Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/996/14
Головуючий у 1 інстанції Бойко О.Ю.
Суддя-доповідач
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Комунальної
установи «Обласний клінічний
наркологічний диспансер» Запорізької
обласної ради

на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 03
грудня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
Комунальної установи «Обласний
клінічний наркологічний диспансер»
Запорізької обласної ради, третя особа
ОСОБА_3 про захист честі, гідності та
ділової репутації

В С Т А Н О В
И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до КУ«Обласний
клінічний наркологічний диспансер»
Запорізької обласної ради, третя особа
ОСОБА_3 про захист честі, гідності та
ділової репутації.

В позові зазначав, що 20 листопада 2012
року йому стало відомо, що він з 24.01.2011
року перебуває на диспансерному обліку
в КУ«Обласний клінічний наркологічний
диспансер» Запорізької обласної ради з
діагнозом психічні розлади в
результаті споживання алкоголю з
симптомом залежності. Про факт
поставлення на облік його не
повідомляли, жодних медичних заходів
до моменту звернення до суду не
застосовувалося, зазначає, що до
відповідача за медичною допомогою
ніколи не звертався. Йому 20 листопада
2012 року дільничним лікарем-наркологом
ОСОБА_3 була видана довідка з
зазначенням діагнозу. Позивач вважав,
що поширена в такий спосіб інформація,
не відповідає дійсності. Дії лікаря
завдають шкоди честі, гідності та
діловій репутації, як керівника
(директора) стоматологічної клініки, а
також суттєво обмежують інші
громадянські права. Поширена
інформація використана проти нього
його колишньою дружиною в інших
судових справах з поділу спільного
майна подружжя.

Посилаючись на вказані обставини,
просив суд визнати протиправними дії
дільничного лікаря Хортицького району
м. Запоріжжя ОСОБА_3 щодо постановки
його на диспансерний облік, зобов'язати
КУ«Обласний клінічний наркологічний
диспансер» Запорізької обласної ради
зняти його з диспансерного обліку з 24
листопада 2011 року та визнати
незаконним запис стосовно перебування
на обліку.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 03
грудня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено
частково.

Зобов'язано КУ«Обласний клінічний
наркологічний диспансер» Запорізької
обласної ради зняти ОСОБА_2 з
диспансерного обліку.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
КУ«Обласний клінічний наркологічний
диспансер» Запорізької обласної ради
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на незаконність, порушення
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення яким в задоволенні позову
відмовити повністю.

Позивачем надані заперечення на
апеляційну скаргу, в яких він вважає
доводи апеляційної скарги
безпідставними і просить залишити
рішення без змін.

Третя особа подав відзив на апеляційну
скаргу, підтримавши доводи апелянта.

В частині відмови судом першої
інстанції в задоволенні позовних
вимог про визнання протиправними дій
дільничного лікаря Хортицького району
м. Запоріжжя ОСОБА_3 щодо постановки
позивача на диспансерний облік,
зняття його з диспансерного обліку
саме з 24 листопада 2011 року, визнання
незаконним запису стосовно
перебування на обліку рішення суду
першої інстанції в апеляційному
порядку не оскаржене, а тому у
відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України
та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 12 від 24
жовтня 2008 року „Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку" апеляційним
судом не перевіряється.

З рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 03
грудня 2013 року вбачається, що
задоволено тільки позовну вимогу про
зобов'язання КУ«Обласний клінічний
наркологічний диспансер» Запорізької
обласної ради зняти ОСОБА_2 з
диспансерного обліку. Рішенням суду в
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено (а.с.56-57).

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта Бессонову С.М.,
позивача та його представника ОСОБА_5,
третю особу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення. Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права. Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Судом першої інстанції встановлені та
не оспорюються сторонами наступні
обставини.

ОСОБА_2 з 24.01.2011р. перебуває на
диспансерному обліку в КУ«Обласний
клінічний наркологічний диспансер»
Запорізької обласної ради з діагнозом
психічні розлади в результаті
споживання алкоголю з симптомом
залежності.

З матеріалів справи вбачається, що
рішення суду не відповідає ст.ст. 213, 214
ЦПК України, згідно яких рішення суду
повинно бути законним, обґрунтованим, а
також має вирішити питання щодо
наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин і яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги
та поклавши на відповідача
зобов'язання зняти позивача з
диспансерного обліку суд першої
інстанції не навів мотивів, з яких він
дійшов висновку про відповідність цих
позовних вимог основній вимозі
позивача про захист честі, гідності,
ділової репутації. Вирішуючи вказаний
позов суд не навів жодної норми
матеріального права, які регулюють
питання захисту особистих немайнових
прав особи.

Стаття 269 ЦК України визначає, що
особисті немайнові права належать
кожній фізичній особі від народження
або за законом. Особисті немайнові
права тісно пов'язані з фізичною
особою. Особистими немайновими правами
фізична особа володіє довічно. Зміст
особистого немайнового права
становить можливість фізичної особи
вільно, на власний розсуд визначати
свою поведінку у сфері свого
приватного життя, згідно з ч. 1 ст. 271 ЦК
України.

Відповідно до Конституції України
фізична особа має право на життя, право
на охорону здоров'я, право на безпечне
для життя і здоров'я довкілля, право на
свободу та особисту недоторканність,
право на недоторканність особистого і
сімейного життя, право на повагу до
гідності та честі, право на таємницю
листування, телефонних розмов,
телеграфної та іншої кореспонденції,
право на недоторканність житла, право
на вільний вибір місця проживання та на
свободу пересування, право на свободу
літературної, художньої, наукової і
технічної творчості (ст. 270 ЦК України).

Частиною 1 ст. 275 ЦК України встановлено,
що фізична особа має право на захист
свого особистого немайнового права від
протиправних посягань інших осіб.
Захист особистого немайнового права
здійснюється способами, встановленими
главою 3 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 297 ЦК України кожен має
право на повагу до його гідності та
честі. Гідність та честь фізичної особи
є недоторканими. Фізична особа має
право звернутися до суду із позовом про
захист її гідності та честі.

Вибір способу захисту особистого
немайнового права, зокрема права на
повагу до гідності та честі, права на
недоторканість ділової репутації,
належить позивачеві.

Як роз'яснено у п.15 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009
року, при розгляді справ зазначеної
категорії суди повинні мати на увазі,
що юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і всебічно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Жодної з перелічених обставин, які
слугують правовою підставою вимог про
захист честі і гідності у справі не
виявлено.

Фактичними підставами позовних вимог є
обставини порушення (на думку позивача)
його особистих немайнових прав у сфері
застосування законодавства про
охорону здоров'я.

Згідно із ст. 53 Закону України "Основи
законодавства України про охорону
здоров'я " з метою охорони здоров'я
населення органи і заклади охорони
здоров'я зобов'язані здійснювати
спеціальні заходи профілактики та
лікування соціально небезпечних
захворювань зокрема (туберкульоз,
психічні, венеричні захворювання,
СНІД, лепра, хронічний алкоголізм,
наркоманія), а також карантинних
захворювань. Порядок здійснення
госпіталізації та лікування таких
хворих, у тому числі і у примусовому
порядку, встановлюється законодавчими
актами України.

Згідно наказу міністерства охорони
здоров'я СРСР №704 від 12.09.1988 року «Про
строки диспансерного нагляду хворих
на алкоголізм, наркоманії і
токсикоманії», наказу Міністерства
охорони здоров'я України №681 від
21.09.2009р. «Про затвердження клінічних
протоколів надання медичної допомоги
зі спеціальності «наркологія» позивач
після проходження стаціонарного
лікування в Запорізькій обласній
психіатричній лікарні 27.11.-16.12.2010р. з
діагнозом «синдром отмены алкоголя с
делирием» за висновком лікарської
консультативної комісії взятий на
диспансерний облік 24.01.2011р. термін
якого складає три роки.

Позовні вимоги про визнання
протиправним взяття позивача на
диспансерний облік рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 03.12.2013 року залишені без
задоволення.

Виходячи з обставин, встановлених
рішенням суду першої інстанції, у тій
його частині, яка не оскаржена в
апеляційному порядку, та на підставі
вказаних норм права (ст. 53 Закону
України "Основи законодавства України
про охорону здоров'я")
нормативно-правових актів - наказів
Міністерства охорони здоров'я України
колегія суддів дійшла висновку про
невідповідність оскарженого рішення
обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права
та про безпідставність позовних вимог
про захист честі і гідності шляхом
зняття позивача з диспансерного
обліку.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє
підтвердження при апеляційному
перегляді рішення суду першої
інстанції в оскарженій його частині.

Вимоги апелянта про повне скасування
рішення суду задоволенню не
підлягають з вищенаведених підстав.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд вбачає, що
суд першої інстанції неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, ухвалив рішення, яке не у
повному обсязі відповідає нормам
матеріального і процесуального права,
а тому наявні підстави для часткового
задоволення апеляційної скарги та
ухвалення нового рішення в справі, яким
рішення у вказаній частині підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у позовних вимогах про
зняття ОСОБА_2 з диспансерного обліку.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Комунальної
установи «Обласний клінічний
наркологічний диспансер» Запорізької
обласної ради задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2013 року у
цій справі в частині задоволених
позовних вимог скасувати та ухвалити
нове рішення, яким ОСОБА_2 відмовити в
задоволенні позовних вимог до
Комунальної установи «Обласний
клінічний наркологічний диспансер»
Запорізької обласної ради про зняття з
диспансерного обліку.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: