22-ц/772/701/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Дернова В. В.Категорія:
41Доповідач: Кучевський П. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Вінницької області в
складі:

Головуючого:
Кучевського П.В.

Суддів: Камзалова В.В.,
Іванюка М.В.

При секретарі: Руденко
О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 15 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
«ТОВ ЖЕО», ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі
опікуна ОСОБА_5 про встановлення
порядку користування квартирою
вселення та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вищевказаним позовом.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 15 січня 2014
року позов задоволено частково,
встановлено порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_2 у
користування кімнату 26-2, площею 9,0
кв.м., виділивши ОСОБА_3 у користування
кімнату 26-3, площею 21,1 кв.м., виділивши
ОСОБА_4 в особі опікуна ОСОБА_5 у
користування кімнату 26-4, площею 18,5
кв.м; кухню 26-7, санвузол 26-5, ванну
кімнату 26-6, коридор26-1, залишено у
спільному користуванні.

Не погоджуючись з рішенням
Вінницького міського суду Вінницької
області від 15 січня 2014 року, ОСОБА_2
звернувся до Апеляційного суду
Вінницької області з апеляційною
скаргою, в якій просить ухвалене у
справі судове рішення скасувати та
ухвалити нове рішення по справі, яким
задовольнити заявлені позовні
вимоги у повному обсязі, посилаючись
при цьому на порушення судом норм
матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, дійшла висновку, що
скарга задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Рішення суду як найважливіший акт
правосуддя покликане забезпечити
захист гарантованих Конституцією
України прав і свобод людини та
здійснення проголошеного Основним
Законом України принципу верховенства
права. У зв'язку з цим суди повинні
неухильно додержувати вимог про
законність і обґрунтованість рішення у
цивільній справі (частина перша статті
213 ЦПК).

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 15 січня 2014
року вказаним вимогам Закону
відповідає з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3,
що підтверджується Договором
дарування квартири від 29.09.2006 року,
посвідченим державним нотаріусом
Першої вінницької державної
нотаріальної контори за реєстровим №
5-737, та зареєстрованим КП «ВООБТІ»
02.10.2006 року у реєстровій книзі № 66 за
реєстровим № 1199 (а.с. 51).

Власник квартири ОСОБА_3 проживає у
спірній квартирі, однак
зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_3(а.с.11).

Як вбачається з матеріалів справи, у
квартирі також зареєстровані та
проживають рідні брати відповідача
ОСОБА_6 (позивач) та ОСОБА_4 (відповідач).

Крім цього, у квартирі без реєстрації
також проживають дружина ОСОБА_2 -
ОСОБА_7, (зареєстрована у АДРЕСА_4) та син
ОСОБА_3 - ОСОБА_5, який також є опікуном
відповідача ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_4 визнаний
недієздатним на підставі рішення
Замостянського районного суду м.
Вінниці від 16.08.1987 року, яке набуло
законної сили, його опікуном
призначено ОСОБА_5, що підтверджується
рішенням Замостянського районного
суду м. Вінниці від 19.02.2010 року, яке
набуло законної сили (а.с.39-41). ОСОБА_4
хворіє на психічне захворювання, за
станом здоров'я не може проживати у
комунальній квартирі, не може
проживати у одній кімнаті з членами
своєї сім'ї, у тому числі в ізольованій
квартирі, що підтверджується Медичним
висновком від 3 червня 2010 року (а.с.49).

Згідно ст. 47 Конституції України
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Рішенням Замостянського районного
суду м. Вінниці від 27.05.2010 року, яке
набуло законної сили, ОСОБА_3 було
відмовлено у задоволенні позову про
виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зі спірної
квартири (а.с. 3-4).

Як вбачається з матеріалів справи,
спірна квартира АДРЕСА_1 складається з
кімнат: 26-2, площею 9,0 кв. м, 26-4, площею 18,5
кв.м, 26-3, площею 21,1 кв. м, кухні 26-7,
санвузла 26-5, ванної кімнати 26-6,
коридору 26-1; загальна площа квартири
становить 66,3 кв. м, житлова площа - 48,6
кв. м, що підтверджується Викопіюванням
з поповерхового плану (а.с. 5).

Пунктом 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»
№ 20 від 22.12.1995 року встановлено, що
квартира не підлягає поділу в натурі
якщо не можливо виділити сторонам
ізольовані жили та інші приміщення з
самостійними виходами, які можуть
використовуватися як окремі квартири,
у такому випадку може бути встановлено
лише порядок користування
приміщеннями квартири. У протилежному
випадку може бути встановлено порядок
користування приміщеннями квартири,
якщо про це заявлено позов.

Оскільки сторони не дійшли згоди та не
домовилися про порядок користування
житлом, то такий порядок
встановляється судом.

Встановлюючи порядок користування
квартирою суд першої інстанції
належним чином врахував технічні
характеристики жилого приміщення,
інтереси власника житла - відповідача
ОСОБА_3, стан здоров'я відповідача
ОСОБА_4, а також те, що, як вбачається з
довідки КП «ВМБТІ» від 25.11.2013 року № 7609,
нерухомого майна на праві власності за
позивачем ОСОБА_2 станом на 29.12.2012 року
не зареєстровано, однак 28.12.2007 року він
продав квартиру по АДРЕСА_5, тобто мав
інше житло, яке відчужив за власним
бажанням.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що з урахуванням наявних у
матеріалах справі письмових доказів,
пояснень сторін суд доцільним та
справедливим є встановлення порядку
користування квартирою АДРЕСА_1,
виділивши ОСОБА_2 у користування
кімнату 26-2, площею 9,0 кв.м., виділивши
ОСОБА_3 виділивши у користування
кімнату 26-3, площею 21,1 кв.м., ОСОБА_4 в
особі опікуна ОСОБА_5 у користування
кімнату 26-4, площею 18,5 кв.м; кухню 26-7,
санвузол 26-5, ванну кімнату 26-6,
коридор26-1, залишено у спільному
користуванні.

Частиною 2 статті 156 Житлового
кодексу УРСУ передбачено, що поряд з
правом на користування житлом члени
сім`ї власника мають право вселяти у
займане ними жиле приміщення інших
членів сім`ї. Таке вселення
здійснюється лише за згодою власника,
за винятком вселення до батьків
неповнолітніх дітей, для чого згода
власника не вимагається.

Як вбачається з матеріалів справи
власник квартири ОСОБА_3 не давав
згоди на вселення дружини позивача
ОСОБА_7

Крім того, суд бере до уваги, що дружина
позивача ОСОБА_7 зареєстрована за іншою
адресою, є повнолітньою та дієздатною
особою, а за положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

ОСОБА_7 не зверталася до суду з позовом
про вселення, а матеріали справи не
містять документи, що засвідчують
повноваження ОСОБА_2 представляти її
інтереси.

Таким чином, ОСОБА_2 не уповноважений
звертатися до суду з позовом у її
інтересах.

Вказана правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України
від 10 березня 2010 року по справі №
6-25798св08, що розміщена в Єдиному
державному реєстрі судових рішень.

За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов правильного
висновку про те, що, позовна вимога про
вселення позивача з дружиною ОСОБА_7
до кімнати площею 18,5 кв.м у спірній
квартирі задоволенню не підлягає.

Що стосується відмови суду першої
інстанції в задоволенні позовних
вимог про відкриття окремого особового
рахунку та укладення окремого договору
про надання житлового-комунальних
послуг, то дані вимоги не підлягають
задоволенню як передчасно заявлені з
наступних підстав.

Будинок АДРЕСА_1 перебуває на
обслуговуванні відповідача ТОВ «ЖЕО».

За квартирою АДРЕСА_1 рахується
заборгованість з оплати комунальних
послуг, що підтверджується матеріалами
справи (а.с. 6-10, 18).

Разом з тим, рішення про встановлення
порядку користування житлом, яке
набуло законної сили, є підставою для
відкриття окремого особового рахунку
та укладення окремого договору про
надання житлового-комунальних послуг
за умови відсутності заборгованості з
оплати комунальних послу.

Отже, суд першої інстанції повно та
об'єктивно дослідивши всі обставини
справи, надавши належну оцінку доказам
у справі дійшов обґрунтованого
висновку про часткове задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 Рішення суду
ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для його скасування не
вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

На підставі наведеного і керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 15 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: