У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

12 лютого 2014 рокуМ. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Дьоміної
О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Кафідової О.В.,

Касьяна О.П., Штелик
С.П.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа:
орган опіки та піклування Виконавчого
комітету Черкаської міської ради, про
виселення, за касаційною скаргою
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на заочне
рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 21 січня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 04 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, обґрунтовуючи вимоги
тим, що відповідно до умов кредитного
договору від 13 вересня 2007 року ОСОБА_5
отримав кредит у розмірі 70400 доларів
США, зі сплатою за користування
кредитними коштами 11,4 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, з
кінцевим терміном повернення - 13
вересня 2017 року.

13 вересня 2007 року на забезпечення
виконання умов кредитного договору між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_6
було укладено договір іпотеки,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

У результаті неналежного виконання
ОСОБА_5 умов кредитного договору, ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулося до суду з
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки. Рішенням
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 15 лютого 2012 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Черкаської області від 17 травня 2012
року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» було
задоволено та в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_5 за кредитним
договором звернуто стягнення на
предмет іпотеки - вищевказану квартиру.

Враховуючи вказане, позивач просив
виселити відповідачів із зазначеної
квартири зі зняттям з реєстраційного
обліку у відділі у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб УМВС України в
м. Черкаси.

Заочним рішенням Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 21 січня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 04 жовтня 2013 року, позов було
задоволено. Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири
АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного
обліку у відділі у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб УМВС України в м. Черкаси.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 просять скасувати
ухвалені судові рішення та позов
залишити без розгляду, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, виходив із того, що
оскільки у результаті неналежного
виконання умов кредитного договору
утворилася заборгованість, що було
підставою для звернення стягнення на
предмет іпотеки, то з врахуванням того,
що банк направляв відповідачам
відповідну письмову вимогу, наявні
підстави для виселення відповідачів зі
спірної квартири.

Судами встановлено, що 13 вересня 2007
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5
було укладено кредитний договір,
відповідно до умов якого ОСОБА_5
отримав кредит у розмірі 70400
доларів США, зі сплатою за користування
кредитними коштами 11,4 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, з
кінцевим терміном повернення - 13
вересня 2017 року.

13 вересня 2007 року на забезпечення
виконання умов кредитного договору між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_6
було укладено договір іпотеки,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

У результаті неналежного виконання
ОСОБА_5 умов кредитного договору, ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулося до суду з
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки. Рішенням
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 15 лютого 2012 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Черкаської області від 17 травня 2012
року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» було
задоволено та в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_5 за кредитним
договором було звернуто стягнення на
предмет іпотеки - вищевказану квартиру.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основними зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки; передбачено звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі рішення суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом. Після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

У п. 43 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

У матеріалах справи містяться
повідомлення-вимоги про виселення
відповідачів протягом тридцяти днів
(а.с. 5-9).

Таким чином, вирішуючи справу, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
оскільки у результаті неналежного
виконання умов кредитного договору
утворилася заборгованість, що було
підставою для звернення стягнення на
предмет іпотеки, то з врахуванням того,
що банк направляв відповідачам
відповідну письмову вимогу, наявні
підстави для виселення відповідачів зі
спірної квартири.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи скарги про неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 21
січня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Черкаської області від 04
жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.М. Коротун

О.П. Касьян

О.В. Кафідова

С.П. Штелик