АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №22-ц/796/819/2014
інстанції: Волошин В.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при
секретарі: Дзюбіній Є.В.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
товариства з обмеженою
відповідальністю "Нешгруп" про
визнання частково недійсними
договорів позики та переведення прав
боржника за договорами позики, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_1 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 1 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що між ним та ОСОБА_2 були укладені
чотири договори позики, згідно умов
яких ним отримані від відповідача
грошові кошти на загальну суму 50000
доларів США. У наведених вище договорах
позики, на підтвердження укладення
яких ним були видано чотири розписки,
він вказаний як позичальник. Однак,
укладаючи договори позики, він діяв від
імені та за дорученням ТОВ "Нешгруп", і
позичальником за договорами позики
насправді є ТОВ "Нешгруп", а не він.

Посилаючись на те, що зміст
договорів позики в частині визначення
його як позичальника суперечить
положенням ст. 1046 ЦК України, позивач
просив визнати договори позики в цій
частині недійсними та визнати ТОВ
"Нешгруп" позичальником за цими
договорами позики.

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 1 листопада
2013 року у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 в
інтересах ОСОБА_1, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції і ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Представник ОСОБА_1 в суді апеляційної
інстанції підтримав апеляційну скаргу
з наведених в ній підстав.

ОСОБА_2 та його представник в суді
апеляційної інстанції заперечував
проти задоволення апеляційної скарги,
ввавжав, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Представник ТОВ "Нешгруп" в суд
апеляційної не з'явився, про час і місце
розгляду справи товариство
повідомлено належним чином. З
урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК
України неявка їх представника не
перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до розписки від 6 листопада
2010 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 у
борг кошти у розмірі 20000 доларів США,
які зобов'язався повернути не пізніше 1
лютого 2010 року.

Відповідно до розписки від 22 листопада
2010 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 у
борг кошти у розмірі 10000 доларів США,
які зобов'язався повернути до 31 грудня
2010 року.

Згідно інших двох розписок без дати
ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 у борг кошти
у розмірі 5000 та 15000 доларів США, які
зобов'язався повернути до 30 грудня 2010
року.

Факт написання цих розписок позивачем
не заперечувався.

Обгрунтовуючи підставність позову,
позивач посилався на те, що зміст
договорів позики, укладених у формі
розписок, в частині визначення
позичальника суперечить положенням ст.
1046 ЦК України, оскільки фактично
договори позики були укладені між ТОВ
"Нешгруп" та ОСОБА_2

Загальні вимоги, дотримання яких є
необхідним для чинності правочину,
викладені у статті 203 ЦК України.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцеві
визначеної суми або визначеної
кількості речей.

Згідно із ст. 1051 ЦК України позичальник
має право оспорити договір позики на
тій підставі, що грошові кошти або речі
насправді не були одержані ним від
позикодавця або були одержані у
меньшій кількості, ніж встановлено
договором.

Якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не може
грунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меньшій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України
заперечення однієї із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення не може грунтуватися на
свідченнях свідків.

Отже, показаннями свідків (сторін) не
може доводитися факт вчинення
правочину або оспорювання окремих
частин договору.

Доводи скаржника про те, що насправді
договори позики були укладені між ТОВ
"Нешгруп" та ОСОБА_2 є необгрунтованими
та грунтуються на припущеннях.

Так, із поданих на підтвердження
укладення договорів позики розписок
вбачається, що розписки були
власноручно написані ОСОБА_1, що є
фактом укладення договорів позики між
ним та ОСОБА_2 та фактом передачі йому
грошових коштів.

Посилання скаржника на отримання ним
іншої суми коштів у борг за договорами
позики (30000 доларів США, а не 50000 доларів
США) правого значення для вирішення
пред'явленого позову не мають.

Ураховуючи встановлені судом
обставини, рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, що відповідно до
ст. 308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 1 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий
Я.В. Головачов

Судді:
О.В. Шахова

Л.Д.Поливач