Головуючий суду 1 інстанції - Бабенко
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 2-3177/12
Провадження № 22ц/782/594/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області
у складі:

головуючого - Фарятьєва
С.О.,

суддів - Украінцевої Л.Д.,
Галан Н.М.

при секретарі - Вербицькому
І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Свердловського міського
суду Луганської області від 13 вересня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Свердловську
Луганської області, Державного
підприємства «Свердловантрацит» про
перерахунок щомісячних страхових
виплат у зв'язку з професійним
захворюванням та зобов`язання
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Свердловську
Луганської області сплачувати
перераховані щомісячні страхові
виплати,-

Встановила:

В жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з зазначеним позовом до
Відділення виконовчої дирекції Фонду
ССНВ України в м.Свердловську
Луганської області та Державного
підприємства «Свердловантрацит», який
в подальшому уточнив та в якому
вказував, що раніше він близько 20 років
пропрацював на підприємствах
вугільної промисловості у шкідливих
умовах праці за професіями, які були
пов`язані з підземними роботами, в
зв`язку з чим отримав професійне
захворювання - пнєвмоконіоз, що було
встановлено висновком ЛТЕК від 19.07.1995
року з частковою втратою
працездатності у розмірі 25% з 07.07.1995
року.

Відповідно до Правил відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров`я, пов`язаним із
виконанням ним трудових обов`язків,
затверджених Кабінетом Міністрів
України №472 від 23.06.1993 року та наказу по
шахті ім. Свердлова від 19.07.1995 року, на
якій він працював, йому було призначено
виплату відшкодування шкоди у розмірі
6.257.086 крб., виходячи із заробітної плати
у 25.028.346 крб. за професією гірничного
працівника очисного вибою 3-го розряду.

Після набрання чинності Законом
України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності" від
23.09.1999 року №1005-XIV відшкодування шкоди
йому продовжувало здійснювати
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Свердловську
Луганської області.

Проте перерахунок розміру
відшкодування шкоди, завданої його
здоров`ю відбувався з порушенням вимог
законодавства.

Посилаючись на зазначені обставини
позивач просив суд зобов`язати
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Свердловську
Луганської області сплачувати йому
щомісячні страхові виплати у розмірі
1.461,22 грн., починаючи з 01.03.2012 року з
подальшим коригуванням щомісячних
страхових виплат відповідно до Закону
України від 23.09.1999 року №1005-XIV.

Рішенням Свердловського міського
суду Луганської області від 13 вересня
2013 року у задоволенні позову ОСОБА_2
було відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції позивач подав на
нього апеляційну скаргу, в якій просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його позов,
так як вважає, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права.

Заперечень на апеляційну скаргу
до матеріалів справи не надійшло.

Про місце, день та час слухання
справи в суді апеляційної інстанції
апелянт був повідомлений своєчасно та
належним чином, але до судового
засідання не з`явився і про причини
своєї неявки суд не повідомив.

Заслухавши доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія не знаходить підстав
для її задоволення.

Згідно до вимогами ч.1 ст.3 ЦПК
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

В силу ст. 10 ЦПК України, обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність та
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів. Крім того, згідно ст.60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

У відповідності із вимогами ст.213
ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що
судом першої інстанції під час
розгляду даної справи були створені
саме такі умови. Надані сторонами
докази були досліджені судом і оцінені
в їх сукупності і відповідно до вимог
ст.212 ЦПК України. Виходячи з наданих
сторонами доказів, суд правильно
дійшов висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог позивача.

Судом встановлено, що позивач
дійсно тривалий час пропрацював на
підземних роботах на шахті ім.
Свердлова п/о «Свердловантрацит» у
шкідливих умовах праці, з приводу чого
йому 7 липня 1995 року вперше було
встановлено 25% втрати професійної
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням - пнєвмоконіоз
безстроково.

Наказом по вищевказаному
підприємству №630 від 19.07.1995 року
позивачу було призначено щомісячні
виплати у відшкодування шкоди,
заподіяної його здоров`ю, розмір яких
було розраховано із його особового
заробітку по професії «ГРОЗ» з липня 1994
року по липень 1995 року, який становив
25.028.346 крб., тобто виходячи із його
заробітної плати за повні 12
календарних місяців роботи, що
передували стійкій втраті професійної
працездатності, 25% від такого його
заробітку становило 6.257.086 крб., з чим
він був згоден.

Такий розрахунок виплат
відшкодування шкоди, заподіяної
здоров`ю позивача, проводився на той
час і в подальшому на підставі
законодавства, яке було тоді чинним, а
саме Правил відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров`я, пов`язаним із виконанням ним
трудових обов`язків, затверджених
Кабінетом Міністрів України №472 від
23.06.1993 року.

Постановою Кабінету Міністрів
України №1100 від 3 жовтня 1997 року були
внесені зміни та доповнення до
вищевказаних Правил. Відповідно до
абз.6 п.28 цих Правил в редакції від 03.101997
року, перерахований або нарахований
розмір втраченого заробітку у
перерахунку на 100% втрати професійної
працездатності не може бути більшим
від середньомісячного заробітку
відповідного працівника (після
підвищення тарифних ставок) за умови
його роботи протягом повного
календарного місяця або у перерахунку
на повний календарний місяць роботи.

Відповідно до цієї постанови КМУ
підприємство, на якому працював
позивач, здійснило розрахунок
середньомісячної заробітної плати по
його професії, тобто «ГРОЗ».

У 2001 році особову справу позивача
про нарахування і виплату йому сум у
відшкодування шкоди здоров`ю було
передано підприємством до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Свердловську
Луганської області, яке відповідно до
вимог Інструкції Про порядок передачі
виконавчій дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України документів, що
підтверджують право застрахованого
або членів його сім`ї на страхову
виплату, затвердженою Постановою
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків від
20.04.2001 року №10 (надалі Інструкція),
прийняло вказані документи і
продовжило виплачувати йому страхові
виплати у відповідності до Закону
України від 23.09.1999 року №1005-XIV.

Відповідно до п.4 вищевказаної
Інструкції особова справа потерпілого
від нещасного випадку на виробництві
чи професійного захворювання повинна
містити необхідні для нарахування
страхових виплат документи, а пунктом 7
тієї ж Інструкції передбачено, що якщо
в особовій справі потерпілого відсутні
деякі документи, передбачені п.4, то
така справа відділенням виконавчої
дирекції Фонду від страхувальника не
приймається до повного її
укомплектування.

Тому, оскільки як зазначалось вище,
особову справу позивача відділенням
виконавчої дирекції Фонду у
м.Свердловську прийнято було, то вона
містила в собі всі необхідні для
нарахування йому страхових виплат
документи.

Крім того, ані вищезазначеною
Інструкцією ані Законом України від
23.09.1999 року №1005-XIV не передбачено
обов`язок Фонду соціального
страхування перевіряти правильність
розрахунку відсотка втрати
професійної працездатності або
розміру втраченого заробітку особі,
яка потерпіла на виробництві до 01.04.2001
року. Нормами цих нормативних актів
передбачено продовження раніше
призначених регресних виплат лише на
підставі наданих документів, перелік
яких визначено у п.4 Інструкції. У
випадку невірного розрахунку та
подальшого призначення регресних
виплат потерпілому до 01.04.2001 року,
вимоги щодо стягнення утвореної
заборгованості може бути пред`явлено
лише до підприємства, на якому
потерпілий отримав професійне
захворювання.

Проте позивач з такими позовними
вимогами до підприємства, на якому він
працював, тобто до шахти ім. Свердлова
не звертався.

У відповідності із п.1 ст.34 Закону
України від 23.09.1999 року №1005-XIV, який
набрав чинності з 01.04.2001 року, сума
щомісячної страхової виплати
встановлюється відповідно до ступеня
втрати професійної працездатності та
середньомісячного заробітку, що мав
потерпілий до ушкодження здоров`я. А
відповідно до ст.21 того ж Закону у разі
настання страхового випадку Фонд
соціального страхування зобов'язаний у
встановленому порядку сплачувати
потерпілому щомісяця грошову суму в
разі часткової чи повної втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого.

Відділенням Фонду на підставі
довідки про розмір втраченого
заробітку наданої шахтою, на якій
працював позивач, та довідки
Луганської профпатологічної МСЕК про
результати встановлення ступеню
втрати професійної працездатності від
20.07.1995 року, позивачу було продовжено
страхові виплати. Станом на 01.04.2001 року
страхові виплати позивача по вказаній
шахті становили 136,06 грн. за 25% втрати
професійної працездатності у зв`язку
із професійним захворюванням.

Згідно ст.29 Закону України від
23.09.1999 року №1005-XIV перерахування сум
щомісячних страхових виплат
провадиться у разі: зміни ступеня
втрати професійної працездатності;
зміни складу сім`ї потерпілого;
підвищення розміру мінімальної
заробітної плати у порядку,
визначеному законодавством; зростання
у попередньому календарному році
середньої заробітної плати у галузях
національної економіки за даними
центрального органу виконавчої влади з
питань статистики. Таке перерахування
провадиться з 1 березня наступного
року. Пункт 3.8. Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат №24 від 24.07.2007 року,
затвердженого правлінням Фонду ССНВ
України та зареєстрованого у
Міністерстві юстиції України 22.06.2007
року №715/13982 передбачає, що
перерахування щомісячної страхової
виплати проводиться виходячи з
відкоригованої заробітної плати на
коефіцієнт підвищення страхових
виплат, затверджений правлінням Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків. Враховуючи, щорічне
перерахування страхових виплат
позивача, розмір його страхової
виплати станом на 27.09.2012 року становить
953,91 грн.

Твердження позивача про те, що
посилання суду на пропуск ним
трирічного строку на звернення з
вимогами до суду є безпідставним,
оскільки до суду він звернувся у жовтні
2012 року і просив провести йому
перерахунок щомісячних страхових
виплат з 01.03.2012 року, тобто за період не
більше 8 місяців, судова колегія до
уваги не приймає, так як з розрахунку на
а.с. 56 наданого його представником
вбачається, що в ньому він просив
перерахувати розмір відшкодування
шкоди починаючи з 01 вересня 1995 року.

За таких обставин суд першої
інстанції, з урахуванням
вищевикладеного дійшов правильного
висновку про відмову позивачу у
задоволенні його позовних вимог.

З вказаними висновками суду першої
інстанції вважає за необхідне
погодитись і судова колегія
апеляційного суду, оскільки зроблені
вони на підставі встановлених ним у
судовому засіданнні обставинах справи,
всебічно, повно та об'єктивно
досліджених доказах, наданих
сторонами, та на підставі правильного
застосування норм матеріального і
процесуального права.

В силу ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам
ст.ст. 213, 214 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги
позивача містять ті ж твердження, що і в
позовній заяві, які були предметом
дослідження суду першої інстанції, а
тому не дають суду апеляційної
інстанції підстав для висновку про
порушення судом вимог закону, що
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Підстав для скасування рішення
суду судова колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307,
ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Свердловського
міського суду Луганської області від 13
вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно, але
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після її
проголошення.

Головуючий:

Судді: