Справа №784/4943/13 21.01.2014 21.01.2014 21.01.2014
Провадження №22-ц/784/63/14
Справа № 22-ц/784/63/14
інстанції: Разумовська О.Г.
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М..,

суддів:
Буренкової К.О.,

Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання:
Богатирьової В.А.,

за участі представників: позивача -
Ремешевського Є.А., відповідача -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства

«Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 04 жовтня 2013 року за
позовом публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_5 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

В березні 2013 р. публічне
акціонерне товариство «Комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - Банк)
звернулося з позовом до ОСОБА_5 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

В обґрунтування своїх вимог
позивач вказував, що відповідно до
укладеного 27 жовтня 2006 р. кредитного
договору № NKH3GK04040241 (далі - Договір), за
умовами якого Банк передав відповідачу
кредит у розмірі 40000 доларів, які
боржник зобов'язувався повертати
частинами в строк до 26 жовтня 2026 р. з
оплатою 12% річних за користування
кредитом.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 27
жовтня 2006 р. між Банком
(іпотекодержатель) та ОСОБА_5
(іпотекодавець) укладено договір
іпотеки, за яким іпотекодавець передав
в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на вказані
обставини, а також на те, що позичальник
не виконує свої зобов'язання за
Договором, внаслідок чого
заборгованість за договором станом на
14 лютого 2013 р. складає 75574,59 доларів США,
що за курсом НБУ еквівалентно 603840 грн. 97
коп., з яких: 38027,67 доларів США
заборгованості за кредитом, 16499,70
доларів США заборгованості по
відсоткам за користування кредитом та
17834,49 пені доларів США, Банк просив суд в
рахунок погашення вказаної
заборгованості звернути стягнення на
належну відповідачу квартиру шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки
позивачем з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
проведенням дій щодо коригування
технічної документації відповідно до
поточного стану нерухомості, її
перепланування та перебудови, з
проведенням дій щодо оформлення та з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ «КБ «Приватбанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки, виселити
відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
квартирі зі зняттям з реєстраційного
обліку у територіальному органі
державної міграційної служби України
та стягнути з відповідачів судові
витрати.

Ухвалою суду від 24 вересня 2013 р.
позовну заяву в частині вимог про
виселення за заявою представника
позивача залишено без розгляду.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 04 жовтня 2013 року позов
задоволено частково.

Постановлено в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_5 за кредитним
договором № NKH3GK04040241 від 27 жовтня 2006 р. у
розмірі 66408,30 доалрів США, що
складається з тіла кредиту - 38027,67
доларів США, відсотків - 16499,70 доларів
США, комісії - 3212,73 доларів США, пені -
8668,20 доларів США), що еквівалентно 530602,32
грн., звернути стягнення на предмет
іпотеки за іпотечним договором від
27жовтня 2006 р., укладеним між ЗАТ «КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_5, - трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1, належну ОСОБА_5 на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
органу ОСОБА_6 від 27 жовтня 2006 р., шляхом
надання позивачеві права на продаж
предмета іпотеки з початковою ціною
для його подальшої реалізації на рівні,
не нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Банка 3023
грн. 65 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач
вказує на те, що рішення суду є
незаконним і необґрунтованим,
суперечить вимогам закону, що регулює
спірні правовідносини, а тому просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
про відмову у позові.

У запереченні на апеляційну
скаргу представник позивача вказує на
безпідставність її доводів й просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність рішення суду
в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 27 жовтня 2007 р. між
закритим акціонерним товариством
«Комерційний банк «ПриватБанк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Комерційний
банк «ПриватБанк», та ОСОБА_5
(позичальник) укладено кредитний
договір № NKH3GK04040241, за умовами якого
Банк передав відповідачу кредитні
кошти у розмірі 40000 доларів США, які
боржник зобов'язувався повертати
частинами в строк до 26 жовтня 2022 р. з
оплатою 12 річних за користування
кредитом.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 27
жовтня 2006 р. між Банком
(іпотекодержатель) та ОСОБА_5
(іпотекодавець) укладено договір
іпотеки, за яким іпотекодавець передав
в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1.

Позичальник ОСОБА_5 свої
зобов'язання за Договором виконував
неналежним чином, внаслідок чого
заборгованість станом на 14 лютого 2013 р.
складає: 38027,67 доларів США
заборгованості за кредитом (в тому
числі прострочено тіло - 2544,45 доларів
США), 16499,70 доларів США заборгованості
по відсоткам за користування кредитом
(в тому числі - 16203,77 доларів США
прострочених відсотків). Також
позивачем нараховано 17834,49 доларів США
пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором.

У зв'язку з неналежним виконанням
позичальником умов Договору
(несвоєчасним та не в повному обсязі
погашенням передбачених графіком сум)
Банком відповідно до положень ст. 35
Закону України «Про іпотеку» 19
листопада 2012 р. була направлена
відповідачу письмова вимога про
усунення порушень, тобто про
необхідність у тридцятиденний строк
погасити заборгованість, та
попереджено про звернення стягнення на
іпотечне майно. Ця вимога відповідачем
залишена без задоволення.

Як зазначено в ст. 572 ЦК України, в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Відповідно ст. 20 Закону України
«Про заставу» заставодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет застави в разі, якщо в момент
настання терміну виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
воно не буде виконано, якщо інше не
передбачено законом чи договором.

В силу положень ч. 1 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Право іпотекодержателя
достроково звернути стягнення на
предмет іпотеки у разі неналежного
виконання позичальником будь-яких умов
основного зобов'язання передбачено
пунктами 16.7.1, 16.7.2, 22 укладеного
сторонами іпотечного договору.

За таких обставин та з
урахуванням положень ст. ст. 543, 1050, 1054 ЦК
України, ст. 20 «Про заставу», ст. ст. 12, 33,
39 Закону України «Про іпотеку» є
підстави для звернення стягнення на
заставлене майно - належну
відповідачеві на праві власності
квартиру, а тому висновок суду про
обґрунтованість позову Банка про
звернення стягнення на майно є
правильним.

Доводи апеляційної скарги
суперечать встановленим обставинам
справи та вимогам закону, а тому не
можуть бути взяті до уваги.

Так, посилання в апеляційній
скарзі, що кредитний договір було
укладено відповідачем не з ПАТ «КБ
«ПриватБанк», а з іншою юридичною
особою - Миколаївським регіональним
управлінням закритого акціонерного
товариства «Комерційний банк
«ПриватБанк» і в подальшому відбулася
заміна кредитора, не відповідає
дійсності, оскільки згідно тексту як
кредитного договору, так й нотаріально
посвідченого договору іпотеки, їх було
укладено між закритим акціонерним
товариством «Комерційний банк
«ПриватБанк» та ОСОБА_5 Згідно витягів
зі Статуту ПАТ «КБ «ПриватБанк» (а.с. 25)
за рішенням загальних зборів
акціонерів від 30 квітня 2009 р. тип Банку
з закритого акціонерного товариства
змінено на публічне акціонерне
товариство, у зв'язку з чим змінено його
назву на публічне акціонерне
товариство публічне акціонерне
товариство «Комерційний банку
«ПриватБанк». Отже, ПАТ «КБ
«ПриватБанк» є правонаступником ЗАТ
«КБ «ПриватБанк», з яким й було
укладено кредитний договір.

Також не ґрунтуються на наявних у
справі доказах й твердження апелянта
про підвищення процентної ставки за
кредитом, оскільки згідно розрахунку
заборгованості (а.с. 5-8) його проведено
виходячи з процентної ставки у 12%
річних як це передбачено п. 1.1
кредитного договору від 27 жовтня 2006 р.,
а на прострочену заборгованість -
виходячи з відсоткової ставки 29,52%
річних, що відповідає домовленості,
визначеної у п. 3.2 кредитного договору.
Не вбачається, що процентна ставка була
підвищена і з наданого представником
відповідача листа керівника напрямку
операці йно-правової роботи від 15
лютого 2010 р. № 30.1.0.0/2-100211/1688.

Також безпідставним є послання в
апеляційній скарзі на те, що розрахунок
пені зроблено за межами позовної
давності, тоді як при визначенні
розміру пені судом враховано вимоги п. 1
ч. 2 ст. 258 ЦК України щодо спеціальної
позовної давності та позовні вимоги в
цій частині задоволено частково.

Крім того, при ухваленні рішенні
судом враховано вимоги ст. 39 Закону
України «Про іпотеку» щодо зазначення
у резолютивній частині способу
реалізації предмета іпотеки, а саме -
вказано один із передбачених ч. 1 ст. 39
Закону «Про іпотеку» спосіб - процедура
продажу, встановлена ст. 38 цього Закону
та передбачена пунктом 27 укладеного
сторонами іпотечного договору, у
зв'язку з чим доводи апеляційної скарги
в частині невідповідності позовних
вимог та рішення суду нормам закону не
заслуговують на увагу.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
відхилити, рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 04
жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: