Провадження 2/554/511/2014
(вступна та резолютивна частини)
24 лютого 2014 року Октябрський районний
суд м.Полтави у складі:
головуючого - судді Савченко Л.І.,
при секретарі - Ігнатенко С.Ю.
за участю представника позивача -
Стасовської Н.І., відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м.Полтава
цивільну справу за позовом
Полтавського обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства «Полтаватеплоенерго» до
ОСОБА_2 про визнання договору
укладеним, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88,
212-215, 218 ЦПК України, суд -
Позов Полтавського обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
«Полтаватеплоенерго» - задовольнити.
Визнати укладеним договір № 1309 від 10
вересня 2013 року між Полтавським
обласним комунальним виробничим
підприємством теплового господарства
«Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_2 в
редакції ПОКВПТГ«Полтаватеплоенерго»,
запропонованому за проектом, що
направлений ОСОБА_2 листом за вих.№
28.3-09/632 від 11 вересня 2013 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Полтавського обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства «Полтаватеплоенерго»
судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп.
Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

Л.І.Савченко

Справа № 554/15303/13-ц

Провадження 2/554/511/2014

Р І
Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е
М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2014 року Октябрський районний
суд м.Полтави у складі:

головуючого - судді Савченко Л.І.,

при секретарі - Ігнатенко С.Ю.

за участю представника позивача -
Стасовської Н.І., відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м.Полтава
цивільну справу за позовом
Полтавського обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства «Полтаватеплоенерго» до
ОСОБА_2 про визнання договору
укладеним, -

в с т а н о в и в :

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про визнання
укладеним договору № 1309 від 10 вересня
2013 року між ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_2 в
редакції ПОКВПТГ«Полтаватеплоенерго»,
запропонованому за проектом, що
направлений ОСОБА_2 листом за вих.№
28.3-09/632 від 11 вересня 2013 року,
посилаючись на те, що у квартирі
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2,
встановлене автономне опалення. Разом
з тим, він, як власник квартири, є
одночасно і співвласником допоміжних
приміщень будинку, а тому зобов»язаний
брати участь в їх утриманні. Однак,
свого обов»язку щодо утримання
вказаних приміщень відповідач не
виконує та ухиляється від укладення
договору з позивачем. На пропозицію
ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» укласти
договір № 1309 від 10 вересня 2013 року,
ОСОБА_2 направив листа про відмову в
укладенні договору на опалення місць
загального користування, тому змушені
звернутися до суду з позовом.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримала, надала
пояснення, аналогічні викладеним у
позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні позов
не визнав, пояснив, що позивач не
виконує належним чином свої обов»язки
і по його вині втрачається багато
тепла, за що він платити не має наміру.
Вважає вимоги позивача незаконними,
оскільки визнати договір укладеним,
тоді як він не укладався, неможливо.
Також зазначив, що він не згоден з тим,
що повинен платити за опалення місць
загального користування, виходячи з
площі квартири, а не з площі під»їзду.
Крім того, позивач в договорі не
обгрунтував розрахунок з врахуванням
площі під»їзду, кількості квартир, а
розмір квартири не повинен впливати на
суму опалення МЗК. Розрахунок
запропонований в договорі не
відповідає вимогам Закону, в ньому
відсутні посилання на відповідні
норми, не вказано суму грошей за втрату
тепла, не враховано, що він центральним
опаленням та підігрівом води не
користується. Вважає, що сходові клітки
під»їзду, як і сам під»їзд не
потребують опалення, оскільки
обігріваються теплом із квартир, а за
комори, влаштовані жителями на кожному
поверсі, він не має бажання платити.
Прохав не застосовувати Методику
розрахунку та в позові відмовити.

Заслухавши сторони, перевіривши
фактичні обставини справи письмовими
доказами, суд приходить до висновку про
задоволення позову з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є
власником квартири АДРЕСА_1, в якій
встановлено автономне опалення.

Згідно рішень двадцятої сесії
Полтавської міської ради шостого
скликання від 14 липня 2011 року та сьомої
сесії Полтавської обласної ради
шостого скликання від 28 вересня 2011 року
дахова котельня по АДРЕСА_1 передана у
спільну власність територіальних
громад області.

Також встановлено, що ОСОБА_2 є
співвласником допоміжних приміщень
будинку, що слідує з наступного.

Статтею 382 ЦК України встановлено,
що квартирою є ізольоване помешкання в
житловому будинку, призначене та
придатне для постійного у ньому
проживання. Власникам квартири у дво-
або багатоквартирному житловому
будинку належать на праві спільної
сумісної власності приміщення
загального користування, опорні
конструкції будинку, механічне,
електричне, сантехнічне та інше
обладнання за межами або всередині
квартири, яке обслуговує більше однієї
квартири, а також споруди, будівлі, які
призначені для забезпечення потреб
усіх власників квартир, а також
власників нежитлових приміщень, які
розташовані у житловому будинку.

Згідно з Правилами утримання
жилих будинків та прибудинкових
територій, затверджених Наказом
Державного комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
17 травня 2005 року № 76, допоміжні
приміщення житлового будинку -
приміщення, призначені для
забезпечення експлуатації будинку та
побутового обслуговування мешканців
будинку. Згідно вказаних правил
внутрішньо будинкові системи - мережа,
арматура на них, прилади та обладнання,
засоби обліку та регулювання
споживання житлово-комунальних послуг,
які розміщені в межах будинку, споруди,
системи протипожежного захисту.

Конституційний Суду України в
своєму рішенні № 4-рп/2004 від 02 березня
2004 року визначив, що допоміжні
приміщення (підвали, сараї, кладочки,
горища, колясочні та ін..) передаються
безоплатно у спільну власність
громадян одночасно з приватизацією
ними квартир (кімнат у квартирах)
багатоквартирних будинків.
Підтвердження права власності на
допоміжні приміщення не потребує
здійснення додаткових дій, зокрема
створення об»єднання співвласників
багатоквартирного будинку, вступ до
нього.

У рішенні Конституційного Суду
України № 14-рп/2011 від 09 листопада 2011
року визначено, що власники квартир
дво- або багатоквартирних житлових
будинків та житлових приміщень у
гуртожитку, незалежно від підстав
набуття права власності на такі
квартири, житлові приміщення, є
співвласниками допоміжних приміщень
у будинку чи гуртожитку, технічного
обладнання, елементів зовнішнього
благоустрою.

Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України
власність зобов»язує.

Власник зобов»язаний утримувати
майно, що йому належить , якщо інше не
встановлено договором або Законом, що
слідує зі змісту ст. 322 ЦК України.

Таким чином, ОСОБА_2 зобов»язаний
утримувати допоміжні приміщення та
технічне обладнання
(внутрішньо-будинкові системи/мережі)
будинку як співвласник, однак
ухиляється від покладених на нього
обов»язків.

Відповідно до п.28 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, типового договору про
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затверджених Постановою КМУ № 630 від 21
липня 2005 року, споживачі, які
встановили у квартирі
багатоквартирного будинку
індивідуальні (автономні) системи
опалення, оплачують послуги з
централізованого опалення місць
загального користування будинку
відповідно до Методики, що
затверджується центральним органом
виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.

Наказом Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства № 359
від 31 жовтня 2006 року затверджено
Методику розрахунку кількості теплоти,
спожитої на опалення місць загального
користування багатоквартирних
будинків та визначення плати за їх
опалення.

З роз»яснень Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 15 березня 2013 року
вбачається, що при розрахунку
кількості теплової енергії на опалення
місць загального користування, що
використовується для встановлення
розміру плати за опалення МЗК,
враховуються втрати теплової енергії
розподільчими трубопроводами системи
опалення будинку, прокладеними в
підвалі або на горищі, а не площа таких
горищ, технічних поверхів та підвалів
будинку.

Таким чином, підприємство
зобов»язано проводити нарахування за
опалення місць загального
користування, а відповідач ухиляється
від укладення договору та
компенсовувати витрати.

На пропозицію ПОВКПТГ
«Полтаватеплоенерго» укласти договір
№ 1309 від 10 вересня 2013 року в
запропонованій ним редакції, ОСОБА_2
відмовився, про що надіслав листа №
28.3-09/632 від 11 вересня 2013 року (а.с.10-11). У
відмові зазначив, що не повинен платити
за під»їзди, виходячи із площі
квартири. Договір не відповідає
вимогам Закону, так як в ньому не
вказано посилання на відповідні статті
або пункти постанови КМУ і ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги», не
вказано, яка сума грошей повинна
виплачуватися за втрату тепла і не
враховано, що центральним опалення та
підігрівом він не користується.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 20 цього Закону
споживач зобов»язаний укласти договір
на надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору.

Типовий договір на надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення затверджений
Постановою КМУ «Про затвердження
правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення» за № 630
від 21.07.2005 року.

Відповідач ОСОБА_2 є споживачем , тобто
фізичною особою, яка отримує
житлово-комунальні послуги, в
розумінні ст. 1 Закону України «Про
житлово-комунальну послуги».

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено,
що відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ч.3 ст.6 ЦК України сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Договором може бути встановлено, що
його окремі умови визначаються
відповідно до типових умов договорів
певного виду, оприлюднених у
встановленому порядку, що слідує зі
змісту ч.1 ст. 630 ЦК України.

Враховуючи, що п.1 ч. 3 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» передбачений обов»язок саме
споживача укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору, та з врахуванням
вимог ст. ст. 627, 630 ЦК України, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_2
зобов»язаний укласти Договір на
опалення місць загального
користування запропонований
позивачем.

Судовою палатою у цивільних справах
Верховного Суду України 10 жовтня 2012
року в ході розгляду справи № 6-110 цс 12,
предметом якої був спір про
зобов'язання споживача укласти договір
про надання послуг з утримання будинку
та прибудинкової території зроблено
правовий висновок, який полягає в
наступному.

Відповідно до змісту статті 627 ЦК
України свобода договорів не є
безмежною і у випадках, передбачених
актами цивільного законодавства, особа
зобов'язана укласти відповідний
договір. Такий випадок, зокрема,
передбачено пунктом 1 частини третьої
статті 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги",
відповідно до якого споживач
зобов'язаний укласти договір на
надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору.

Встановивши, що виконавцем такі
послуги надаються, а споживач їх
отримує, однак ухиляється від
укладення договору на надання
житлово-комунальних послуг, який
підготовлений виконавцем відповідно
до типового договору, суд за позовом
виконавця ухвалює рішення про визнання
зазначеного договору укладеним.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» надає ОСОБА_2
послуги по опаленню місць загального
користування, а останній їх отримує, а
тому договір № 1309 від 10 вересня 2013 року
між ПОКВТГ «Полтаватеплоенерго» та
ОСОБА_2 в редакції запропонованій
позивачем та який направлений ОСОБА_2
листом за вих.№ 28.3-09/632 від 11 вересня 2013
року слід вважати укладеним.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають ті обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких виникає
спір.

Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування, що
встановлено ч.3 ст. 58 ЦПК України.

Оскільки предметом доказування є факт
укладення договору між сторонами, суд
при ухваленні рішення приймав до уваги
лише докази, які стосуються даного
предмета спору, і не враховував те, що
не стосується предмету доказування.

Судом спростовуються заперечення
відповідача щодо неможливості
застосування Методики розрахунку,
використаної позивачем, оскільки вона
є чинною та затвердженою в
установленому Законом порядку. Ним не
надано належних доказів, які б
спростували запропонований в Договорі
розрахунок, а викладені в запереченні
доводи є лише припущеннями, зокрема не
доведено невірність застосування
формули для розрахунку втрат теплової
енергії з врахуванням площі квартири
та загальної площі під»їзду.

З цих підстав, суд вважає, що позовні
вимоги є необґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Полтавського обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
«Полтаватеплоенерго» - задовольнити.

Визнати укладеним договір № 1309 від 10
вересня 2013 року між Полтавським
обласним комунальним виробничим
підприємством теплового господарства
«Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_2 в
редакції ПОКВПТГ«Полтаватеплоенерго»,
запропонованому за проектом, що
направлений ОСОБА_2 листом за вих.№
28.3-09/632 від 11 вересня 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Полтавського обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства «Полтаватеплоенерго»
судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

СуддяЛ. І. Савченко