РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 123/7477/13-ц Номер провадження
2/123/37/2014

16.01.2014 року
м. Сімферополь

Київський районний суд м.Сімферополя у
складі:

головуючого - судді Діденка Д.О.,

при секретарі - Тімашовій М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє також в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, про
визнання такими, що втратили право
користування жилим приміщенням, треті
особи: Київський відділ у м.Сімферополі
Державної міграційної служби України в
АР Крим, ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що йому належить ? частка
квартири АДРЕСА_1, інша ? часка, як
спадщина прийнята його братом ОСОБА_4,
але свідоцтво про право на спадщину
останнім ще не отримане. У квартирі з
12.04.2002 р. колишнім власником
зареєстровані відповідачі: дружина та
син ОСОБА_4 Проте вони за три дні до
смерті власника з квартири виселилися,
вивезли усі свої речі та стали мешкати
у квартирі,яка належить ОСОБА_2 Вже
понад один рік в квартирі не
проживають, не сплачують комунальні
послуги. Таким чином, відповідачі
чинять перешкоди позивачу у
користуванні власністю. Просить суд
визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
такими, що втратили право користування
квартирою АДРЕСА_1.

Представник позивача у судовому
засіданні заявлені вимоги підтримала,
просила їх задовольнити за мотивами
наведеними у позові.

Представник відповідача у
судовому засіданні позов не визнав,
пояснив, що відповідачі зареєстровані
та мешкають у спірній квартирі та
позивач не має права звертатися до суду
з такими вимогами, бо він позбавлений
права розпоряджатися всією квартирою,
оскільки є власником лише ? частки.

Від представника третьої особи ОСОБА_4
надійшла заява, у якій просить
розглянути справу у його відсутність
та задовольнити позов.

Від представника Київського РВ у
м. Сімферополі Головного управління
Державної міграційної служби України в
АР Крим надійшла заява з проханням
розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов задоволенню не
підлягає з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5
помер ОСОБА_5, якому належала квартира
АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки №2/7370 від
25.06.2013 р. у спірній квартирі
зареєстровані: ОСОБА_3 (онук),
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 (син), ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (дружина сина -
ОСОБА_4).

Згідно з особовим рахунком НОМЕР_1 від
04.07.2013 р. відповідачі визначені як члени
сім'ї наймача ОСОБА_5

Відповідно до свідоцтва про право
на спадщину за законом від 27.06.2013 р.
спадкоємцями майна ОСОБА_5 , а саме
квартири АДРЕСА_1 по ? частці є його
сини: ОСОБА_4 та ОСОБА_1

ОСОБА_1 отримав свідоцтво про
право на спадщину та зареєстрував його
у Державному реєстрі, що
підтверджується витягом від 27.06.2013 р.

ОСОБА_4 свідоцтво про право на
спадщину за законом не видавалося.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 391 ЦПК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Статею 405 ЦПК України встановлено,
що члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається
його власником. Член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником
житла або законом.

Рішенням Київського районного
суду м. Сімферополя АР Крим від 23 січня
2012 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4. Рішенням встановлено, що
сторони проживають окремо з 30 жовтня 2011
року.

Проте, рішенням Київського
районного суду м. Сімферополя АР Крим
від 03.04.2012 року встановлено, що ОСОБА_2
зі своїм сином ОСОБА_3 проживають за
адресою: АДРЕСА_1, що не оспорено ОСОБА_4.

Допитана у судовому засіданні
свідок ОСОБА_6 пояснила, що сторін по
справі знає як сусідів, проживає на
одній сходовій клітині з ними.
Відповідачку не бачила у квартирі з
травня 2012 року. Коли вона увечері гуляє,
то світло у вікнах не горить.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що є
сусідкою та мала дружні стосунки з
батьками позивача. У спірній квартирі
ніхто не проживає. Вже більше року вона
не бачила дитину на дворі. Після
похорону ОСОБА_5 вона деякий час бачила
відповідачку.

Відповідно до ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому, у відповідному населеному
пункті, в якому фізична особа проживає
постійно, переважно або тимчасово.
Фізична особа може мати кілька місць
проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 316, ст. 317 ЦК
України правом власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника
та місцезнаходження майна.

Частиною 1, 2 ст. 358 ЦК України
встановлено, що право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Як вбачається з наданих позивачем
документів, він є власником тільки ?
частки спірної квартири. Інша частка
належним чином не оформлена.

Відповідачі отримали право на
проживання у квартирі як члени сім'ї
власника ОСОБА_5 та продовжують
користуватися приміщенням після його
смерті. Пояснення свідків у судовому
засіданні не є переконливими доказами
непроживання відповідачів у спірній
квартирі. Вони лише підтвердили, що не
бачили їх у квартирі. Проте, ці
обставини не виключають факту
проживання ОСОБА_2 з дитиною у квартирі
чи знаходження там їх речей. Свідки з
часу смерті власника у квартирі не
були й спростувати ці обставини не
можуть. Спадкоємці майна ОСОБА_5 у
квартирі не проживають, що ними не
заперечувалося.

Отже, переконливі докази
відсутності відповідачів у жилому
приміщенні без поважних причин понад 1
рік у судовому засіданні не надано.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
враховує також, що спірна квартира не
належить позивачеві у цілому, в натурі
його частка не виділялася, порядок
користування квартирою не визначався.

За таких обставин, підстави для
визнання відповідачів такими, що
втратили право користування вказаною
квартирою відсутні.

На підставі 405, 358, 317, 316 ЦК України,
керуючись ст.ст.10, 11, 60, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє
також в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_3, про визнання такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
АР Крим через Київський районний суд
м.Сімферополя. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Діденко Д. О.