Справа № 352/380/13-ц
Провадження № 22-ц/779/98/2014
Головуючий у 1 інстанції Струтинський
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського
В.М., Проскурніцького П.І.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, за
апеляційною скаргою представника ПАТ
«ПриватБанк» на рішення Тисменицького
районного суду від 22 травня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

14.02.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до суду із зазначеним
позовом посилаючись на те, що
відповідно до укладеного договору від
20.06.2006 року ОСОБА_2 отримав кредит у
розмірі 4 000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Згідно умов укладеного
договору, останній складається із
заяви позичальника, умов надання
банківських послуг та правил
користування платіжною карткою.
Відповідач був ознайомлений і згоден з
умовами надання кредиту, що
підтверджується його підписом в заяві.
У зв'язку з порушенням зобов'язань
станом на 31.12.2012 року заборгованість
становила 26 285 грн. 95 коп.

Позивач просив задовольнити позов і
стягнути заборгованість за кредитним
договором та судові витрати.

Рішенням Тисменицького районного суду
від 22 травня 2013 року в задоволенні
позову Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості відмовлено за
пропуском строку позовної давності.

На дане рішення представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» подав апеляційну скаргу,
в якій посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи, та на
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Зазначає, що укладаючи кредитний
договір відповідач особистим підписом
в заяві погодився з умовами та
правилами користування платіжною
карткою. Відповідно до п. 9.12 Умов та
правил надання банківських послуг
договір діє протягом 12-ти місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін. Оскільки відповідач не надав
письмової заяви про закриття
картрахунку, як передбачено Умовами, то
строк дії карти відповідача було
продовжено на такий же строк.
Враховуючи те, що строк дії договору
було продовжено у відповідності до
п.9.12, то і строк позовної давності на
думку апелянта не є пропущеним. Крім
того, на даний час правовідносини між
банком та відповідачем не припинились
оскільки ОСОБА_2 продовжує
користуватись отриманими кредитним
коштами, і свої зобов'язання щодо
повного погашення кредиту не виконав, а
тому і підстави для застосування
строків позовної давності відсутні.

З цих підстав рішення суду першої
інстанції, апелянт просив скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

В судове засідання сторони, будучи
належно повідомленими про розгляд
справи, не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши письмові матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що між сторонами 20.06.2006
року ОСОБА_2 було укладено кредитний
договір на суму 4 000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку, а відповідач
зобов'язувався повернути кредит та
сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в розмірі 36% річних
на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

З представленого представником
позивача у судовому засіданні 24.12.2013
року розрахунку вбачається, що 18.04.2009
року суму кредитного ліміту ОСОБА_2
збільшено до 7 540 грн.

Однак відповідач неналежно виконував
свої зобов'язання щодо умов договору,
внаслідок чого станом на 31.12.2012 року
року виникла заборгованість за
кредитом в сумі 26285,95 грн., з яких
заборгованість за кредитом - 7 539,97 грн.,
заборгованість за процентами за
користування кредитом - 17 018,08 грн.,
штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф
(процентна складова) - 1 227,90 грн.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог чинного законодавства. Згідно зі
ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлено строк його
виконання, воно підлягає виконанню у
цей строк.

Як вбачається із матеріалів справи,
позичальник ОСОБА_2. 20.06.2006 року подав
заяву на отримання кредиту у сумі 4 000
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку. У
заяві на отримання кредиту термін дії
картки не визначено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того що
позивачем пропущено строк позовної
давності. Про те з такими висновками
суду першої інстанції погодитись
неможливо, оскільки відповідно до ч.ч.1,4
ст 631 ЦК України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснювати свої права і виконувати
свої обовязки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Згідно з ч.5, ст 261 ЦК України за
зобовязаннями визначеними строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до п. 9.12 Умов і правил
надання банківських послуг, які є
невідємною частиною договору, договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна із сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
пролонгується на такий же термін.

Пунктом 6.4 Умов передбачено, що у
випадку незгоди зі змінами правил
та/або тарифів банку, позичальник
зобовязаний надати банку письмову
заяву про розірвання цього договору і
здійснити погашення заборгованості
перед банком ( у випадку, якщо вона є), в
тому числі заборгованіст, яка виникла
протягом 30 днів з моменту повернення
карт, виданих держателю і його
довіреним особам. При незгоді зі
списанням коштів по карт рахунку
письмово проінформувати банк про це
протягом 35 днів з моменту списання.

Таке свідчить про те, що сторони,
укладаючи зазначений договір, досягли
згоди, що по закінченню строку його дії
відповідна картка продовжується
банком на новий строк, якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії)
не поступило письмової заяви держателя
про закриття картрахунку, а відтак
продовжується строк дії кредитного
договору, тобто, момент досягнення
домовленості вважається таким, що
настав.

Таким чином, на підставі умов
кредитного договору, строк дії картки
та строк дії кредитного договору
поновлюється кожного разу зі спливом
дії карти.

Із матеріалів справи вбачається, що з
моменту укладення кредитного договору,
20 червня 2006 року, ніхто зі сторін до
цього часу не заявив про намір його
припинити. У свою чергу, відповідач не
надав банку письмової заяви про
закриття картрахунку.

За таких обставин строк дії картки, у
тому числі і строк дії кредитного
договору, пролонгувався з кожним роком
і діяв на час звернення до суду.

Більше того, з даних по руху коштів по
рахунку відповідача вбачається, що
26.03.2011 року ним на погашення кредиту
сплачено 270 грн., тобто вчинено дії, які
свідчать про визнання боргу.

Однак зазначена обставина залишилася
поза увагою суду першої інстанції, і як
наслідок ним невірно застосовано норми
матеріального права та безпідставно
відмовлено у задоволенні позову за
спливом строків позовної давності.

Позивачем доведено факт неналежного
виконання відповідачем зобовязання за
кредитним договором та надано
відповідний розрахунок
заборгованості, правильність якого в
процесі судового розгляду
відповідачем не оспорювалася.

Загальна сума заборгованості за
кредитним договором складає 26 285
гривень 95 копійок.

З відповідача на користь позивача слід
також стягнути і судові витрати
підтверджені документально.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та в межах поданої апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з порушенням вимог
матеріального права і воно підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

На підставі викладеного та ст.ст. 526, 527,
530, 261, 631 ЦК України, керуючись ст.ст.307,
309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»
задовольнити.

Рішення Тисменицького районного
суду від 22 травня 2013 року скасувати і
ухвалити нове рішення яким позов ПАТ
КБ «Приватбанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» 26 285
гривень 95 копійок заборгованості за
кредитним договором та 394 гривні 30
копійок судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
О.Є. Меленко

Судді:
В.М. Васильковський

П.І. Проскурніцький