Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/10/14
Головуючий у 1 інстанції: Пушкарьова
Суддя-доповідач: Подліянової Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

суддів Подліянової Г.С.

Дашковської
А.В.

При секретарі: Свинаренко О.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Василівського районного суду
Запорізької області від 20 лютого 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики,

ВСТАНОВИЛА :

У грудні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики.

В позові зазначено, що 03 листопада 2008
року позивач надав в позику
відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в
сумі 25 000,00 доларів США (197 500,00 гривень),
що підтверджується письмовою
розпискою від 03.11.2008 року, яка була
надана позичальником при фактичному
одержанні вказаної суми в присутності
свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Відповідач
зобов'язався повернути гроші у строк до
04 грудня 2008 року. Однак в зазначений у
розписці термін відповідач ОСОБА_3,
грошей не повернув. На день звернення
до суду з позовною заявою, курс 100
доларів США по відношенню до 100 гривень
становить 798,97 гривень.

До теперішнього часу відповідач борг
не повернув, чим взяті на себе
зобов'язання не виконав.

За надання правової допомоги ним було
сплачено адвокату 500,00 гривень, крім
цього ним були понесені витрати по
сплаті судового збору в сумі 1195,00
гривень, витрати пов"язані з викликом
до суду відповідача через засоби
масової інформації в розмірі 170.00 грн., а
також йому спричинена моральна шкода,
яку він оцінює в розмірі 1000 грн. Просив
суд стягнути на його користь всього 200
195, 00 грн.

Заочним рішенням Василівського
районного суду Запорізької області
від 20 лютого 2012 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
суму боргу за договором позики - 197 500,00
гривень, витрати по сплаті судового
збору в сумі 1195,00 гривень, витрати з
оплати правової допомоги в сумі 500
гривень, витрати пов'язані з викликом
відповідача до суду через засоби
масової інформації в розмірі 170,00
гривень, а всього - 199 365 гривень 00
копійок.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
про стягнення із ОСОБА_3 суми в розмірі
1000 грн. моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3,
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на необґрунтованість,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати, та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,
суд першої інстанції виходив із того,
що між сторонами було укладено договір
позики, а тому відповідач зобов'язаний
повернути позивачу отримані в борг
кошти.

З таким висновком суду можна
погодитись.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено,
що позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позичальником) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Відповідно до оригіналу розписки
наданої позивачем на підтвердження
своїх позовних вимог вбачається, що 03
листопада 2008 року ОСОБА_3 отримав від
ОСОБА_4 в борг грошові кошти в сумі 25
000,00 доларів США та зобов"язався їх
повернути 04 грудня 2008 року ( а.с. 25).

На день подачі позову 02.11.2011 року курс 100
доларів США по відношенню до 100 гривень
становить 798.97 грн., відповідно до даних
Національного банку України ( а. с. 6).
Отже 25000, 00 доларів США становить 197 500.00
грн.

Посилання ОСОБА_3 на ту обставину, що
він вищезазначену розписку про
отримання коштів не підписував не
заслуговують на увагу, так як останній
не підтвердив зазначені обставини
належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з"ясуванню
обставин справи: роз"яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов"язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Оскільки відповідач не був присутнім в
суді першої інстанції під час розгляду
справи, ухвалами апеляційного суду
Запорізької області від 11.06.2013 року та
від 12.11.2013 року за клопотанням ОСОБА_7
була призначена судово-почеркознавча
експертиза на предмет належності
ОСОБА_7 чи іншій особі підпису в
розписці від 03.11.2008 року, однак перший
раз вона не була проведена експертом з
тих підстав, що ОСОБА_7 своєчасно не
надав додаткові документи для
дослідження його підпису, а другий раз
справа повернулась до апеляційного
суду 16.01.2014 року без проведення
експертизи з тих підстав, що ОСОБА_7 не
сплатив кошти за проведення
експертизи в передбачений рахунком №
162 від 25.11.2013 року термін, хоча оплата за
проведення експертизи ухвалою
апеляційного суду від 12.11.2013 року була
покладена попередньо на ОСОБА_3 ( а.с.
а.с. 114-121).

Отже колегія вбачає в діях ОСОБА_7
зловживання процесуальними правами та
порушення вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України,
згідно якої особи, які беруть участь у
справі, зобов"язані добросовісно
здійснювати свої процесуальні права і
виконувати процесуальні обов"язки.

Заяви про призначення почеркознавчої
експертизи від представника
відповідача в даному судовому
засіданні не надходило, а відповідно
до ч. 1 ст. 143 ЦПК України, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі

Письмових доказів, які б свідчили про
те, що відповідач повернув кошти
позивачу, ОСОБА_3. суду не надав.

За таких обставин, задовольняючи позов,
суд першої інстанції прийшов
обґрунтованого висновку про те, що
вимоги позивача про повернення
вказаних коштів підлягають стягненню
із ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 1049 ЦК
України.

При розгляді справи судом дотримані
вимоги цивільного процесуального
закону, всебічно, повно й об'єктивно
з'ясовані обставини справи та дана їм
належна оцінка.

Наведені в скарзі доводи не
відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
судового рішення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що судове рішення відповідає
вимогам закону й підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Василівського
районного суду Запорізької області
від 20 лютого 2012 року у цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте вона
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:Дата документу
Справа №