Справа №583/3858/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Ярошенко Т. О.Номер
провадження 22-ц/788/213/14 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 5
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Сибільової Л. О.,

суддів - Лузан Л. В., Криворотенка В. І.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 10 грудня 2013
року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
реєстраційної служби Охтирського
міськрайонного управління юстиції
Сумської області, ОСОБА_4, третя особа:
інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Сумській області, про визнання
незаконними та скасування свідоцтв про
право власності на нерухоме майно,

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду від 10 грудня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено
за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов в
повному обсязі.

Крім того, ОСОБА_3 звернулась до
апеляційного суду з заявою про
залишення без розгляду її позову в
частині вирішення вимог про скасування
свідоцтва про право власності ОСОБА_4
на нерухоме майно та про скасування
рішення суду в цій частині.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення позивачки та її
представника, які підтримали скаргу з
мотивів, в ній викладених,
представників відповідачів, третьої
особи, які заперечують проти
задоволення скарги та вважають рішення
суду вірним, дослідивши матеріали
справи та перевіривши законність та
обгрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

02 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з вказаним позовом, мотивуючи його
тим, що під час шлюбу з ОСОБА_4 вони
придбали житловий будинок житловою
площею 20, 0 кв. м, позначений в технічній
документації літерою А, а, а1 з
господарськими будівлями: літньою
кухнею В, погребом «в», огорожею 1, 2 по
АДРЕСА_1, що розташовані на земельній
ділянці Охтирської міської ради. За час
спільного життя за спільні кошти вони
самовільно, без належного дозволу та
проектної документації здійснили
перебудову та добудову домоволодіння,
без введення в експлуатацію та
визнання права власності на
самочинно збудовані та перебудовані
об'єкти нерухомості. Загальна площа
житлового будинку (А, А1, а) збільшилася
до 64, 9 кв. м, житлова площа становить 42, 6
кв. м. Вказана технічна характеристика
підтверджується технічним паспортом
від 12 квітня 2010 року та
інвентаризаційною справою на
будинковолодіння. На території
подвір'я також самочинно побудований
гараж Г. Наявність самочинного
будівництва підтверджена технічною
відміткою від 04 лютого 2008 року. Заходи
по узаконенню самочинного
будівництва ними як подружжям не
здійснювалися. Шлюб між ними розірвано.

Ухвалою Охтирського міськрайонного
суду від 05 лютого 2010 року в цивільній
справі №2-75 за 2010 рік визнана мирова
угода між нею та ОСОБА_4 В порядку
реального розподілу майна визнано
за кожним право власності на 1/2
частину спірного будинковолодіння у
складі житлового будинку з
господарськими спорудами та
надвірними будівлями. В ухвалі суду
вказано технічну характеристику
будинковолодіння, але об'єкти
самочинного будівництва на той час не
були узаконені.

26 лютого 2010 року вона провела державну
реєстрацію права власності на 1/2
частину будинковолодіння.

Рішенням Охтирської міської ради від
20 грудня 2011 року №355-МР їй у власність в
порядку приватизації передана
земельна ділянка площею 0,0650 га в межах
згідно з планом, кадастровий номер
№:15:007:0005, з цільовим призначенням
- для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд. Отримавши державний акт на
право власності на земельну ділянку 20
березня 2012 року, вона почала
здійснювати заходи по узаконенню
самочинного будівництва. ОСОБА_4 чинив
перешкоди та не погоджувався
узаконювати самочинно зведені
об'єкти нерухомості.

На підставі оформленої та
виготовленої технічної документації 10
січня 2013 року за її зверненням
реєстраційною службою Охтирського
міськрайонного управління юстиції на
її ім'я видане свідоцтво про право
власності на 1/2 частину спірного
житлового будинку, загальною площею 64, 9
кв. м, житловою площею 42, 6 кв. м, тобто зі
складовими самочинного будівництва,
які, на думку позивачки, не узаконенні
до цього часу. Відомості про складові
частини об'єкта нерухомого майна у
свідоцтві не зазначені. Підставою для
видачі свідоцтва є ухвала Охтирського
міськрайонного суду в цивільній справі
№2-75-2010 р. від 05 лютого 2010 року та
державний акт на право власності на
земельну ділянку від 20 грудня 2011 року.

При одержанні свідоцтва про право
власності на нерухоме майно вона
сплатила кошти в сумі 119 грн. та 120 грн.

Під час розгляду справи за її позовом
про визнання права власності на
самочинно збудоване майно набув
чинності наказ Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 9 серпня 2012 року № 404, яким
було розширене коло об'єктів, які не є
самочинним будівництвом. Вважала, що
вказаним наказом держава визнала за
нею як за власником, який виявив
бажання узаконити самочинне
будівництво, на прибудову «а» та гараж,
оскільки саме вона подала відповідну
заяву та провела поточну
інвентаризацію житлової прибудови А1
загальною площею 32, 3 кв. м, жилою площею
16,8 кв. м.

Просила визнати незаконним та
скасувати свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 10 січня
2013 року, видане реєстраційною службою
Охтирського міськрайонного управління
юстиції у Сумській області на її ім'я
про право власності на 1/2 частину
житлового будинку по АДРЕСА_1, на
підставі ухвали Охтирського
міськрайонного суду по цивільній
справі №2-75/2010 від 05 лютого 2010 року про
визнання мирової угоди, із зазначенням
загальної площі 64, 9 кв. м, житлової
площі 42, 6 кв. м, що включає
зазначення площ зі складовими
об'єктами самочинного будівництва, а
також стягнути з реєстраційної служби
на її користь понесені витрати,
пов'язані з виготовленням та видачею
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 10 січня 2013 року в
розмірі 239 грн. (а.с 2-3).

14 жовтня 2013 року ОСОБА_3 збільшила
позовні вимоги, та, крім іншого,
зазначила, що 12 вересня 2013 року
проведена державна реєстрація права
власності ОСОБА_4 на ? частину
спірного будинковолодіння, в тому
числі з об'єктами самочинного
будівництва, з виготовленням та
видачею йому свідоцтва, з посиланням на
ухвалу Охтирського міськрайонного
суду від 05 лютого 2010 року, державний
акт на земельну ділянку від 08 листопада
2012 року та витяг про реєстрацію від 26
лютого 2010 року.

Посилалась, крім іншого, на те, що
державна реєстрація права власності на
нерухомість на ім'я її колишнього
чоловіка, в тому числі на об'єкти
самочинного будівництва, з видачею
йому свідоцтва про право власності
проведена без дотримання норм чинного
законодавства щодо узаконення об'єктів
самочинного будівництва, процедури
такого узаконення та державної
реєстрації такого будівництва без
декларування його відповідачем до
інспекції ДАБК.

Оскільки ОСОБА_4 чинив їй перешкоди в
узаконенні самочинного будівництва,
вона звернулась з позовом до суду про
визнання права власності на самочинне
будівництво. За час судового розгляду
справи за вказаним позовом відбулись
зміни в законодавстві щодо порядку
узаконення об'єктів самочинного
будівництва, на виконання яких вона
здійснила заходи по узаконенню
самочинного будівництва, чого не
зробив відповідач: не подавав заяв, не
оформляв документацію та поточну
інвентаризацію спірного майна. В
результаті узаконення житлової
прибудови загальною площею 32, 3 кв. м,
жилою - 16, 8 кв. м проведене внаслідок
лише нею вжитих заходів.

В результаті скасування в судовому
порядку наказу Мінбуду України від 9
серпня 2012 року щодо узаконення
самочинного будівництва в складі
домоволодіння залишились не
узаконеними гараж та прибудова до
будинку «а».

Вважала незаконними дії реєстраційної
служби по реєстрації її та відповідача
права власності на спірне
домоволодіння з врахуванням
самочинних будов, які не узаконені до
нинішнього часу, при проведенні якої
як підстава для реєстрації права
власності у витязі з реєстру
зазначена мирова угода від 5 лютого 2010
року, проте зазначена нинішня площа
житлового будинку.

Просила, крім іншого, також визнати
незаконним та скасувати свідоцтво
про право власності на нерухоме майно
від 12 вересня 2013 року, видане
реєстраційною службою Охтирського
міськрайонного управління юстиції на
ім'я ОСОБА_4 про право власності на 1/2
частину житлового будинку по АДРЕСА_1
Сумської області, на підставі ухвали
Охтирського міськрайонного суду
Сумської області по цивільній справі
№2-75/2010 від 05 лютого 2010 року про
визнання мирової угоди та витягу КП
«Охтирське МБТІ» про реєстрацію права
власності на нерухоме майно серії і
номер 25427732, виданого 26 лютого 2010 року,
із зазначенням та включенням загальної
і житлової площі будинковолодіння зі
складовими об'єктами самочинного
будівництва (а. с. 40-42).

27 листопада 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з зустрічним позовом та просив
визнати незаконним введення в
експлуатацію самочинно побудованих
об'єктів: прибудови «а», гаража «Г» та
прибудови «А1»; визнати незаконною
декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації «Житлова прибудова до
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1»,
зареєстровану в інспекції ДАБК у
Сумській області 13 грудня 2012 року за
№СМ 9; визнати незаконними та
скасувати свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 10 січня
2013 року, видане реєстраційною службою
Охтирського міськрайонного управління
юстиції на ім'я ОСОБА_3 про право
власності на ? частину приватного
житлового будинку по АДРЕСА_1, на
підставі ухвали Охтирського
міськрайонного суду від 05 лютого 2010
року про визнання мирової угоди із
зазначенням загальної площі 64,9 кв. м,
житлової площі 42,6 кв. м, що включає
частину площі об'єктів самочинного
будівництва; визнати незаконними та
скасувати свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 12
вересня 2013 року, видане реєстраційною
службою Охтирського міськрайонного
управління юстиції на ім'я ОСОБА_4 про
право власності на ? частину вказаного
приватного житлового будинку, на
підставі ухвали Охтирського
міськрайонного суду від 05 лютого 2010
року про визнання мирової угоди та
витягу КП «Охтирське МБТІ» про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно серії і номер 254277232, виданого 26
лютого 2010 року із зазначенням
загальної та житлової площі, що включає
частину площі об'єктів самочинного
будівництва (а.с.96-99).

Ухвалою суду від 10 грудня 2013 року
зустрічний позов ОСОБА_4 за його заявою
залишено без розгляду (а.с. 160, 162).

Відмовляючи позивачці у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що державним
реєстратором дотримано вимог,
передбачених Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», при
реєстрації права власності сторін на
нерухоме майно, і позивачка не надала
доказів порушення її права.

Цей висновок суду узгоджується з
обставинами справи, вірно
встановленими судом, та відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що на
підставі договору купівлі - продажу від
10 жовтня 2003 року в період шлюбу сторін
на ім'я відповідача ОСОБА_4 придбано
житловий будинок з прибудовою, жилою
площею 20 кв. м, зазначений А, а, а1, та
побутові споруди - літня кухня В, погріб
«в», огорожа №1, 2, що знаходиться в
АДРЕСА_1 і розташований на земельній
ділянці Охтирської міської ради.
Будинок складався з загальної площі 25,2
кв. м, жилої 20 кв. м та допоміжних
приміщень: веранди - 5,1 кв. м і кладової
3 кв. м, не включених в загальну полощу
(а. с. 5-11).

Шлюб сторін розірваний рішенням
Охтирського міськрайонного суду від 19
жовтня 2009 року (а.с.222).

Ухвалою Охтирського міськрайонного
суду від 05 лютого 2010 року визнано
мирову угоду між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
відповідно до якої у особисту приватну
власність кожної з сторін в порядку
реального розділу майна перейшло,
зокрема, по 1/2 частині
будинковолодіння у складі вказаного
житлового будинку з господарськими
спорудами та надвірними будівлями та
визнане право власності кожного на
вказане майно (а. с. 12).

Відповідно до витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно, на
підставі ухвали Охтирського
міськрайонного суду від 05 лютого 2010
року КП «Охтирське МБТІ», відповідно до
діючого на той час Тимчасового
положення про реєстрацію права
власності на нерухоме майно, за заявою
ОСОБА_3 від 12 лютого 2010 року та за заявою
ОСОБА_4 від 18 лютого 2010 року
зареєструвало право власності за
сторонами по 1/2 частині житлового
будинку з господарчими спорудами за
вказаною адресою (а. с. 13-14, а. с. 90-97
інвентаризаційної справи).

З технічного паспорту від 12 квітня 2010
року вбачається, і цього не заперечують
сторони, що після придбання в 2003 році
будинку до нього була добудована жила
прибудова А-1, прибудова «а»,
побудований гараж, які в техпаспорті
були вказані як самочинні, а потім було
зазначено, що на підставі наказу
Мінбуду України № 404 від 9 серпня 2011
року узаконені вказані об'єкти, крім
прибудови А-1 (а.с.15-19).

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯК
№421306, виданого на підставі рішення
Охтирської міської ради від 20 грудня 2011
року № 355-МР, ОСОБА_3 є власником
земельної ділянки площею 0,0650 га.
Співвласником вказаної ділянки є
ОСОБА_4, який має державний акт на право
власності на земельну ділянку ЯМ №759069,
виданий на підставі того ж рішення
ради (а.с. 39, 134-136, 151-152).

В грудні 2012 року ОСОБА_3 подала до
інспекції ДАБК у Сумській області
декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації за вказаною адресою, а
саме - житлової прибудови до житлового
будинку загальною площею 32, 3 кв. м,
зазначивши кількість кімнат - 1,
житловою площею 16, 8 кв. Вказана
декларація була зареєстрована
інспекцією ДАБК 13 грудня 2012 року. При
цьому позивачка надала інспекції,
зокрема, технічний паспорт об'єкта з
поточними змінами, державний акт на
право власності на земельну ділянку.
Згоду на введення об'єкта в
експлуатацію надав як співвласник
цього майна відповідач (а. с. 102-105).

08 січня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
реєстраційної служби Охтирського
міськрайонного управління юстиції з
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень, до якої додала державний
акт на право приватної власності на
земельну ділянку зі списком
співвласників по 1/2 частині, ухвалу
Охтирського міськрайонного суду від 05
лютого 2010 року про визнання мирової
угоди, технічний паспорт на
домоволодіння від 12 квітня 2010 року з
поточними змінами, декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації від
13 грудня 2012 року (а.с.132-139).

Реєстраційна служба на підставі
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень №18457 від 10 січня 2013 року
провела державну реєстрацію права
власності, форма власності приватна,
за ОСОБА_3 на ? частину житлового
будинку загальною площею 64, 9 кв. м,
житловою площею 42, 6 кв. м, зазначивши
підставою для реєстрації виникнення
права власності ухвалу суду від 5
лютого 2010 року, Державний акт на право
власності на земельну ділянку ЯК 421306
від 20 грудня 2011 року, та видала їй витяг
з реєстру права власності на нерухоме
майно (а. с. 20-22, 38, 132, 138, 139).

Згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 10 січня 2013 року
ОСОБА_3 належить на праві приватної
власності 1/2 частина житлового
будинку по АДРЕСА_1 Сумської області,
загальною площею 64, 9 кв. м, житловою
площею 42, 6 кв. м (а. с. 20).

12 вересня 2013 року з аналогічною заявою
до реєстраційної служби Охтирського
міськрайонного управління юстиції
звернувся ОСОБА_4, подавши відповідний
пакет документів (а. с. 140 - 153).

Згідно рішення про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень №6038248 від 19 вересня
2013 року проведена державна реєстрація
права власності, форма власності:
приватна, спільна часткова, розмір
частки: ? житлового будинку,
розташований в АДРЕСА_1, ОСОБА_4
Підставою для реєстрації виникнення
права власності вказані ухвала суду
від 5 лютого 2010 року, Державний акт на
право власності на земельну ділянку ЯМ
759069 від 8 листопада 2012 року, витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 26 лютого 2010 року.

ОСОБА_4 19 вересня 2013 року видано витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно - житловий будинок
загальною площею 64, 9 кв. м, жилою площею
42, 6 кв. м, з зазначенням, що державна
реєстрація вказаного об'єкту відбулась
8 січня 2013 року, підставою внесення
запису про реєстрацію є рішення від 10
січня 2013 року, винесене відносно цього
спільного об'єкта (а.с. 39, 154 - 158).

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд прийшов до вірного висновку про
недоведеність позивачкою порушення її
прав державною реєстрацією права
власності її та відповідача на
нерухоме майно, і про те, що дії
реєстраційної служби узгоджуються з
вимогами Закону, якими визначено
порядок проведення державної
реєстрації прав та обтяжень.

За змістом ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Ст. 16 ЦК України передбачає, що кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 182 ЦК України, право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації,
порядок проведення якої та підстави
відмови в ній встановлюються законом.

Згідно ст. 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень - це
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Держаного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.

Ч. 2 ст. 9 цього Закону передбачає, що
державний реєстратор:

1) встановлює відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також
відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема: відповідність
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його
нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);
відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну
реєстрацію прав та їх обтяжень;
відповідність відомостей

про нерухоме майно, наявних у
Державному реєстрі прав та поданих
документах; наявність обтяжень прав
на нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до вимог цього Закону;
наявність факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, про
відмову в державній реєстрації, про її
зупинення, внесення змін до Державного
реєстру прав;

3) відкриває і закриває розділи
Державного реєстру прав, вносить до них
відповідні записи;

4) веде реєстраційні справи щодо
об'єктів нерухомого майна;

5) присвоює реєстраційний номер об'єкту
нерухомого майна під час проведення
державної реєстрації;

6) видає свідоцтво про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

7) надає інформацію з Державного
реєстру прав або відмовляє у її наданні
у випадках, передбачених цим Законом;

8) у разі потреби вимагає подання
передбачених законодавством
додаткових документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень;

8-1) під час проведення державної
реєстрації прав, які виникли та
зареєстровані в установленому порядку
до 1 січня 2013 року, запитує від органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій, які відповідно до
чинного на момент реєстрації
законодавства проводили таку
реєстрацію, інформацію (довідки, копії
документів тощо), необхідну для
реєстрації прав та їх обтяжень, якщо
такі документи не були подані
заявником або якщо документи, подані
заявником, не містять передбачених цим
Законом відомостей про правонабувача
або

про нерухоме майно. Органи виконавчої
влади, органи місцевого
самоврядування, підприємства, установи
та організації, до яких надійшов
запит, зобов'язані безоплатно

в установленому законодавством
порядку протягом трьох робочих днів
надати державному реєстратору
відповідну інформацію, зокрема щодо
зареєстрованих речових прав на
нерухоме майно, у тому числі земельні
ділянки.

Згідно ст. 15 вказаного Закону, державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку: 1)
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;
2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного
реєстру прав про зареєстровані права
та/або їх обтяження.

Згідно пункту 26 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 703 від 22
червня 2011 року, для проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно,
та інші документи, визначені цим
Порядком.

Відповідно до підпункту 11 пункту 27
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є ухвала суду про
затвердження (визнання) мирової угоди.

П. 29 цього Порядку передбачає, що для
проведення державної реєстрації на
новозбудований чи реконструйований
об'єкт нерухомого майна заявник, крім
документів, що зазначені у пунктах 27 і 28
цього Порядку, подає органові
державної реєстрації прав технічний
паспорт на такий об'єкт.

Відповідно до Методичних рекомендацій
стосовно документів, необхідних для
проведення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, для проведення державної
реєстрації прав на новозбудоване або
реконструйоване нерухоме майно:
подаються наступні документи:

- заява встановленої форми, яка
визначена наказом Міністерства
юстиції України від 17.04.2012 року № 595/5
«Про впорядкування відносин,
пов'язаних із державною реєстрацією
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень»;

- документ, що посвідчує особу заявника
(пред'являється), копія надається;

- у разі подання заяви про державну
реєстрацію заінтересованою особою
особисто така особа подає органові
державної реєстрації прав копію
реєстраційного номера облікової
картки платника податку згідно з
Державним реєстром фізичних осіб -
платників податків (крім випадків, коли
фізична особа через свої релігійні або
інші переконання відмовляється від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податку,
офіційно повідомила про це відповідні
органи державної влади та має відмітку
в паспорті громадянина України);

-документ, що підтверджує внесення
плати за надання витягу з Державного
реєстру прав;

- документ про сплату державного мита
(крім випадків, коли особа звільнена
від сплати державного мита);

- документи, що підтверджують
виникнення права власності на нерухоме
майно (щодо реконструйованого
нерухомого майна на момент початку
реконструкції);

- технічний паспорт на такий об'єкт
нерухомого майна;

- документ, що посвідчує речове право на
земельну ділянку* (крім випадків
реконструкції квартири, житлового або
нежитлового приміщення);

- документ, що підтверджує право
власності на об'єкт нерухомого майна,
розташований на земельній ділянці (у
разі проведення державної реєстрації
прав з видачею свідоцтва про право
власності на нерухоме майно у зв'язку з
набуттям права власності на
реконструйований об'єкт нерухомого
майна);

- витяг з Державного земельного
кадастру про земельну ділянку (у разі,
коли в документі, що підтверджує
виникнення права власності або інших
речових прав на нерухоме майно,
відсутні відомості про кадастровий
номер земельної ділянки);

- документ, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта;

- документ, що підтверджує присвоєння
об'єкту нерухомого майна адреси;

- у разі подання заяви уповноваженою
особою, яка діє від імені фізичної
особи, така особа також подає органові
державної реєстрації прав копію
документа, що посвідчує особу, яку вона
представляє, та копію реєстраційного
номера облікової картки платника
податку такої фізичної особи.

Додаткові до основного пакету
документи: У разі коли об'єкт
новозбудованого чи реконструйованого
нерухомого майна до реконструкції
належав на праві спільної власності, то
заявник також подає:

- письмову згоду всіх співвласників
об'єкта нерухомого майна щодо
проведення його реконструкції;

- якщо розмір відповідних часток у
праві спільної власності змінився у
зв'язку з проведенням реконструкції
об'єкта нерухомого майна, заявник також
подає органові державної реєстрації
прав письмову заяву співвласників про
розподіл часток у спільній власності
на реконструйований об'єкт нерухомого
майна.

У разі коли реєструється право на
новозбудований або реконструйований
об'єкт, який будувався двома або більше
особами, то заявник також подає:

- документ, яким визначено окрему
частину об'єкта нерухомого майна, що
набувається у власність кожною з таких
осіб, або письмову заяву даних осіб про
розподіл часток у спільній власності.

Колегія суддів погоджується з доводами
представників відповідачів та третьої
особи та висновком суду першої
інстанції про безпідставність доводів
позивачки та її представника про
незаконність реєстрації її та
відповідача права власності на спірне
домоволодіння з огляду на те, що
узаконенню та реєстрації підлягало
самовільно збудоване нерухоме майно як
єдиний об'єкт нерухомості.

Діюче законодавство не вимагає при
спільній частковій власності на
нерухоме майно за відсутності його
реального поділу проходження кожним з
співвласників процедури узаконення
самочинного будівництва, зокрема,
декларування об'єкта як готового до
експлуатації. Навпаки, як вбачається з
наведених нормативних актів, в такому
випадку передбачена згода інших
співвласників у випадку звернення з
відповідною заявою до інспекції ДАБК
одним із співвласників щодо узаконення
самочинного будівництва, як це мало
місце у випадку сторін у даній справі.

Доводи позивачки про те, що саме вона
дотрималась порядку узаконення
самочинного будівництва, сплатила
певні кошти за це і була притягнута до
адміністративної відповідальності за
самочинне будівництво, не
підтверджують незаконності дій
реєстраційної служби по реєстрації
права власності обох сторін як
співвласників одного будинку в рівних
частках. З огляду на вище вказані
нормативні акти, жоден з них не
передбачає обов'язкового узаконення
самочинного будівництва кожним з
співвласників об'єкта.

Вказані обставини незаконної, на думку
позивачки, реєстрації права власності
відповідача, вона, зокрема, зазначала
підставою позову щодо незаконності
виданого відповідачеві свідоцтва про
право власності на нерухоме майно, яке
йому в дійсності не видавалось, а йому
був виданий лише витяг з Державного
реєстру.

З огляду на встановлені судом
обставини та норми матеріального
права, є обгрунтованими висновки суду
в цій частині щодо відповідності дій
реєстратора вимогам закону. Оскільки
позивачка просила визнати незаконним
та скасувати свідоцтво відповідача,
фактично оспорюючи законність
реєстрації його права власності, її
доводи в цій частині суд обгрунтовано
відхилив.

Висновки суду про законність
реєстрації права власності
відповідача узгоджуються з принципом
диспозитивності, визначеним ст. 11 ЦПК
України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 червня 2013 року
було скасоване рішення Охтирського
міськрайонного суду від 22 січня 2013
року та рішення апеляційного суду
Сумської області від 21 лютого 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа: інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Сумській області, про визнання права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання
права власності на самочинно збудоване
нерухоме майно, справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції
(а.с.89-92).

Посилання позивачки на вказану ухвалу
суду касаційної інстанції не
спростовують висновків суду в даній
справі, оскільки суд касаційної
інстанції в справі за спором сторін
щодо самочинного будівництва зазначив
про передчасність визнання права
власності сторін на частини
самочинного будівництва з огляду на
відсутність відомостей, чи було
питання оформлення права власності на
самочинне будівництво предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність давали б підстави вважати
наявність спору про право.

Доводи позивачки про те, що з таких
висновків суду касаційної інстанції
випливає обов'язок обох сторін як
співвласників кожного окремо пройти
процедуру узаконення самочинно
збудованого спільного майна, яке є їх
частковою власністю, і, оскільки це
зробила лише вона, і саме її притягли до
адміністративної відповідальності за
самочинне будівництво (а.с.193), то саме
за нею слід визнати право власності на
це майно, ґрунтуються на невірному
трактуванні норм матеріального права.
Таке узаконення здійснене ними спільно
за умови звернення з відповідною
заявою позивачки і надання згоди на це
відповідача, а предметом узаконення є
не частки одного об'єкта, а вся
самочинно зведена будівля як єдиний
об'єкт.

Її доводи в цій частині суперечать п. 3.2
Порядку прийняття в експлуатацію
індивідуальних житлових будинків …,
згідно якого замовник або його
уповноважена особа подає особисто
заяву про прийняття в експлуатацію
об'єкта, збудованого без дозволу на
виконання будівельних робіт, яка
підписується також співвласниками
земельної ділянки та зазначеного
об'єкта у разі їх наявності.

Таку згоду на узаконення самочинного
збудованого об'єкта ОСОБА_4 як
співвласник земельної ділянки та
будівлі надав.

Позивачка не спростувала того, що в
квітні та у травні 2012 року їй двічі
повертались інспекцією ДАБК документи
щодо прийняття в експлуатацію
самочинно зведених будівель для
доопрацювання, і однією з причин була
відсутність згоди на це ОСОБА_4

Дії сторін по узаконенню об'єктів
самочинного будівництва та реєстрації
права власності узгоджуються з
положеннями ч. 1 ст. 358 ЦК України, згідно
якої право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою.

Таким чином, позивачка не довела
порушення її права діями реєстраційної
служби по реєстрації права власності
сторін на спірне майно.

Не спростовують висновків суду і інші
доводи апеляційної скарги, зокрема,
щодо невірного зазначення площі
будинку, яка, на думку позивачки,
безпідставно зазначена в новому
розмірі в зв'язку з тим, що частина її є
самочинно збудованою і не узаконеною.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони узаконили добудову А1 площею 32,
3 кв. м, добудова «а» згідно закону не є
самочинно збудованою, що підтвердила і
представник інспекції ДАБК в Сумській
області, їх загальна площа становить 39,
1 кв. м. Позивач не надала доказів
помилковості в зазначенні загальної та
житлової площі будинку при реєстрації
права власності сторін на нього.

Всі ці відомості знайшли відображення
в інвентаризаційній справі, до якої
внесені поточні зміни на підставі
заяви ОСОБА_3 від 5 грудня 2012 року.
Сторони не заперечують, що в складі
спірного домоволодіння є не узаконеним
гараж (а.с. 106-117, 208-209).

Посилання позивачки на те, що в
технічному паспорті на домоволодіння
спочатку на підставі наказу
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України від 9 серпня 2012
року № 404, було відмічено, що прибудова
«а» та гараж узаконені, а потім, в
зв'язку з скасуванням окружним
адміністративним судом м. Києва цього
наказу гараж залишився самочинно
збудованим об'єктом, також не
спростовують висновків суду щодо
законності реєстрації права власності
сторін.

Доводи позивачки про те, що їй
спочатку було відмовлено в реєстрації
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації в зв'язку з відсутністю
згоди на це відповідача, також не
спростовують висновків суду, оскільки,
крім відсутності згоди ОСОБА_4 як
співвласника на таку реєстрацію, в
декларації позивачка зазначала всю
загальну площу житлового будинку - 64, 9
кв. м, хоча декларуванню підлягала лише
самочинно збудована частина - житлова
прибудова до будинку площею 32, 3 кв. м
(а.с.189- 204).

Доводи позивачки про те, що в її
свідоцтві про право власності на
нерухоме майно не зазначені складові
частини домоволодіння, не свідчать про
незаконність реєстрації права
власності.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Суд ухвалив законне та обґрунтоване
рішення, і підстави для його скасування
чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 10 грудня 2013
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -