Справа №470/1382/13-ц 20.02.2014 20.02.2014 20.02.2014
Провадження №22-ц/784/591/14
Головуючий у першій інстанції-Орлової
Доповідач апеляційної
інстанції-Данилова О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.

суддів - Лівінського
І.В., Серебрякової Т.В.

при секретарі - Богуславській О.М.

розглянувши у відсутності сторін у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»

на заочне рішення Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 18 грудня 2013 року у цивільній
справі за позовом

публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк»

(далі - ПАТ «Дельта Банк»)

до ОСОБА_1

про стягнення кредитної
заборгованості

У С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ПАТ «Дельта Банк»
звернувся з позовом до ОСОБА_1 про
стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 14 серпня 2007 року
між ТОВ «Комерційний банк «Дельта»,
правонаступником якого є ПАТ «Дельта
Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний
договір № 005-14094-140807, за яким
відповідачу надано кредит шляхом
відкриття відновлювальної кредитної
лінії в національній валюті - гривні з
лімітом 3000 грн., відкрито картковий
рахунок НОМЕР_1 та здійснювалось
обслуговування на умовах, викладених в
тарифному пакеті «Visa Класичний».

Посилаючись на порушення
позичальником кредитних зобов'язань та
утворення станом на 22 жовтня 2013 року
заборгованості у сумі 2 654, 51 грн. за
тілом кредиту, банк просив стягнути з
ОСОБА_1 кредитний борг.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання
не з'явився, своєї думки щодо позову не
висловив.

Заочним рішенням Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 18 грудня 2013 року у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк»
просив рішення скасувати та
задовольнити позов, посилаючись на
безпідставність застосування строків
позовної давності під час дії
кредитного договору та у відсутності
відповідної заяви позичальника.

Апеляційна скарга розглянута у
відсутності сторін, належних чином
повідомлених про час та місце судового
засідання ( а.с.61-63).

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів не вбачає підстав для її
задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
заборгованість в розмірі позовних
вимог на суму 2654,51 грн. виникла станом
на 30 жовтня 2009 року, а тому, звернувшись
з позовом у грудні 2013 року, позивач
пропустив строк позовної давності,
правила якої за споживчим кредитом
застосовуються незалежно від заяви
відповідача.

Так, відповідно до статті 526, частин 1
статті 530 ЦК зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події
(частина 1 статті 530 ЦК).

Загальна позовна давність встановлена
тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК).

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина 4 статті 267 ЦК).

Частиною 5 статті 261 ЦК передбачено, що
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з частиною 3 статті
254 ЦК України спливає у відповідне
число останнього місяця строку.

Відповідно до пункту 7 статті 11 Закону
«Про захист прав споживачів»
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, що свідчить про
встановлення судового контролю за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту ( постанова Верховного суду
України від 20 листопада 2013 року (справа
6-126цс13).

З матеріалів справи вбачається, що 14
серпня 2007 року між Банком та ОСОБА_1
укладено договір № 005-14094-140807, за яким
відповідачу надано кредит шляхом
відкриття відновлювальної кредитної
лінії в національній валюті - гривні з
лімітом 3000 грн., відкрито картковий
рахунок НОМЕР_1 та здійснювалось
кредитування рахунку в межах
кредитного ліміту та обслуговування на
умовах, викладених в тарифному пакеті
«Visa Класичний» (а.с.5).

За Тарифним пакетом «Класичний» (далі
-Тарифи), який є додатком №1 до Договору
та узгоджений з ОСОБА_1 (а.с.6),
встановлена процентна ставка за
користування кредитною лінією - 29, 90%
річних (п.п.1.1.1.), плата за
обслуговування кредитного залишку - 2,99
% від суми використаних кредитних
коштів (пункт 1.2), розмір обов'язкового
щомісячного погашення тіла кредиту - 7 %
від суми фактичної заборгованості
(пункт 1.3) та розмір обов'язкового
мінімального щомісячного платежу і
його складові ( пункт1.4).

Пунктом 4.2 Договору сторони встановили
строк дії договору - до повного
виконання сторонами зобов'язань за цим
договором, а пунктами 2.4, 2.7 Договору
визначили умови щомісячного
повернення кредитних коштів.

Таким чином, погашення кредитної
заборгованості та строки сплати
чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань, тобто внесення щомісячних
платежів, що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Оскільки умовами договору між
сторонами встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок відповідача
повернути весь борг частинами, то право
позивача вважається порушеним з
моменту недотримання позичальником
строку погашення кожного щомісячного
платежу, а відтак і початок перебігу
позовної давності за кожний черговий
платіж починається з моменту
порушення строку його погашення.

Така правова позиція міститься у
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року (справа № 6-116 цс 13) і є
обов'язковою для застосування судами
України.

Отже, звернувшись до суду 3 грудня 2013
року, позивач має право на стягнення
платежів, строк внесення яких настав
після 3 грудня 2010 року.

За розрахунком банку (а.с.11-12) вся
прострочена заборгованість в розмірі
2654,51 грн. утворилась станом на 30 жовтня
2009 року ( а.с.11), а тому вимоги про її
стягнення заявлені поза межами строку
позовної давності, встановленого
статтею 257 ЦК.

Таким чином, висновок суду про
відсутність підстав для задоволення
позову відповідає обставинам справи та
вимогам норм цивільного законодавства.

Колегія суддів не може погодитись з
посиланням апелянта на неможливість
застосування строку позовної давності
незалежно від заяви сторони у
правовідносинах, які регулюються
пунктом 7 частини 11 статті 11 Закону «Про
захист прав споживачів». Таке
тлумачення суперечить роз'ясненням,
викладених у пункті 31 Постанови №5
Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року «Про
практику розгляду цивільних і
кримінальних справ» в редакції, що
діяла на час розгляду справи. Не
спростовує таких висновків і правова
позиція, викладена Верховним Судом
Україні в постанові від 20 листопада 2013
року (справа 6-126цс13).

Не можна погодитись і з твердженням
апелянта про невірне застосування
правил позовної давності в межах
строку дії кредитного договору, який
закінчується лише повним виконанням
зобов'язань. Таке тлумачення пов'язано
з помилковим ототожненням понять
"строк дії договору" та "строк (термін)
виконання зобов'язання" .

Виходячи з викладеного, колегія суддів
не вбачає підстав для скасування
судового рішення.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
відхилити, а заочне рішення
Березнегуватського районного суду
Миколаївської області від 18 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді