КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/2788/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Петренка В.С.

за участю секретаря -
Сушко М.О., Харитонової І.С.,

Лебедюк І.О., Гарнаженко Н.С.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Одесі цивільну
справу за позовом

ОСОБА_4

до ОСОБА_10,

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, -
Київської районної адміністрації
Одеської міської ради в особі органу
опіки та піклування,

за участю перекладача Піпко Андрія
Анатолійовича,

про визначення місця проживання
дитини,

ВСТАНОВИВ:

14.12.2012 року ОСОБА_4 звернулася з позовом
до ОСОБА_10, в якому просила визначити
місце проживання малолітньої дитини -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матір'ю -
ОСОБА_4

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4
посилається на те, що вона та
відповідач громадянин Данії ОСОБА_10
23.12.2010 року зареєстрували шлюб у Данії,
який було розірвано рішенням
Київського районного суду м. Одеси від
07.11.2012 року.

Від даного шлюбу в Україні ІНФОРМАЦІЯ_1
народилася ОСОБА_5, яка є громадянкою
України з народження.

ОСОБА_4 зазначає, що вона створила
належні умови для проживання та
виховання дитини, яка мешкає разом із
нею в АДРЕСА_1.

Позивачка вказує, що ОСОБА_10 весь цей
час мешкає у Данії, ніякої допомоги ні
їй, ні дитині не надає, про стан дитини
не турбується.

ОСОБА_4 зазначає, що під час її
проживання разом з дитиною у будинку
відповідача у Данії ОСОБА_10
систематично знущався над позивачкою у
присутності дитини, в період
вагітності та після пологів
застосовував силу, бив дружину тощо.

У судовому засіданні ОСОБА_4 та її
представник наполягали на задоволенні
позовних вимог.

Будучи присутнім у судовому засіданні
02.09.2013 року ОСОБА_10 позов не визнав,
вважав, що суд має визначити місце
проживання малолітньої ОСОБА_5 разом із
батьком, однак у наступні судові
засідання 14.01.2014 року та 22.01.2014 року не
з'явився.

Представник відповідача у судове
засідання на 14.01.2014 року не з'явився, про
причини неявки не повідомив,
сповіщався належним чином шляхом
надсилання судових повісток як за
місцем реєстрації представника,
зазначеним у довіреності на
представництво інтересів (т.2, а.с. 52) -
АДРЕСА_2, так і за місцем роботи
представника АО «ЮФ «Василь Кісіль і
Партнери» - м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 17/52А (т.1, а.с. 19), однак
обидва судових відправлення були
повернути кур'єрською службою доставки
у зв'язку із відмовою адресата від
одержання (т.2, а.с. 216, 217).

У судове засідання 22.01.2014 року
представник ОСОБА_10 повторно не
з'явився, про причини неявки не
повідомив, сповіщався належним чином
шляхом надсилання судових повісток як
за місцем реєстрації представника,
зазначеним у довіреності на
представництво інтересів (т.2, а.с. 52) -
АДРЕСА_2, так і за місцем роботи
представника АО «ЮФ «Василь Кісіль і
Партнери» - м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 17/52А (т.1, а.с. 19). Зі змісту
повідомлень кур'єрської служби
доставки вбачається, що судове
повістки були своєчасно вручені
адресатові, проте від підпису він
відмовився (т.2, а.с. 226, 227).

Згідно ч. 5 та ч.8 ст. 76 ЦПК України
вручення судової повістки
представникові особи, яка бере участь у
справі, вважається врученням повістки
і цій особі.

У разі відмови адресата одержати
судову повістку особа, яка її
доставляє, робить відповідну помітку
на повістці і повертає її до суду.
Особа, яка відмовилася одержати судову
повістку, вважається повідомленою.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України
особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані добросовісно здійснювати
свої процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд
розглядає справи протягом розумного
строку, але не більше двох місяців з дня
відкриття провадження у справі.

Неприбуття у судове засідання належним
чином повідомленого представника
ОСОБА_10, його неодноразова відмова від
одержання судових повісток (т.1, а.с. 146,
156, т.2, а.с. 216, 217) розцінюється судом як
зловживання процесуальними правами із
наміром затягування розгляду справи.

При цьому суд зазначає, що
необґрунтоване затягування розгляду
справи суперечить вимогам ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.

З урахуванням викладеного, приймаючи
до уваги неодноразове неприбуття у
судове засідання належним чином
повідомленого представника
відповідача, та з урахуванням
відсутності у суду доказів поважності
неприбуття у судове засідання
представника ОСОБА_10, суд вважає за
можливе розглянути справу за його
відсутності за наявними у ній
матеріалами.

Представник третьої особи - Київської
районної адміністрації Одеської
міської ради в особі органу опіки та
піклування у судове засідання не
з'явився, надіслав суду заяву, в якій
підтримав висновок Київської районної
адміністрації Одеської міської ради
від 28.01.2013 року № 35/01-11 та просив
розглянути справу за його відсутності
(т.2, а.с. 218).

Вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_4,
її представника, дослідивши та
проаналізувавши матеріали справи, суд
дійшов висновку про необхідність
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено у судовому засіданні
ОСОБА_4 та відповідач громадянин Данії
ОСОБА_10 23.12.2010 року зареєстрували шлюб у
Данії (т.1, а.с. 6-7), який було розірвано
заочним рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 07.11.2012 року (т.1, а.с. 9-10).

Від даного шлюбу в Україні ІНФОРМАЦІЯ_1
народилася ОСОБА_5, яка є громадянкою
України з народження (т.1, а.с. 11-12).

Судовим розглядом встановлено, що
ОСОБА_4 створила належні умови для
проживання, виховання та відпочинку
малолітньої дитини ОСОБА_5, яка мешкає
та зареєстрована разом із нею в
АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 добре характеризується за
місцем проживання та роботи (т.1, а.с.
183-185, має дві вищі освіти (т.1, а.с. 187-188).
Наявні у матеріалах справи документи
свідчать про те, що позивачка є
бездоганною матір'ю та належним чином
піклується про свою дитину.

Під час проживання ОСОБА_4 в будинку
відповідача у Данії ОСОБА_10 в період
вагітності та після пологів
застосовував до неї силу силу, бив
дружину (т.1, а.с. 126-128, 166-167).

Згідно висновку від 28.01.2013 року № 35/01-11
Київська районна адміністрація
Одеської міської ради вважає за
доцільне визначити місце проживання
малолітньої ОСОБА_5 разом із матір'ю
ОСОБА_4 (т.1, а.с. 159-160).

Судом також встановлено, що вироком
суду м. Хольбєк (Данія) від 27.12.2012 року
спільні батьківські права щодо
малолітньої ОСОБА_5 скасовуються та
надаються виключно ОСОБА_10 (т.1, 81-96),
однак ухвалою Київського районного
суду м. Одеси від 15.04.2013 року, залишеною
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 28.08.2013 року та
ухвалою Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14.11.2013 року Головному
управлінню юстиції в Одеській області
відмовлено у задоволенні клопотання
про визнання та надання дозволу на
примусове виконання вищевказаного
вироку суду м. Хольбєк (Данія) (т.2, а.с.
232-236).

Відповідно до ст.5 СК України держава
охороняє сім'ю, дитинство, материнство,
батьківство, створює умови для
зміцнення сім'ї. Ніхто не може
зазнавати втручання в сімейне життя,
крім випадків встановлених
Конституцією України.

Згідно ст.9 Конвенції Організації
Об'єднаних Націй з прав дитини держава
повинна забезпечувати, щоб дитина не
розлучалась з батьками проти її
бажанню.

Відповідно до принципу 6 Декларації
прав дитини, проголошеної Генеральною
Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй
20 листопада 1959 року - дитина для повного
і гармонійного розвитку її особи
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, якщо це можливо, зростати під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і, в усякому разі, в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітню дитину не
слід, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, розлучати зі
своєю матір'ю.

Відповідачем в порушення вимог
ст. 61 ЦПК України не надано суду жодного
доказу на підтвердження існування
виняткових обставин, які б дозволили
суду відібрати малолітню дитину у
матері та передати її батькові на
виховання та постійне проживання.

Відповідно до положень ст. 161 СК України
якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

В матеріалах справи містяться докази,
які свідчать про аморальну поведінку
ОСОБА_10 (т.2, а.с. 270-279), що виключає
можливість визначення місця
проживання малолітньої ОСОБА_5 разом із
батьком відповідно до положень
вищевказаної ст. 161 СК України.

При викладених обставинах, позовні
вимоги ОСОБА_4 є обґрунтованими та
задовольняються судом.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог. Оскільки
позивачкою не заявлені вимоги про
відшкодування судових витрат, у суду
відсутні підстави для покладання цих
витрат на відповідача.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 - задовольнити.

Визначити місце проживання
малолітньої дитини - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матір'ю - ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду Одеської
області через суд першої інстанції
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення вступної та
резолютивної частини рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутніми у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Петренко В. С.