Головуючий суду 1 інстанції - Тарасов
Доповідач - Маляренко І.Б.
Справа № 420/468/13-ц
Провадження № 22ц/782/5507/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

Головуючого: Маляренко І.Б.,

Суддів: Борисова Є. А.,
Яреська А.В.

За участю секретаря:
Веселова С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Промінь»

на рішення Новопсковського районного
суду Луганської області від 21
листопада 2013 року за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Промінь» про
розірвання договору оренди землі,
стягнення орендної плати, стягнення
пені та повернення землі,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням вищезазначені
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено

частково:

зобов'язано Товариство з обмеженою
відповідальністю «Промінь» повернути
ОСОБА_2 належні йому на праві приватної
власності земельні ділянки
сільськогосподарського

призначення загальною площею 6.4917 га,
7.2832 га, 6.7105 та 6.3822 га, які знаходяться на
території Новорозсошанської сільської
ради Новопсковського району
Луганської області;

в задоволенні решти вимог - відмовлено;

стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Промінь» судовий
збір у розмірі 229,40 грн.

В апеляційній скарзі Товариство з
обмеженою відповідальністю «Промінь»
просило рішення Новопсковського
районного суду Луганської області від
21 листопада 2013 року скасувати як таке,
що не відповідає вимогам діючого
законодавства, і ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позову.

В суді апеляційної інстанції
представник Товариства з обмеженою
відповідальністю «Промінь» (далі - ТОВ
«Промінь») уточнив заявлені в
апеляційній скарзі вимоги, просив
рішення суду першої інстанції змінити:
залишити без змін в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про
стягнення пені, в іншій частині рішення
суду скасувати і відмовити у
задоволенні позовних вимог за їх
необґрунтованістю.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги, заслухавши доповідача,
пояснення осіб,

що брали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і

обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає скаргу такою, що підлягає
задоволенню.

Так, статтею 213 ЦПК України
встановлено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим, тобто
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, повинен вирішити справу
згідно із законом, ухваливши рішення на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається із матеріалів
справи, у лютому 2012 року ОСОБА_2

звернувся до суду, просив розірвати
договори про оренду землі за №454, № 455,
№ 456 та № 457, укладені між ним та
відповідачем 01.07.2008 року, стягнути з
відповідача орендну плату за 2012 рік у
сумі 13498.57 грн., пеню у розмірі 3804.18 грн.
за несвоєчасне внесення орендної плати
за користування землею за 2012 рік по
20.05.2013 р., пеню за несвоєчасне внесення
орендної плати за користування землею
за 2012 рік з 20.05.2013 рік по день ухвалення
рішення, пеню за несвоєчасне внесення
орендної плати за користування землею
за 2010 рік у сумі 1408 грн. та 128 грн.,
тазобов'язати ТОВ «Промінь» повернути
належні йому на праві приватної
власності земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
загальною площею 6.4917га, 7.2832 га, 6.7105 га
та 6.3822 га.

В обґрунтування своїх позовних
вимог зазначив, що згідно з умовами

договорів оренди відповідач
зобов'язаний сплачувати йому щорічно
до 30 грудня

поточного року орендну плату в
натуральному вигляді, що в грошову
еквіваленті

становить 1600 грн. Відповідач
несвоєчасно, а саме в квітні 2011 року,
виплатив йому орендну плату за 2010 рік, а
за 2012 рік взагалі не виплатив орендну
плату. Крім того, відповідачем не
проводиться обчислення орендної плати
з урахуванням індексу інфляції та не
переглядається вартість земельної
ділянки з урахуванням коефіцієнту
індексації, не виплачується пеня за
несвоєчасне внесення орендної плати, у
зв'язку з чим відповідачем були
порушені вимоги п.п. 9, 10, 11, 13, 14
укладених договорів оренди, які є
істотними умовами договору, що є
підставою для розірвання договорів
оренди землі та стягнення пені за
несвоєчасне внесення орендної плати за
користування землею.

Суд першої інстанції встановив, що
позивач є власником земельних ділянок

площею 6.3822 га, 6.7105 га, 7.2832 га та 6.4917 га,
розташованих на території
Новорозсошанської сільської ради
Новопсковського району Луганської
області, що підтверджується Державними
актами на право власності на землю
серії ЛГ №002598, серії ЛГ №002597, серії ЛГ
№002596 та серії ЛГ №002599, відповідно,
виданими 28.12.2004 року Новопсковською
районною державною адміністрацією.

01 липня 2008 року позивач уклав з
відповідачем договори оренди належних
йому земельних ділянок №№ 457, 456, 455, 454
строком на 10 років з угодами щодо
сплати орендної плати на 2008 рік, які є
невід'ємними частинами вказаних
договорів. Зазначені договори з
додатками зареєстровані у
Новопсковському РРО ДП "Центр
Державного

земельного кадастру", про що у
Державному реєстрі земель вчинено
записи від 17.07.2009 року за №№ 01,
02, 03 та 04

відповідно.

Земельні ділянки були передані
позивачем (орендодавцем), відповідачу

(орендарю), про що свідчать акти
прийому-передачі об'єктів оренди від
01.07.2008 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 в частині розірвання

договорів оренди землі, стягнення
орендної плати, стягнення пені, суд
першої інстанції

вдався до аналізу договорів оренди
землі, укладених між сторонами,
послався як на

встановлені факти на те, що відповідно
до пункту 9 зазначених договорів,
орендна плата

вноситься орендарем у формі та розмірі,
згідно з угодою щодо умов сплати
орендної

плати на кожен рік оренди, яка є
невід'ємною частиною договорів; згідно
з угодою щодо

сплати орендної плати за 2008 рік, яка, як
уже зазначалось, є невід'ємною частиною

договорів про оренду землі, розмір
платежів становить 1600 грн. в
натуральній формі по

кожному договору, і періодом виплати
зазначено 30.12.2008 року, тобто умовами
договору

сторони зобов'язано кожного року
узгоджувати розмір орендної плати та
порядок її

внесення; угоди щодо сплати орендної
плати на 2009 рік та наступні роки не
укладалися, і на підставі ст.ст. 215,638,640
ЦК України, ст.ст. 15,18,20 Закону України
«Про оренду

землі» щодо досягнення згоди з усіх
істотних умов договору, дійшов
висновку, що

договори оренди земельних ділянок між
позивачем та відповідачем на 2009 р. та на

наступні роки не укладалися, а раніше
укладені договори оренди землі 31
грудня 2008

року на підставі п.п.9, 35 (зазначених
договорів) припинили свою дію.

Проте погодитись з таким
висновком суду не можна, виходячи з
наступного.

Згідно із ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за

зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах

заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у

справі.

Ч.1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Звернувшись до суду і під час
розгляду справи в суді, позивач ОСОБА_2
не

посилався на те, що при укладенні
спірних договорів не було дотримано
всіх

передбачених діючим законодавством
істотних умов їх укладення.

Крім того, недотримання
зазначених умов є підставою для
визнання договорів

недійсними, а позивач суд про таке не
просив.

Як вбачається із змісту позовної
заяви, ОСОБА_2 просив розірвати
договори

оренди землі з підстав порушення
відповідачем їх істотних умов, зокрема,
невиплати або несвоєчасної виплати
орендної плати.

Тобто, починаючи з 2009 року він
погоджувався із тим, що додаткові угоди
до

договорів не укладалися, і орендна
плата нараховувалась відповідачем без
зазначених

угод, отримував її.

Згідно із наданими відповідачами
письмовими доказами у 2008 році
позивачеві

було начислено відповідачеві орендної
плати 6400 грн. ( 1600 грн.х4 паї), з них

вираховано: податок у сумі 960 грн.,
вартість отриманої пшениці - 1180 грн.,
вартість

обробки присадибної ділянки - 280 грн.;

у 2009 році - начислено орендної плати 6400
грн. ( 1600 грн.х4 паї), з них вираховано: 960
грн податку, 3920 грн. отримано грошима в
касі,130 грн. вираховано за отриману
пшеницю 1130кг., 85,12 грн. вираховано за
оформлення державних актів на
земельний пай, 70 грн. вираховано за
транспортування піску, 280грн. за
обробку присадибної ділянки;

у 2010 р. - начислено орендної плати 7800
грн. (1950 грн. х 4 паї), вираховано податку
1170 грн., 4972,50 грн. перераховано на
особовий рахунок 29.04.2011р., 1380 грн.
вартість отриманої пшениці 1150 кг., 280
грн. вираховано за обробку присадибної
ділянки, у 2011
р. - начислено орендної плати 7800 грн. (1950
грн. х 4 паї), вираховано податку 1170 грн.,
6464 грн. перераховано на особовий
рахунок 29.12.2011р., вираховано 168 гри. за
обробку присадибної ділянки.

Наведене свідчить про те, що
сторони за взаємною згодою перейшли на
змішану форму орендної плати:
натуральною оплатою, в грошовій формі і
наданням послуг.

Відповідачем у відповідності до
вимог п.п. 10, 13 спірних договорів
начислення

орендної плати здійснювалось з
урахуванням інфляційних складових.

Що стосується спірної виплати за
2010 рік, то згідно з відомістю (а.с.78-79 т.1),

позивач своєчасно отримав частину
орендної плати зерном, але, як пояснив
представник відповідача, за отриманням
залишку орендної плати в грошовій
формі не з'являвся, тому їх було
перераховано йому на особистий рахунок
як тільки наявність рахунку було
встановлено, і це потягло за собою
затримку виплати орендної плати,
орендну плату за 2011 рік також було
перераховано позивачу на особистий
рахунок.

Орендна плата за 2012 рік, як
вбачається із матеріалів справи, не

нараховувалась, оскільки землі
позивача не оброблялись у зв'язку з
ухваленням судом

заочного рішення від 19.04.2012 року про
розірвання договорів оренди землі.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції не в
повній мірі з'ясував обставини справи,
надав невірну оцінку наявним в ній
доказам, що потягло за

собою ухвалення незаконного рішення,
яке в силу вимог ст. 309 ЦПК України
підлягає

скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог

ОСОБА_2

Враховуючи наведене, керуючись
ст.ст. 303,307,309,316 ЦПК України,

колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю „Промінь" -
задовольнити.

Рішення Новопсковського
районного суду Луганської області від
21 листопада

2013 року - змінити:

залишити без змін в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Промінь" про
стягнення

пені,в іншій частині скасувати і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог

ОСОБА_2 в цій частині відмовити.

Рішення набирає чинності
негайно, але протягом 20 днів може бути
оскаржене

шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: