Справа № 492/339/13-ц
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

17 лютого 2014 року
м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської
області в складі:

головуючого судді Борисової С.П.,

при секретарі Каширній О.Г.,

за участю: позивачки ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому
засіданні в місті Арцизі Одеської
області цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
визнання угоди про відчуження
автомобіля недійсною та припинення
права власності на автомобіль,

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом
до відповідачів (а.с. 46 - 48), в якому
просить визнати недійсною з моменту
вчинення угоду купівлі-продажу
автомобіля марки «КІА SEPHIA», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, двигун №
НОМЕР_2 кузов № НОМЕР_3, укладену 10 січня
2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в ПП МП
«Вибір» на підставі довідки-розрахунку
серії ДПІ № 951284 та припинити право
власності ОСОБА_4 на зазначений
автомобіль, посилаючись на те, що з 24
вересня 2011 року по 10 січня 2013 року вона
з відповідачем ОСОБА_2 перебувала у
зареєстрованому шлюбі, під час якого
придбали згаданий автомобіль вартістю
48 000,00 грн., який було зареєстровано за
відповідачем. Після розірвання шлюбу
вони з відповідачем не дійшли згоди
щодо розподілу спільного майна, у
зв'язку з чим вона звернулася до суду з
позовом про розподіл спільно нажитого
майна, зокрема вищевказаного
автомобіля та дізналася, що її колишній
чоловік продав спірний автомобіль,
уклавши з відповідачем ОСОБА_4
оспорювану нею угоду, таким чином
порушивши її право власності на
автомобіль. Укладену угоду
купівлі-продажу автомобіля ОСОБА_1
вважає недійсною, оскільки вона
вчинена з порушенням ст. 60 СК України та
ст. 369 ЦК України, що стало підставою для
її звернення до суду.

В судовому засіданні позивачка позовну
заяву підтримала в повному обсязі,
просила суд її задовольнити, з підстав,
що зазначені у позові та уточненні
позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлені
позивачкою позовні вимоги не визнав,
вказавши на те, що автомобіль щодо
купівлі-продажу якого виник спір, не є
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_2, оскільки він фактично був
придбаний за кошти батька відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явився, звернувся до суду із заявою
про розгляд справи за його відсутності,
що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК
України. При цьому відповідно до
письмової заяви відповідач ОСОБА_4
позовні вимоги не визнав та
заперечував проти задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення позивачки,
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи,
дослідивши письмові докази, давши їм
оцінку в сукупності, вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Між сторонами склалися правовідносини
спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається з копій свідоцтв про шлюб
та розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 зареєстровано 24 вересня 2011 року
та розірвано 10 січня 2013 року відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області (а.с. 7 - 8).

Згідно інформації, наданої відділом
РЕР по обслуговуванню Арцизького,
Саратського, Тарутинського та
Татарбунарського району ГУ МВС України
в Одеській області по даним АІС
«Автомобіль» УДАІ ГУМВС України в
Одеській області, автомобіль марки
«КІА SEPHIA», державний реєстраційний
номер НОМЕР_1 станом до 10 січня 2013 року з
22 вересня 2012 року було зареєстровано на
громадянином ОСОБА_2 і ним же 10 січня 2013
року було знято з обліку для
реалізації. 10 січня згідно бази АІС
«Автомобіль», автомобіль було
зареєстровано за громадянином ОСОБА_4
на підставі довідки-рахунку серії ДПІ
№ 951284 від 10 січня 2013 року ПП МП «Вибір»
(а.с. 6, 49).

Як видно зі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, що видано 10 січня
2013 року, копія якого була надана суду
представником відповідача ОСОБА_2,
власником автомобіля марки «КІА SEPHIA»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є
ОСОБА_4

Згідно довідки-рахунку від 10 січня 2013
року, що видана ПП МП «Вибір», копія
якого була надана суду представником
відповідача ОСОБА_2, вартість
автомобіля марки «КІА SEPHIA», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 складала 37
354,97 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 114 СК України у
разі розірвання шлюбу органом
державної реєстрації актів цивільного
стану шлюб припиняється у день
реєстрації розірвання шлюбу.

Виходячи з наведено норми, суд
приходить висновку про те, що шлюб між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 припинився в день
реєстрації його розірвання, тобто 10
січня 2013 року.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду захистом своїх
порушених прав. Суд, здійснюючи
правосуддя, захищає порушені права цих
осіб у спосіб, визначений законами
України. Перелік можливих способів
захисту міститься в ст. 16 ЦК України.
Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків
встановлених цим Кодексом. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

За правилами, передбаченими ст. ст. 60, 61,
65 СК України, майно набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності. Вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту.
Дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладанні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Для
укладення одним із подружжя договорів,
які потребують нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, згода другого з подружжя
має бути подана письмово.

Пунктом 23 Постанови ПВС України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснено,
що спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути -
транспортні засоби.

Статті 355, 368, 369 ЦК України встановлюють,
що майно, яке знаходиться у власності
двох або більше осіб (співвласників),
належить їм на праві спільної
власності. Майно може належати особам
на праві спільної часткової або
сумісної власності. Спільна власність
двох або більше осіб без визначення
часток кожного з них у праві власності
є спільною сумісною власністю. Майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Розпоряджання майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників. У разі
вчинення одним із співвласників
правочину щодо розпорядження спільним
майном вважається, що він вчинений за
згодою всіх співвласників.

Судом встановлено, що автомобіль «КІА
SEPHIA», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1 є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_1, оскільки
він був придбаний під час шлюбу. В
діючому законодавстві встановлена
презумпція того, що будь-яка річ, набута
за час шлюбу, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60
СК України).

Відповідачем ОСОБА_2 та його
представником не було доведено, що
автомобіль щодо договору
купівлі-продажу якого виник спір, не є
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_2, оскільки він фактично був
придбаний за кошти батька відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_4, оскільки на
підтвердження цих обставин
відповідачами та представником
відповідача ОСОБА_2 не було надано суду
жодного допустимого та переконливого
доказу в розумінні ст.ст. 57 - 59 ЦПК
України, чим не було виконано вимоги
ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Згідно ст. 41 Конституції України та
ст.321 ЦК України кожному надано право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Право
приватної власності набувається в
порядку, визначеному законом. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Суд вважає помилковими посилання
позивачки на норму абз. 3 ч. 2 ст. 369 ЦК
України щодо необхідності отримання
ОСОБА_2 її згоди, як співвласника
автомобіля, при розпорядженні спільним
майном, виходячи з того, що норма, на яку
посилалася позивачка вимагає
висловленої письмово і нотаріально
посвідченої згоди співвласників на
вчинення правочину щодо розпорядження
спільним майном, який підлягає
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації. Законом
встановлена спеціальна процедура по
відчуженню автомобілів. Договір
купівлі-продажу автомобілів не
належить до угод, що підлягають
обов'язковому нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, і він не може бути визнаний
недійсним з підстав та за обставин, на
які посилалася позивачка. За
переконанням суду в даному випадку, під
час вчинення правочину щодо
розпорядження майном, яке перебуває у
спільній сумісній власності подружжя
(автомобілем), слід вважати, що
відповідач ОСОБА_2 вчиняв правочин за
згодою всіх співвласників автомобіля,
тобто ОСОБА_1, як то передбачено абз. 2 ч.
2 ст. 369 ЦК України та ч. 3 ст. 65 СК України.
Тому на думку суду, ОСОБА_1 як
співвласник автомобіля правочин щодо
продажу якого вчинив ОСОБА_2 отримавши
від цього грошові кошти, має право на
вимогу від ОСОБА_2 1/2 грошових коштів,
отриманих ОСОБА_2 за продаж автомобіля,
однак позивачка на захист свого права
власності на 1/2 частку автомобіля не
заявляла позовних вимог про стягнення
з відповідача ОСОБА_2 на свою користь 1/2
частини грошей, які останній отримав за
правочином, а суд виходячи з принципу
змагальності та диспозитивності
судового процесу не вправі вийти за
межі заявлених позовних вимог.

Таким чином, зібрані у справі докази та
їх належна оцінка вказують на те, що
позовні вимоги позивачки про визнання
угоди про відчуження автомобіля
недійсною задоволенню не підлягають.

Позовна вимога ОСОБА_1 про припинення
права власності ОСОБА_4 на автомобіль
«КІА SEPHIA», державний реєстраційний
номер НОМЕР_1 є похідною від вимоги про
визнання угоди про відчуження
автомобіля недійсною, тому вона також
задоволенню не підлягає, оскільки
судом відмовляється в задоволенні
позовної вимоги про визнання угоди про
відчуження автомобіля недійсною.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212, 214 - 215
ЦПК України, суд -,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про визнання угоди про
відчуження автомобіля недійсною та
припинення права власності на
автомобіль, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через Арцизький
районний суд Одеської області шляхом
подання апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи судом
апеляційної інстанції.

СУДДЯ

Арцизького районного суду