Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4528/13-ц
Провадження №: 2/332/28/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 січня 2014 р.
м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя в
складі головуючого судді Яцуна О.С.,
при секретарі Вінник Л.І., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
Перша Запорізька державна нотаріальна
контора, про встановлення факту
прийняття спадщини та визнання права
власності у порядку спадкування за
законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом
до відповідачів, який в процесі
розгляду справи був уточнений. Згідно
до уточнених позовних вимог позивач
просить встановити факт прийняття
спадщини після смерті батька ОСОБА_5 та
визнати право власності на 3/4 частини
будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом після смерті батька та після
смерті матері ОСОБА_6. В обґрунтування
своїх вимог позивач зазначає, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько
ОСОБА_5, після смерті якого залишилося
спадкове майно, а саме будинок АДРЕСА_1.
Спадкоємцями після смерті батька були -
ОСОБА_6 (дружина спадкодавця), позивач
та її сестра ОСОБА_7 (діти спадкодавця).
Із заявами про прийняття спадщини
після смерті батька ніхто не звертався.
Однак позивач вказує, що на час смерті
ОСОБА_5 вона з матір'ю фактично
проживала у спірному будинку, тому
вважає, що згідно до ст.549 ЦК України (1963
року) вони прийняли спадщину після
смерті ОСОБА_5 по 1/2 частині будинку
шляхом фактичного вступу в управління
та володінням будинком.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла мати позивача
ОСОБА_6 Після її смерті залишилося
спадкове майно у вигляді 1/2 частини
будинку АДРЕСА_1, який вона успадкувала
після смерті чоловіка ОСОБА_5 Із
заявами про прийняття спадщини до
нотаріальної контори звернулися
позивач та відповідачі, які є
спадкоємцями за правом представлення
після смерті їх матері ОСОБА_7 Однак
нотаріальна контора відмовила
позивачу у видачі свідоцтва про право
на спадщину у зв'язку із відсутністю
документів, що підтверджують право
власності на спадкове майно, що і стало
підставою для звернення позивача до
суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали заявлені
позовні вимоги та просили їх
задовольнити.

Відповідачі та їх представник
заперечували проти задоволення
позовних вимог, посилаючись на те, що
позивач не підтвердила належними
доказами факт свого проживання разом
із батьком на день його смерті.

Від третьої особи надійшла заява про
розгляд справи без їх участі, проти
задоволення позову не заперечують.

Суд, вислухавши позицію сторін
стосовно предмету спору, дослідивши
матеріали справи дійшов до висновку
про часткове задоволення позовних
вимог з наступних підстав.

Судом встановлено наступне:

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про що
свідчить копія свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1.

Відповідно до договору на право
побудови будинку та безстрокове
користування земельною ділянкою,
посвідченого Третьою Запорізькою
державною нотаріальною конторою від
22.08.1950 року, ОСОБА_5 належав на праві
власності будинок АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася
спадщина на будинок АДРЕСА_1.

Як вбачається з копії запису акта про
шлюб № 200, виданого 03.08.1947 року, дружиною
ОСОБА_5 була ОСОБА_6 (а.с.103), яка є
спадкоємцем після його смерті першої
черги за законом.

Також спадкоємцями першої черги за
законом після смерті ОСОБА_5 є його діти
- ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_8.

Згідно до довідки № 348/51 від 19.11.2013 року,
виданої Квартальним комітетом № 47
Заводського району м. Запоріжжя, на час
смерті ОСОБА_5 у будинку АДРЕСА_1 була
зареєстрована лише ОСОБА_6 (дружина
померлого) (а.с.165).

Відповідно до даних Першої Запорізької
державної нотаріальної контори (а.с.49),
спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не
заводилась.

На момент відкриття спадщини після
смерті ОСОБА_5 ще діяв Цивільний кодекс
Української РСР від 18.07.1963р. із змінами,
внесеними до нього, тому в даному
випадку слід керуватися його нормами.

Згідно до ч.1 ст.548 ЦК України (1963 року),
для придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв.

Відповідно до ст. 549 ЦК України (1963 року),
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном; 2) якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Із наявних в матеріалах справи
документів вбачається, що фактично
спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла
його дружина ОСОБА_6, яка проживала
разом з ним на час його смерті та була
зареєстрована у спірному будинку з 1966
року до своєї смерті.

Посилання позивача на те, що вона теж
фактично прийняла спадщину після
смерті батька спростовується
наступним.

Довідка, видана Заводським РВ ЗМУ ГУМВС
України в Запорізькій області від
29.11.2012 року підтверджує лише факт
проживання позивача із померлою ОСОБА_6
під час її хвороби та на час її смерті
до моменту видання довідки (а.с.12). Тобто
у зазначеній довідці не вказано, що
позивач проживала разом із ОСОБА_5 на
час його смерті. Крім того, згідно
інформації, наданої ЗМУ ГУМВС України в
Запорізькій області, вищевказана
довідка за підписом дільничного
інспектора міліції ОСОБА_9 видана в
порушення вимог наказу МВС України № 550
від 2010 року, оскільки працівник міліції
не має на це відповідних повноважень.

Зміст довідки № 542/81 від 27.11.2012 року,
виданої головою квартального комітету
№47 ОСОБА_10, спростований у судовому
засіданні допитаною в якості свідка
ОСОБА_10, яка пояснила, що видала
зазначену довідку зі слів позивача без
перевірки даних з будинкової книги.

Довідка будинкового комітету по вул.
Полякова, 19 в м. Запоріжжі (а.с.10), на яку
посилається позивач на підтвердження
своїх доводів, не містить дати її
видачі, даних щодо часу не проживання
позивача за цією адресою, та даних щодо
фактичної адреси проживання позивача,
тому не може братися судом до уваги в
якості доказу. Крім того, за фактом
видачі вказаної довідки із завідомо
неправдивими відомостями,
Шевченківським РВ ЗМУ ГУВС України в
Запорізькій області внесені дані до
ЄРДР 0004617 від 18.12.13 за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

Посвідчення на право користування
газом від 23.07.1988 року (а.с.9) також не може
братися судом до уваги, так як на цей
час згідно до довідки № 348/51 (а.с.165),
позивач була зареєстрована у вказаному
будинку, а знялася з реєстрації 15.09.1989
року.

Надані позивачем копії вимог і
квитанцій на придбання будівельних
матеріалів (а.с.129-134) не містять даних
щодо адреси, на яку вони замовлялися,
тому теж не можуть бути прийнятими
судом в якості доказів. А копії
квитанцій, які знаходяться в справі на
аркушах 146-147 можуть лише свідчити про
факт надання допомоги матері у
проведенні ремонту, а не факт
проживання у спірному будинку.

Медичні довідки (а.с.135-138) датовані
10.05.1990 р., 25.09.1991 р., (тобто до смерті
ОСОБА_5), 27.12.1992 р. (після спливу
піврічного строку для прийняття
спадщини) також не можуть свідчити про
факт прийняття спадщини.

Довідка № 230 від 15.10.2013 року, видана
директором ЗОШ № 54, про те, що донька
позивача мешкала разом з нею за
адресою: АДРЕСА_1 не може прийматися
судом в якості належного доказу, так як
освітній заклад не уповноважений
видавати довідки про фактичне місце
проживання особи.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_11 суду пояснив, що з лютого по
травень 1991 року робив ремонт у ОСОБА_1,
однак адресу, за якою проводився ремонт
не пам'ятає.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що позивач
проживала у спірному будинку, однак
щодо періоду часу з 1991 по 1992 року
нічого суттєвого не повідомив.

Згідно ст. 60 Цивільно-процесуального
кодексу України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано належних доказів
на підтвердження факту прийняття нею
спадщини після померлого батька, тому
позовні вимоги в цій частині не
підлягають задоволенню.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що
свідчить копія актового запису про
смерть № 670 від 02.02.2012 року (а.с.71).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася
спадщина на будинок АДРЕСА_1, який вона
фактично прийняла в спадщину після
смерті чоловіка ОСОБА_5

Відповідно до даних Першої Запорізької
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_6 зверталися позивач та
відповідачі, які є спадкоємцями за
правом представлення після смерті їх
матері ОСОБА_7 Однак нотаріальна
контора відмовила у видачі свідоцтва
про право на спадщину у зв'язку із
відсутністю документів, що
підтверджують право власності на
спадкове майно.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України, внуки,
правнуки спадкодавця спадкують ту
частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові, бабі,
дідові, якби вони були живими на час
відкриття спадщини.

Як вбачається із копії свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_2 (а.с.63), ОСОБА_7, яка
доводилася ОСОБА_6 донькою, померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Отже, позивач є спадкоємцем першої
черги як донька спадкодавця ОСОБА_6, а
відповідачі є спадкоємцями за правом
представлення після смерті своєї
матері ОСОБА_7, тому позовні вимоги в
частині визнання права власності на 1/2
частину спірного будинку є
обґрунтованими та законними, у зв'язку
із чим підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину будинку АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через Заводський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня його
проголошення.

Суддя:
О.С. Яцун