АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22-ц/790/88/14 р.
Головуючий 1 інстанції Єлізаров І.Є.
Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: договір купівлі-продажу
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Коровіна С.Г., Довгаль А.П.

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Московського районного суду м.Харкова
від 30 липня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Харківської міської
ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи:
ОСОБА_6, приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округа ОСОБА_7 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу частки
житлового будинку та визнання права
спільної часткової власності, -

В С Т А Н О В И Л А
:

В червні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_1, Харківської
міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті
особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округа ОСОБА_7 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу частки
житлового будинку та визнання права
спільної часткової власності.

В обґрунтування своїх вимог посилалась
на те, що між нею та ОСОБА_1 рішенням
Московського районного суду м. Харкова
від 22.02.2010 року було розірвано шлюб, в
якому вони перебували з 30.01.2004 року.
Впродовж перебування у шлюбі нею
спільно з колишнім чоловіком був
реконструйований належний чоловіку на
праві спадщини садибний будинок з
надвірними будівлями АДРЕСА_2 та була
побудована житлова прибудова до нього
літ. „А1-1" за її особисті кошти,
отримані від продажу її власної
квартири АДРЕСА_1. Після розірвання
шлюбу самочинно реконструйоване
житлове домоволодіння не було
розподілене між нею та ОСОБА_1 в порядку
поділу спільного майна подружжя з
підстав не введення його в
експлуатацію на дату постановлення
відповідного рішення суду.

В зв'язку з цим вона звернулась до суду
з даним позовом про визнання права
власності на самочинне будівництво та
його поділ. Протягом розгляду даної
справи вона дізналась, що ОСОБА_1 таємно
від неї ввів в експлуатацію
вищевказане спірне домоволодіння,
зареєструвавши його по 1/2 частині за
собою та за ОСОБА_6 і продав
зареєстровану за ним частку ОСОБА_4 без
погодження з нею та без достатнього
обсягу цивільної дієздатності.

Враховуючи вищенаведене просила
визнати право спільної часткової
власності на самовільно
реконструйоване домоволодіння АДРЕСА_2
за нею, ОСОБА_1, ОСОБА_6; визначити частки
у праві власності за ОСОБА_6 - 88/200; за нею
- 51/200; за ОСОБА_1 - 61/200; визначити право
користування за ОСОБА_6 кімнати 1-1, 1-3, 1-4,
1-5, 1-6, 1-7, IV; за нею житлова кімната 2-4; за
ОСОБА_1 житлова кімната 2-6; за нею та
ОСОБА_1 у спільне користування
нежитлові приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-5, III.

В процесі розгляду справи доповнила
свої вимоги і просила визнати
недійсним договір від 11.12.2012р.
купівлі-продажу житлового будинку з
надвірними будівлями АДРЕСА_2,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та визнати за нею, ОСОБА_1,
ОСОБА_6 право спільної часткової
власності на вищевказаний житловий
будинок АДРЕСА_2 загальною площею 119,8
кв.м., житловою площею 56,7 кв.м літ. „А-1" з
житловою прибудівлею літ. „А1-1", сінями
літ. „а1 ", тамбуром літ. «а4», прибудовою
літ. „а5", гаражем літ. „И", басейном літ.
„М", льохом літ. „Е", огорожею літ. „№№
4, 6-10".

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав,
зазначив, що існує таке, що набуло
законної чинності рішення
Московського районного суду м. Харків
від 29.02.2012р. по цивільній справі № 2-
565/2011 за аналогічним позовом про поділ
спільно нажитого майна, у зв'язку із чим
дійсний позов підлягає закриттю
провадження у справі в порядку п.5 ст.205
ЦК України або залишеним без розгляду в
порядку п.4 ст.207 ЦК України. Також
зазначив, що з червня 2006 року проживає
окремо від позивачки.

Відповідач Харківська міська рада
проти позову не заперечував, подали
пояснення, в яких просили слухати
справу за відсутністю представника.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилась, справа розглянута у її
відсутності.

Третя особа ОСОБА_6 позов не визнала,
підтримала заперечення відповідача у
повному обсязі.

Третя особа Приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 в судове засідання не
з'явилась, справа розглянута у ї
відсутності.

Рішенням Московського районного суду
м.Харкова від 30 липня 2013 року позов
задоволений частково.

Визнано недійсним договір від 11.12.2012 р.
купівлі-продажу житлового будинку з
надвірними будівлями АДРЕСА_2,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_7.

Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6 право
спільної часткової власності на
житловий будинок загальною площею 119,8
кв.м., житловою площею 56,7 кв.м літ. „А-1" з
житловою прибудівлею літ. „А1-1", сінями
літ. „а1 ", тамбуром літ. «а4», прибудовою
літ. „а5", гаражем літ. „И", басейном літ.
„М", льохом літ. „Е", огорожею літ. „№№
4, 6-10", за адресою : АДРЕСА_2.

Визначені частки у праві власності на
цей житловий будинок наступним чином :
за ОСОБА_6 - 88/200 частини; за ОСОБА_2 - 51/200
частини; за ОСОБА_1 - 61/200 частини.

Визначений порядок користування
житловим будинком наступним чином : за
ОСОБА_6 кімнати 1-1, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, IV; за
ОСОБА_2 житлова кімната 2-4; за ОСОБА_1
житлова кімната 2-6; за ОСОБА_2 та ОСОБА_1
у спільне користування нежитлові
приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-5, III.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судові витрати в розмірі 1901 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
судові витрати в розмірі 1901 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким в позові ОСОБА_2
відмовити, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
з?явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до вимог п.3 ст.368 ЦК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1
перебували у зареєстровану шлюбі з
30.01.2004 року, який було розірвано
рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 22.02.2010 року.

Рішенням Московського районного суду
м.Харкова від 29 лютого 2012 року позов
ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, визначення часток у праві
спільної часткової власності,
здійснення права спільної часткової
власності задоволений частково,
зустрічний позов ОСОБА_1 про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя
задоволений в повному обсязі. Визнано
за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по ?
частині житлового будинку АДРЕСА_3 та
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 24829
грн. 80 коп. вартості автомобіля, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

При цьому суд першої інстанції в
частині позовних вимог про визнання за
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та ОСОБА_6 права
спільної часткової власності на
самочинно реконструйоване
домоволодіння АДРЕСА_2 та його поділ на
частки відмовив посилаючись на те, що
судом встановлено та не оспорюється
сторонами, що ? частина житлового
будинку АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину, є його особистою приватною
власністю ,а тому поділу між подружжям
не підлягає.

Також судом встановлено і не
оспорюється сторонами, що прибудова до
зазначеної ? частини житлового будинку
АДРЕСА_2, зроблена ОСОБА_2 та ОСОБА_1 під
час шлюбу, є самочинним будівництвом ,а
відповідно до вимог ч.2 ст.376 ЦК України,
особа, яка здійснила самочинне
будівництво нерухомого майна ,не
набуває права власності на нього.

Тому в задоволені позову ОСОБА_2 про
визнання за нею права власності на
частину житлового будинку слід
відмовити. (а.с.48-51 т.1).

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 05 червня 2012
року рішення Московського районного
суду м.Харкова від 29 лютого 2012 року в
частині задоволення зустрічного
позову ОСОБА_1 скасовано і в задоволені
позову відмовлено. В іншій частині
рішення суду залишено без зміни.

Апеляційний суд також зазначив, що ?
частина житлового будинку АДРЕСА_2
набута ОСОБА_1 в порядку спадкування і є
його особистою власністю.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2
про визнання права власності на
прибудови до житлового будинку
АДРЕСА_2, які є самочинним будівництвом,
суд обґрунтовано відмовив у задоволені
позову в цій частині.

Питання про прийняття в експлуатацію
таких об'єктів нерухомості має
здійснюватися органами місцевого
самоврядування чи їх виконавчими
органами у спосіб, визначений їх
компетенцією. (а.с.52-53т.1).

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

В зв'язку з цим суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
самочинне будівництво прибудови літ.
А1-1 до ? частини будинку АДРЕСА_2 було
здійснено спільно подружжям ОСОБА_2 у
період шлюбу і відповідно до вимог ч.3
ст.61 ЦПК України не доказуються в даній
справі.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції відповідач ОСОБА_1 пояснив
,що після набрання рішенням суду
законної сили, він узаконив цю
самовільну прибудову та продав цю
частину будинку разом з прибудовою
ОСОБА_4 Ці обставини підтверджуються
технічним паспортом на домоволодіння
АДРЕСА_2 станом на 05.12.2012 р. та договором
купівлі-продажу від 11.12.2012 р. (а.с.209 т.1,
45-47 т.2).

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів вважає ,що спірна прибудова до ?
частини будинку АДРЕСА_2 здійснена
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період шлюбу і є їх
спільним майном, в зв'язку з чим ОСОБА_2
повинно належати право власності на ?
частину цієї прибудови.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2
про визнання за ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6
право спільної часткової власності на
житловий будинок загальною площею 119,8
кв.м., житловою площею 56,7 кв.м літ. „А-1" з
житловою прибудівлею літ. „А1-1", сінями
літ. „а1 ", тамбуром літ. «а4», прибудовою
літ. „а5", гаражем літ. „И", басейном літ.
„М", льохом літ. „Е", огорожею літ. „№№
4, 6-10", за адресою : АДРЕСА_2, визначення
частки у праві власності на цей
житловий будинок наступним чином : за
ОСОБА_6 - 88/200 частини; за ОСОБА_2 - 51/200
частини; за ОСОБА_1 - 61/200 частини,
визначення порядку користування
житловим будинком наступним чином : за
ОСОБА_6 кімнати 1-1, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, IV; за
ОСОБА_2 житлова кімната 2-4; за ОСОБА_1
житлова кімната 2-6; за ОСОБА_2 та ОСОБА_1
у спільне користування нежитлові
приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-5, III, то рішення
суду в цій частині підлягає скасуванню
з відмовою в позові в цій частині
виходячи з наступного.

Звертаючись з даним позовом ОСОБА_2
посилалась вимоги ч.3 ст.368 ЦК України,
ст..57, 60-63, 69-71 СК України.

При цьому вона зазначала , що ними з
відповідачем був реконструйований
належний чоловіку на праві спадщини
житловий будинок і після реконструкції
він став загальною площею 119,8 кв.м.,
житловою площею 56,7 кв.м літ. „А-1" з
житловою прибудовою літ. „А1-1", сінями
літ. „а1 ", тамбуром літ. «а4», прибудовою
літ. „а5", гаражем літ. „И", басейном літ.
„М", льохом літ. „Е", огорожею літ. „№№
4, 6-10", за адресою : АДРЕСА_2 є спільною
частковою власністю ОСОБА_2, ОСОБА_1,
ОСОБА_6

Однак ,відповідно до вимог ст..60 ЦПК
України ,жодних доказів на
підтвердження своїх вимог в цій
частині нею не надано.

Посилання ОСОБА_2 як на письмовий доказ
на висновок судової
будівельно-технічної експертизи від
27.05.2011 р., яка була проведена в
попередній справі ,колегією суддів не
приймаються, оскільки із даного
висновку вбачається поліпшення лише
приміщень 2-2 та 2-3 житлового будинку та
здійснення прибудови літ.А1-1, а не
поліпшення ? частини будинку вцілому.
(а.с.66-99 т.1).

Що стосується інших будівель та
реконструкцій, то жодних доказів того
,що вони були здійснені подружжям
ОСОБА_2 під час шлюбу, позивачкою не
надано.

Не приймаються колегією суддів доводи
відповідача ОСОБА_1 стосовно того, що
ОСОБА_2 не має право на будь-яку частину
спірної прибудови, а має право тільки
на будівельні матеріали, оскільки сам
ОСОБА_1 в судовому засіданні
апеляційної інстанції не заперечував,
що спірна прибудова була прийнята в
експлуатацію. Отже, ця прибудова є
об'єктом спільної сумісної власності
ОСОБА_1.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2
про визначення частки у праві
власності на цей житловий будинок
наступним чином : за ОСОБА_6 - 88/200
частини; за ОСОБА_2 - 51/200 частини; за
ОСОБА_1 - 61/200 частини та визначення
порядку користування житловим
будинком наступним чином : за ОСОБА_6
кімнати 1-1, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, IV; за ОСОБА_2
житлова кімната 2-4; за ОСОБА_1 житлова
кімната 2-6; за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у
спільне користування нежитлові
приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-5, III, то колегія
суддів вважає ,що рішення суду в цій
частині також підлягає скасуванню з
відмовою в цій частині в позові,
оскільки для визначення часток в праві
власності та визначення порядку
користування житловим будинком,
відповідно до вимог ст..143 ЦПК України,
необхідно висновок експертизи.

Не зважаючи на неодноразові
роз'яснення колегією суддів права на
заявлення такого клопотання ,сторонами
таке клопотання саме з цих питань не
заявлялось.

Посилання ОСОБА_2 та її представника на
розрахунки часток в праві власності на
житловий будинок, які виконані нею
особисто та надання особистих
варіантів порядку користування
житловим будинком колегією суддів,
відповідно до вимог ч.2 ст.59 ЦПК України,
не приймаються.

Що стосується рішення суду в частині
визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 11.12.2012 р.,
укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, то колегія суддів вважає
,що рішення суду в цій частині ухвалено
відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст.369 ЦК
України і підстав для його скасування
не вбачається.

Крім того, в судовому засіданні
апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснила,
що вона проживає з 2003 року по даний час
в спірній прибудові разом із хворою
матір'ю, іншого житла вони не мають. Ні
ОСОБА_4, ні ОСОБА_5 після укладення
договорів купівлі-продажу в будинок не
вселялись.

ОСОБА_1 такі пояснення ОСОБА_2 не
спростував.

На підставі наведеного та керуючись п.2
ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду
м.Харкова від 30 липня 2013 року в частині
визнання за ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6
право спільної часткової власності на
житловий будинок загальною площею 119,8
кв.м., житловою площею 56,7 кв.м літ. „А-1" з
житловою прибудівлею літ. „А1-1", сінями
літ. „а1 ", тамбуром літ. «а4», прибудовою
літ. „а5", гаражем літ. „И", басейном літ.
„М", льохом літ. „Е", огорожею літ. „№№
4, 6-10", за адресою : АДРЕСА_2; визначення
часток у праві власності на цей
житловий будинок наступним чином : за
ОСОБА_6 - 88/200 частини; за ОСОБА_2 - 51/200
частини; за ОСОБА_1 - 61/200 частини;
визначення порядку користування
житловим будинком наступним чином : за
ОСОБА_6 кімнати 1-1, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, IV; за
ОСОБА_2 житлова кімната 2-4; за ОСОБА_1
житлова кімната 2-6; за ОСОБА_2 та ОСОБА_1
у спільне користування нежитлові
приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-5, III - скасувати і
ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_2 в цій частині задовольнити
частково.

Визнати прибудову літ. «А 1-1» до
житлового будинку АДРЕСА_2 спільним
сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину прибудови літ. «А 1-1» до
житлового будинку АДРЕСА_2.

В іншій частині рішення суду залишити
без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -