Справа №366/40/14-ц
Провадження №2/366/29/14
РІШЕННЯ

Іменем України

12 лютого 2014 року Іванківський
районний суд Київської області в
складі: головуючого судді Ткаченка Ю.В.,
при секретарі судового засідання -
Форощі І.С. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в смт. Іванків
Київської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Іванківський районний сектор
Управління Державної міграційної
служби України в Київській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувсь до суду з
позовом, в якому просив визнати
відповідача, ОСОБА_2, такою, що втратила
право на користування житловим
приміщенням будинку АДРЕСА_1. В
обґрунтування позовних вимог вказав,
що відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 08 травня 1992
року він є власником 2/5 частин
вказаного вище будинку. З 12 листопада
2003 року позивач та відповідач
перебували у шлюбі. Після укладення
шлюбу відповідач, як член сім'ї
власника, вселилась і проживала в
будинку позивача аж до 01 жовтня 2011 року.
В подальшому відповідач самостійно
залишила місце проживання, позивач не
перешкоджав їй у користуванні житлом.
Після зміни місця проживання
відповідач залишається зареєстрованою
у будинку позивача, що формально надає
їй право на користування цим житлом.
Цей факт, на думку позивача, суттєво
звужує його права як власника, зокрема
щодо вільного розпорядження своїм
майном. Позивач вважає, що оскільки
відповідач більше року без поважної
причини не проживає у його будинку,
вона втратила право користуватися цим
житлом, що просить суд визначити у
своєму рішенні, а також встановити, що
визнання відповідача такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, є підставою для зняття її
з реєстраційного обліку за вказаною
адресою.

У судовому засіданні позивач
позов підтримав у повному обсязі з
підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач позов не визнала,
зазначила, що в 2011 році позивач уже
звертався в суд з подібними вимогами, в
позові йому відмовили. Пояснила, що
житло залишила, бо позивач та його
родичі замінили замки не лише в
будинку, а й, навіть, на воротях
повісили замок. Деякі її речі замкнули,
а інші - викинули. Погрожували їй
фізичною розправою. Те, що позивач
зазначив у позові, що вона самостійно,
добровільно залишила житло - не
відповідає дійсності, оскільки їй
створили нестерпні для проживання
умови, замінили замки, не допускали в
будинок. З цього приводу вона
неодноразово зверталась до міліції, що
підтвердила копіями письмових
відповідей на її звернення.

Представник третьої особи у
судове засідання не з'явився, третя
особа направила до суду лист, яким
повідомила, що з позовом ознайомлені,
заперечень не мають та просять
розглядати справу без їх представника.

Допитані у судовому засіданні за
клопотанням позивача в якості свідків
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначили, що
проживають із позивачем по сусідству,
також підтвердили, що частина будинку
належить позивачу, а в іншій - проживає
його мати. Відповідач вселилась до
будинку як дружина позивача. Життя між
сторонами не склалося, вони
розлучились. З жовтня 2011 року
відповідач у вказаному будинку не
проживає. Свідок ОСОБА_3 зокрема
зазначила, що відповідач самостійно
виїхала з будинку, її ніхто не виганяв.

Судом встановлені наступні факти
та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право
на спадщину за законом від 08 травня 1992
року до позивача перейшло спадкове
майно - 2/5 частини жилого будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.
3).

Рішенням Іванківського районного
суду Київської області від 04 березня 2011
року було задоволено позовну заяву
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
який був зареєстрований 12 листопада 2003
року. Від шлюбу сторони мають спільну
дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який за
даним рішенням залишений на вихованні
матері до досягнення повноліття (а.с. 4).

Своїм листом № 40 від 14 січня 2014
року Іванківський районний сектор
Управління ДМС України в Київській
області повідомив, що ОСОБА_2
зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 04
лютого 2004 року 9 (а.с. 11). Цей факт також
підтвердила своїм листом № 02-48-3 від 17
січня 2014 року Іванківська селищна рада
Київської області, при цьому зазначила,
що фактично відповідач за вказаною
адресою не проживає (а.с. 12).

Факт того, що відповідач не
проживає в будинку позивача
задокументовано також у актах
обстеження, в яких зокрема зазначено,
що зі слів сусідів, ОСОБА_2 не проживає з
жовтня 2011 року по момент складання
актів (а.с. 6, 7).

З аналізу інформації, яка
міститься у листах Іванківського РВ ГУ
МВС України в Київській області № 4769
від 27 квітня 2011 року, № 4930 від 29 квітня
2011 року, № 5087 від 04 травня 2011 року,
адресованих відповідачу на її
звернення, вбачається, що позивач,
ОСОБА_1, відмовлявся відкривати двері у
кімнату, забив вхідні двері, не
віддавав ключі від дверей кімнат
будинку.

Суд, вислухавши доводи сторін,
покази свідків, дослідивши докази,
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК
Української РСР, з урахуванням
положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням в обсязі, визначеному
власником.

Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української
РСР припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права на користування
займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Аналіз змісту вказаних правових
норм дає підстави для висновку про те,
що положення ч. 2 ст. 405 ЦК України
поширюється і на тих членів сім'ї
власника житла, які припинили з ним
сімейні відносини.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог чи
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги та заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, показань свідків,
письмових доказів, речових доказів
тощо.

Обґрунтовуючи свій позов, ОСОБА_1
надав суду акти обстеження (а.с. 6,7) щодо
не проживання відповідача у його
будинку, однак названі докази, як і
покази свідків, достовірно не вказують
на те, що ОСОБА_2 не проживає у будинку
без поважних причин понад один рік.

Навпаки, з матеріалів
Іванківського РВ ГУМВС України, які
відповідач надала на обґрунтування
своїх заперечень, вбачається, що між
сторонами неодноразово виникали
суперечки з приводу користування
вказаним жилим приміщенням, а тому
твердження позивача про те, що
відповідач без поважних причин не
проживає в будинку позивача є
безпідставним..

Таким чином в судовому засіданні
не знайшов підтвердження той факт, що
відповідач як бувший член сім'ї
власника житла більше року без
поважних причин в будинку позивача не
проживає та не цікавиться ним, а тому
законних підстав для задоволення
позову немає.

На основі викладеного, керуючись
ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК Української
РСР, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК
України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Іванківський
районний сектор Управління Державної
міграційної служби України в Київській
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Іванківський районний суд в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

Суддя: