Справа № 591/24/14-ц
Провадження № 2/591/368/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Шелєхової Г.В.

при секретарі - Москаленко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи за ОСОБА_1
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс» про
визнання недійсним договору та
відшкодування збитків,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з
вказаним позовом. Свої вимоги
обґрунтовувала тим, що з метою
отримання позики, звернулася до
відповідача та 26 грудня 2013 року уклала
договір, за умовами якого сплатила
попередній внесок 1300 грн. При цьому
менеджер приватного підприємства
запевнила, що суму позики в розмірі 20 000
грн. вона отримає протягом трьох - п'яти
днів. Однак, у вказаний строк коштів
вона не отримала, натомість їй було
запропоновано сплатити черговий
місячний внесок за умовами договору.
Після уважного ознайомлення з умовами
договору зрозуміла, що її умисно ввели
в оману щодо істотних умов договору.
Окрім того, позивачка дізналася, що ТОВ
«Гранфінресурс» здійснює
підприємницьку діяльність без
ліцензії. Вважаючи, що вона помилилася
щодо суттєвих умов договору, що
працівник відповідача при укладенні
договору ввів її в оману, що відповідач
порушив її права як споживача своєю
нечесною підприємницькою діяльністю,
позивачка просила суд визнати
недійсним договір № 224714 від 06 грудня 2013
року і додатки до нього, стягнути
сплачену нею суму у подвійному розмірі
2600 грн. та 260 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримала, в обґрунтування
наводила суду обставини аналогічні
тим, які зазначені в позові, вважала, що
позов є обґрунтованим, а тому підлягає
задоволенню.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився про час, дату та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином. Подав письмове
заперечення, в якому вважає свої дії
правомірними, в позові просить
відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 грудня 2013 року
між сторонами було укладено договір №
224714 разом з додатками до нього (а.с.8-10).

Відповідно до умов п. 1.1 договору
відповідач зобов'язався вчинити від
імені та за рахунок учасника - позивача
певні юридичні дії, спрямовані на
придбання товару, або відповідної суми
у позику, зазначеної у Додатку № 1 до
даного договору, на умовах діяльності
Програми «Альянс Україна», що
міститься в Додатку № 2, в тому числі :
сформувати реєстр учасників,
забезпечити його адміністрування;
організовувати та проводити захід по
розподілу грошового фонду, здійснити
оплату товару на користь учасника або
надати учаснику відповідну суму у
позику; надавати інші послуги і
здійснювати інші правочини.

Також зазначеним договором
передбачені обов'язки учасника,
зокрема, сплатити одноразовий
комісійний внесок.

Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору,
учасник в день підписання договору
сплачує одноразовий комісійний внесок
та адміністративний платіж, який
сплачується не пізніше 15 календарних
днів з моменту отримання дозволу;
своєчасно, не пізніше 15 числа кожного
місяця, сплачує загальний платіж, який
включає чистий внесок, за рахунок якого
адміністратор здійснює оплату
вартості товару чи надає відповідні
суми у позику, та адміністративні
витрати, що є платою за послуги
адміністратора з організації
діяльності програми.

Згідно з п. 1.3 ст. 1 додатку №2 до
договору, його предметом є послуги з
формування реєстру учасників програми,
метою яких є придбання товару або
відповідної суми у позику.

Як вбачається з п. 4.1 ст. 4 додатку №2,
після вчасної сплати чергового
загального платежу учасник набуває
право брати участь у найближчому
заході, коли фонд реєстру є достатнім.

Конкретні умови отримання учасником
заявленої суми визначені у ст. 5 цього
додатку.

Адміністратор гарантує учаснику
надати обумовлену грошову суму за
умови виконання останнім всіх умов
договору і додатків до нього ( ст. 12
додатку №2 ).

На виконання умов договору, позивачка 26
грудня 2013 року сплатила попередній
внесок 1300 грн., що підтверджується
квитанцією (а.с. 7).

Відповідно до статті 229 ЦК України,
якщо особа, яка вчинила правочин ,
помилялася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має
помилка щодо природи правочину , прав
та обов'язків сторін, таких
властивостей і якостей речі, які значно
знижують її цінність або можливість
використання її за призначенням.
Помилка щодо мотивів правочину не
має істотного значення, крім випадків ,
встановлених законом.

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення (
частина перша статті 229 цього Кодексу,
такий правочин визнається судом
недійсним.

Обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо замовчує їх існування.

Суд вважає, що позивачем не
були доведені підстави для визнання
укладеного договору недійсним,
передбачені ст. ст. 229, 230 ЦК України. Не
були надані будь-які докази на
підтвердження обману з боку
відповідача. Не вбачає суд в
діяльності відповідача і ознак
нечесної підприємницької практики і
не має підстав вважати, що розподіл
грошового фонду проходить по
пірамідальній схемі.

Конкретні умови отримання
учасником договору заявленої суми
визначені у статті 4 та 5 додатку №2 до
договору .

Адміністратор гарантує учаснику
надати обумовлену грошову суму за
умови виконання останнім усіх умов
договору і додатків до нього.

Учасник підтверджує, що отримав
усі коректно викладені пояснення від
представника адміністратора, уважно
прочитав та зрозумів умови додатку № 2
та правові наслідки, що засвідчує своїм
підписом.(п.13 додатку №2 ( а.с. 9)

Таким чином, предметом оспорюваної
угоди є надання учаснику програми «
Альянс Україна» адміністративних
послуг, в тому числі фінансового
характеру, з метою отримання
заявленої до надання грошової суми.

Оплатні послуги адміністратора при
виконанні споживачем всіх умов
договору забезпечуються не
можливість, а реальне отримання
останнім грошової суми за рахунок
фонду реєстру, який формується з
чистих внесків його та інших
учасників, з наступним повним
погашенням цієї суми своїми внесками.
За невиконання цього обов'язку
настає відповідальність, передбачена
ст. 9 додатку № 2 .

Позивач за оспорюваним договором
виявив бажання отримати кошти,
добровільно скориставшись наданими
йому послугами.

Позивач мав можливість до
активізації договору, відповідно до
п.п.1.4 статті 1 договору, розірвати
даний договір і адміністратор згідно
статті 8 договору мав здійснити
повернення сплачених учасником
коштів.

Відповідно до статті 627 ЦК України
та до статті 6 цього Кодексу сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Позивач погодився з умовами
договору, підписавши договір з
додатками.

Враховуючи всі вищевикладені
обставини в їх сукупності, суд вважає,
що вимоги позивача про визнання
недійсним договору в зв»язку з обманом
не підлягають задоволенню в зв»язку з
необґрунтованістю.

Але суд ввжаєа таким, що
заслуговують на увагу доводи позивача
про те, що на день укладення договору
відповідач не мав ліцензії на надання
фінансових послуг населення.

Як вбачається з матеріалів справи
ТОВ «Гранфінресурс» є Адміністратором
соціальної програми для населення,
тобто адмініструє грошові кошти
учасників і його діяльність
регулюється Законом України
«Профінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг.»

Згідно статті 1 Договору,
відповідач зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок учасника - позивача
певні юридичні дії, спрямовані на
придбання товару, або надати учаснику
відповідну суму позики в тому числі:
сформувати Реєстр учасників,
забезпечити його адміністрування,
організовувати та проводити захід по
розподілу грошового фонду, здійснити
оплату товару на користь учасника або
надати учаснику відповідну суму у
позику; надавати інші послуги.

Пунктом 3 частині 1 ст. 9 Закону « Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» зазначено,
що відповідно до спеціальних законів
ліцензуванню підлягає господарська
діяльність , зокрема з надання
фінансових послуг.

Згідно з п. 1.5 ч.1 ст.1 Закону
України « Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» фінансова послуга
- це операції з фінансовими активами,
що здійснюються в інтересах третіх
осіб за власний рахунок чи за рахунок
інших осіб, а у випадках , передбачених
законодавством, - і за рахунок
залучених від інших осіб фінансових
активів, з метою отримання прибутку ,
збереження реальної вартості
фінансових активів. Такими фінансовими
послугами, як зазначено в пунктах 2,6,11
ч. 1 ст. 4 цього ж Закону, вважається
довірче управління фінансовими
активами, надання коштів у позику, в
тому числі й на умовах фінансового
кредиту та адміністрування фінансових
активів для придбання товарів в
групах.

Законом України від 02.06. 2011 року
«Про внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання ринків
фінансових послуг» стаття 4 Закону
України « Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг « доповнена таким
видом фінансової послуги як
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах ( п.11-1
статті 4 ). Даний закон набрав чинності
з 09.01. 2012 року.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих
положень цього Закону зазначено:
спеціально уповноваженому органу
виконавчої влади у сфері регулювання
ринків фінансових послуг у
шестимісячний строк з дня
опублікування цього Закону розробити
та затвердити ліцензійні умови
здійснення діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Згідно п.3 Прикінцевих положень цього
Закону фінансові установи зобов'язані
протягом одного року з дня набрання
чинності цим Законом привести свою
діяльність у відповідності з вимогами
цього Закону.

З аналізу вказаного
законодавства вбачається, що
ліцензійні умови для здійснення
діяльності адміністрування
фінансових активів для придбання
товарі у групах мали бути розроблені
та затверджені в шестимісячний строк
з дня опублікування цього закону.
Фінансовим установам цим законом
було надано час протягом одного року
з дня набрання чинності цим Законом
привести свою діяльність у
відповідність до вимог цього Закону ,
тобто до 09 січня 2013 року.

Оскільки спірний договір між
сторонами був укладений 26 грудня 2013
року, тобто після 09 січня 2013 року, то
укладення такого договору не
відповідало вимогам законодавства,
оскільки для укладення такого договору
з позивачем відповідач повинен був
отримати у встановленому законом
порядку відповідну ліцензію.

Тому вчинення відповідачем
вказаного правочину без відповідного
дозволу ( ліцензії) в силу ч.1 ст. 203,
ч.ч.1,3 ст. 215 , ст.. 227 ЦК України є
підставою для визнання договору
недійсним.

З урахуванням викладеного, суд
знаходить обґрунтованим позов в
частині визнання угоди недісною і
поверненню позивачці сплаченої суми.
На підставі ч. 1 ст. 216 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 1300 грн., а також
судовий збір на користь держави.

В іншій частині позову треба
відмовити за необґрунтованістю. Так,
стягнення сплаченої позивачем суми у
подвійному розмірі не ґрунтується на ч.
2 ст. 230 ЦК України, оскільки сплачені
нею суми не є збитками, і ці кошти
підлягають поверненню позивачу в
одинарному розмірі в порядку
реституції за наслідками недійсної
угоди. У позові про відшкодування
моральної шкоди також треба відмовити,
оскільки позивач не надав суду
переконливих доказів на підтвердження
її заподіяння. Тому в цих частинах
позов задоволенню не підлягає.

Заперечення відповідача проти
позову щодо законності вказаного
договору, про згоду позивача на його
укладення, про відсутність нечесної
підприємницької діяльності і
пірамідальної схеми по відношенню до
позивача, суд знаходить недоведеними,
такими, що суперечать викладеним вище
обставинам і доказам.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК
України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати недійсним договір № 224714
від 06 грудня 2013 року, укладений між
ОСОБА_1 та ТОВ «Гранфінресурс».

Стягнути з ТОВ «Гранфінресурс» на
користь ОСОБА_1 1 300 ( тисяча триста
гривні) сплачених за договором№ 224714
від 06 грудня 2013 року.

Стягнути з ТОВ «Гранфінресурс» на
користь держави 229 грн. 40 коп. судового
збору.

В іншій частині позову відмовити
в зв»язку з його необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Сумської області через Зарічний
районний суд м. Суми шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, а особами,
які не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення - з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя