 від 03.12.2013 року, у реєстрі
відсутні відомості відносно об'єкту
нерухомого майна, розташованого за
адресою: будинок АДРЕСА_1.

Таким чином, судом встановлено, що
позивачка є єдиним спадкоємцем, який
прийняв спадщину, інших осіб, які
претендували на вказане майно на
момент розгляду справи судом не
встановлено.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України визнається,
що спадкоємець прийняв спадщину, якщо
він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном, та якщо він
впродовж шістьох місяців не заявив про
відмову від спадщини.

Таким чином позивачка в силу ч. 3 ст. 1268
ЦК України вважається такою, що
прийняла спадщину після смерті
спадкодавця.

Згідно до ст.1218 ЦК України до складу
спадщини входять всі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

На час виникнення у спадкодавця прав на
нерухоме майно діяло законодавство,
зокрема: положення ЦК УРСР 1963 року,
Закон України "Про власність", Закон
України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про
місцеві Ради народних депутатів та
місцеве і регіональне самоврядування",
Закон України від 25 грудня 1974 року "Про
державний нотаріат", постанова Ради
Міністрів Української РСР від 11
березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку
житлового фонду в Українській РСР",
Вказівки по веденню погосподарського
обліку в сільських Радах народних
депутатів, затверджені Центральним
статистичним управлінням СРСР 13 квітня
1979 року за № 112/5, Вказівки по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів, затверджені
Центральним статистичним управлінням
СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкція
про порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР від 31
січня 1966 року, Інструкція про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, затверджена наказом Міністра
юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975
року № 45/5, Інструкція про порядок
вчинення нотаріальних дій виконавчими
комітетами міських, селищних,
сільських Рад депутатів трудящих,
затверджена наказом Міністра юстиції
УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та інші
нормативні акти.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, підтвердженням приналежності
будинку, який знаходиться в сільському
населеному пункті, можуть бути
відповідні довідки виконавчого
комітету сільської Ради депутатів
трудящих, які видавалися в тому числі і
на підставі записів у погосподарських
книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
виконавчими комітетами міських,
селищних, сільських Рад депутатів
трудящих було затверджено зразки
довідок про право власності
колгоспного (селянського) двору на
жилий будинок та про право власності
робітника чи службовця на жилий
будинок.

За змістом зазначених нормативних
актів виникнення права власності на
житлові будинки, споруди не залежало
від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад
відносилось також питання узаконення
цих будівель та внесення записів про
право власності на будинки за
громадянами у погосподарські книги
місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою
формою статистичного обліку, що
здійснюється в Україні (УРСР) із 1979
року. В погосподарських книгах при
визначенні року побудування
зазначається рік введення в
експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів
УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988
роках сільськими, селищними, районними
Радами народних депутатів
ухвалювалось рішення щодо оформлення
права власності та реєстрації будинків
у бюро технічної інвентаризації за
даними погосподарських книг сільських,
селищних Рад із додатками списків
громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу України від 13
грудня 1995 року № 56, передбачала
обов'язкову реєстрацію
(інвентаризацію) будинків і
домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4
Інструкції), в тому числі й на підставі
записів у погосподарських книгах (п. 20
Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах
визнавались в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності.

Той факт, що домоволодіння АДРЕСА_1, яке
розташоване на земельній ділянці
площею 0,21 га., належали спадкодавцю
підтверджується документально:

- відповідно до даних Погосподарських
книг за 1991-1995 роки № 19, 1996-2000 роки №14,
2001-2005 роки №18, 2006-2010 роки №18
Березівської сільської ради, житловий
будинок АДРЕСА_1 на праві власності
значиться за ОСОБА_4;

- відповідно до договору
купівлі-продажу житлового будинку,
укладеного 06.03.1990 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, посвідченого та
зареєстрованого виконкомом
Березівської сільської ради 06.03.1990 року
за №8, померлим був придбаний житловий
будинок в АДРЕСА_1;

- відповідно до архівної виписки з
рішення виконкому Березівської
сільської ради Роздольненського
району від 24.10.1997 року "О передаче в
частную собственность бесплатно
земельных участков под
индивидуальными жилыми домами и
хозяйственными постройками"(рос.),
померлому ОСОБА_4 було передано
безплатно у приватну власність
земельну ділянку по АДРЕСА_1, загальною
площею 0,21 га, раніше надану для
постійного користування під житловий
будинок та господарські побудови.

Відповідно до положень ст. 100 та ст. 101
Цивільного кодексу Української РСР 1963
року, який діяв на час володіння
спадкодавцем домоволодінням та
земельною ділянкою, громадяни могли
мати у власності житловий будинок. А
саме ст. 100 ЦК Української РСР
визначалось, що в особистій власності
громадян може бути зокрема і жилий
будинок. При цьому глава десята цього
кодексу не пов'язувала наявність
такого права з його обов'язковою
державною реєстрацією. Та навпаки, ст.
128 ЦК Української РСР визначався момент
виникнення права власності у набувача
майна за договором з моменту передачі
речі. Та відповідно до ст. 134 ЦК
Української РСР відчуження жилого
будинку, що знаходиться в сільській
місцевості можливо було лише за умови,
коли громадянину в установленому
порядку надається в користування
земельна ділянка при будинку.

Придбання чоловіком ОСОБА_1 житлового
будинку АДРЕСА_1 здійснювалось у період
дії норм Цивільного кодексу
Української РСР 1963 року та Інструкції
про порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затвердженої Міністерством
комунального господарства УРСР 31.01.1966
р.

Пунктом 4 зазначеної Інструкції
Мінкомгоспу УРСР 31.01.1966 р.
встановлювалось, що реєстрації
підлягали всі будинки і домоволодіння,
які належали громадянам на праві
особистої власності, та розташовані в
межах міст і селищ міського типу УРСР.
Тобто Інструкцією не встановлювався
обов'язок щодо реєстрації будинків та
домоволодінь, розташованих у селі.

Проте, за загальновизнаним принципом
права закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі. Цей принцип
закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції
України, за якою дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події або факту
застосовується той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Відповідно до ч.4 ст. 3 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень", права
на нерухоме майно та їх обтяження, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав та їх
обтяжень була проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав та їх обтяжень діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Зважаючи на вказане, суд вважає, що
записи у погосподарських книгах можуть
бути визнані в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності на будинок, що також
узгоджується з положеннями п. 62
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, за змістом якої, підтвердженням
приналежності будинку, який
знаходиться в сільському населеному
пункті, можуть бути відповідні довідки
виконавчого комітету сільської Ради
депутатів трудящих, які видавалися в
тому числі і на підставі записів у
погосподарських книгах.

Таким чином, суд вважає, що наявні
записи у погосподарських книгах
Березівської сільської ради
Роздольненського району АР Крим про
належність ОСОБА_4 на праві приватної
власності будинку АДРЕСА_1, є належним
та допустимим доказом, який у
сукупності з іншими дослідженими судом
доказами обґрунтовують вимоги
позивачки.

Наведене свідчить про належне
володіння спадкодавцем майном, яке
належить до кола спадкового майна, яке
було придбано на законних підставах,
відповідно до законодавства яке діяло
на момент придбання цього майна, та
наявність підстав для задоволення
вимог про визнання за позивачкою права
власності на спадкове майно.

Судові витрати підлягають розподілу в
порядку, визначеному ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 1268,1296, 1297 ЦК України, ст. ст. 10,60, 208. 210,
214-215, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної
громади с. Нива в особі Березівської
сільської ради Роздольненського
району АР Крим, ОСОБА_2, третя особа -
ОСОБА_3, про визнання права власності на
спадкове майно - задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
спадкове майно, яке складається з
домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається
з житлового будинку - літери А, А1, А2,
приміщення 1, 2, 3, 4, 5, загальною площею 85,9
м2, житловою площею 44,7 м2, сараїв - літери
Б, В, гаражу - літер Г, погребу - під
літером Г, убиральні - літер У, та
споруд, що залишилось після смерті її
чоловіка ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за
подання позову, залишити на користь
держави.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду АР Крим шляхом
подання до Роздольненського районного
суду АР Крим апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: