інстанції - Кондратенко М. В.Номер
провадження 22-ц/788/354/14 Суддя-доповідач -
Маслов Василь. Олексійович. Категорія -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Маслова В. О.,

суддів - Сибільової Л. О., Лузан Л. В.,

з участю секретаря судового засідання -
Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду у м. Суми цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 16 січня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_6 про
визнання права власності на частку у
нерухомому майні,

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про
визнання нерухомого майна у вигляді
частини житлового будинку приватною
власністю, позбавлення особи права
користування житловим приміщенням,
усунення перешкод у користуванні
нерухомістю шляхом зняття особи з
реєстрації,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 16 січня 2013 року ОСОБА_5
задоволено. Визнано за ним право
власності на 1/4 частину домоволодіння
по АДРЕСА_2 як на майно подружжя.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 243,
60 грн. судового збору та на користь
ОСОБА_5 2000 грн. витрат за надання
правової допомоги адвоката. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на
порушення норм матеріального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати вказане рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_3, а у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_5 відмовити. При
цьому зазначає, що вона за власні кошти
придбала спірний будинок, на той момент
сторони проживали окремо і фактично
шлюб між ними було припинено. Позивач
протиправно змінив позов з стягнення
грошової компенсації на визнання права
власності на 1/4 частину будинку.

Заслухавши пояснення представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_7, третьої особи ОСОБА_6,
які підтримали доводи апеляційної
скарги, пояснення ОСОБА_5 та його
представника ОСОБА_8, які вважали
рішення місцевого суду правильним,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
місцевого суду залишенню без зміни,
виходячи з ч. 1 ст. 308 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони перебували у шлюбі з 28 січня 1978
року по 10 вересня 2009 року. Від шлюбу
мають доньку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під
час шлюбу 27 серпня 2004 року подружжя
придбало 1/2 частину будинку АДРЕСА_2.

Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

На разі між сторонами виник спір щодо
права власності і користування цим
майном, оскільки набувачем за
договором купівлі - продажу була
дружина - відповідачка.

Оскільки спірне майно набуте під час
шлюбу за спільні кошти, то суд першої
інстанції обгрунтовано, у
відповідності з вказаним законом
визнав за позивачем право власності на
половину спірного майна. Таке рішення
місцевого суду відповідає вимогам ст.
ст. 69, 70, 71 СК України, зібраним у справі
доказам.

Необгрунтованими є доводи апеляційної
скарги про набуття спірної частини
будинку виключно відповідачкою, про
приналежність цієї частки виключно їй.

Частина друга ст. 60 СК України
встановила важливе правило згідно з
яким вважається, що кожна річ, набута за
час шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідачка не надала суду доказів
про приналежність купленої половини
будинку виключно їй на праві особистої
власності. А тому рішення місцевого
суду про визнання за позивачем права на
половину цього майна, є законним і
обґрунтованим.

Суд першої інстанції урахував, що хоча
07 березня 1991 року відбулося рішення
Ковпаківського районного суду м. Суми
про розірвання шлюбу між сторонами,
однак воно залишалося невиконаним до 10
вересня 2009 року, коли було отримано
свідоцтво про розірвання шлюбу у
відділі РАЦСу Сумського міського
управління юстиції. Це підтверджується
копією свідоцтва про розірвання шлюбу
на а.с. 7. Сторони неодноразово
припиняли і поновлювали сімейні
відносини. Позивач стверджує, що з 2006
року припинив сімейні відносини з
відповідачкою. Твердження
відповідачки про припинення сімейних
відносин з позивачем після вказаного
рішення суду, по-перше, не визнаються
позивачем, а, по-друге, спростовуються
доказами. Так, вже після рішення суду
про розірвання шлюбу сторони разом з
донькою Оленою на сім'ю з 3 осіб
отримали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
про що свідчить рішення Сумського
міськвиконкому від 21 січня 1993 року,
копія якого є на а.с. 89. Квартира
надавалася позивачу, як працівнику
лінійного управління газопроводів.
Саме в цій квартирі сторони проживали
впродовж багатьох років, приватизували
її на трьох 07 грудня 2000 року, а 27 серпня
2004 року продали її і в цей же день
купили вказаний будинок у селі,
оформивши купівлю на дружину і другу
половину - на зятя, третю особу у цій
справі. Ці обставини підтверджуються
копіями договорів купівлі - продажу,
які є на а.с. 4 - 5, 85, 86.

Та обставина, що позивач у першій
позовній заяві просив стягнути з
відповідачки грошову компенсацію за 1/4
частину будинку, а потім змінив і
уточнив позовні вимоги у своїй
додатковій позовній заяві від 23 грудня
2013 року (а.с. 105 - 106) і вже просив тільки
визнати за ним право власності на 1/4
частину будинку (без стягнення
грошової компенсації за цю частку,
оскільки відповідачка заявила про
відсутність у неї грошей для
компенсації), не свідчить про
неправильність судового рішення і не
може бути підставою для задоволення
апеляційної скарги, оскільки рішення
суду по суті спору є правильним.
Предметом позову в обох позовних
заявах є поділ спільного майна
подружжя. Змінився тільки спосіб
захисту позивачем свого права.

Визнавши за позивачем право власності
на 1/4 частину вказаного будинку, суд
обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 у позовах
про визнання за нею права особистої
власності на всю частину будинку,
придбаного під час шлюбу, про усунення
перешкод у користуванні цією частиною
будинку, у знятті відповідача з
реєстрації у цьому будинку, оскільки
власник будинку, згідно зі ст. ст. 355, 356,
358 ЦК України, вправі володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, у тому числі проживати в ній
і бути зареєстрованим. Суттєвою
обставиною для даного спору є те, що
після купівлі спірного будинку 27
серпня 2004 року сторони, донька і зять
зареєструвалися у ньому. Ця обставина
підтверджується, зокрема, ксерокопією
паспорта позивача на а.с. 130. він і на
даний час залишається зареєстрованим у
спірному будинку.

Суд першої інстанції з достатньою
повнотою з'ясував обставини справи, у
відповідності зі ст.212 ЦПК України дав
оцінку зібраним доказам і постановив
рішення, яке відповідає цим доказам і
вимогам ст. ст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст.
ст. 355, 356, 358 ЦК України. Колегія суддів
не вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити, а рішення
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 16 січня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Рішення місцевого суду і ухвала
апеляційного суду набрали законної
сили, але можуть бути оскаржені в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді