пр.№ 2/464/143/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

23.01.2014року

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого Мички Б.Р.

при секретарі Дулюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «УНІКА» до ОСОБА_2 про
стягнення виплаченого страхового
відшкодування в порядку регресу, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом,
в якому просить стягнути з відповідача
страхове відшкодування в порядку
регресу в розмірі 3506,72грн. та понесений
при подачі позову до суду судовий збір.
В обгрунтування позовних вимог
покликається на те, що 15 серпня 2013 року
о 23.10год. по вулиці Стрийській в
с.Сокільники Львівської області мала
місце дорожньо-транспортна пригода за
участю транспортного засобу марки «Skoda
Octavia», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_3 та транспортного засобу марки
«Daewoo Sens», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням
відповідача ОСОБА_2, причиною якої було
порушення ПДР України останнім.
Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди транспортний засіб марки «Skoda
Octavia», д.н.з. НОМЕР_1, власником якого є
ОСОБА_4, отримав технічні пошкодження.
Оскільки на момент
дорожньо-транспортної пригоди
цивільно-правова відповідальність
відповідача ОСОБА_2 була застрахована
ПрАТ «СК «УНІКА» за полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АС/2990607 від 22 травня 2013 року, -
ПрАТ «СК «УНІКА» на підставі заяви
потерпілого від 19 серпня 2013 року,
відповідно до страхового акту №00123357
від 30.09.2013р., виплатило ОСОБА_4 страхове
відшкодування в розмірі 3506,72грн.
Всупереч вимогам п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» відповідач не
повідомив ПрАТ «СК «УНІКА» не пізніше
трьох днів про дорожньо-транспортну
пригоду, яка мала місце 15 серпня 2013
року. А тому, вважає, що до ПрАТ «СК
«УНІКА» перейшло право вимагати від
відповідача, в порядку регресу, суму
виплаченого потерпілій особі
страхового відшкодування, що становить
3506,72грн.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, надіслав суду
письмову заяву в якій просить
розглядати справу у його відсутності,
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі та не заперечує щодо заочного
розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоча був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, причини неявки суду не
повідомив. Тому згідно ст.224 ЦПК
України, суд вважає можливим
розглядати справу у його відсутності
за наявних у справі достатніх доказів.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши дійсні обставини справи та
перевіривши їх даказами, суд приходить
до висновку, що в задоволенні позову
слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно ст.1188 ЦК України, шкода
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах: шкода завдана
одній особі з вини іншої,
відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.1187 ЦК України, шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об`єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 15 серпня 2013 року о 23.10год. на
автостоянці «Кінгкрос Леополіс», що по
вулиці Стрийській, 30 у с.Сокільники
Пустомитівського району Львівської
області, керуючи за дорученням
автомобілем марки «Daewoo Sens», д.н.з.
НОМЕР_2, не виконав вимогу дорожнього
знаку 2.2 додатку 1 «Проїзд без зупинки
заборонений» Правил дорожнього руху
України і не пропустив транспортний
засіб, який рухався по головній дорозі
праворуч, чим порушив вимоги п.2.2
додатку 1 Правил дорожнього руху
України, внаслідок чого здійснив
зіткнення з автомобілем марки «Skoda
Octavia», д.н.з. НОМЕР_1, завдавши
транспортним засобам технічних
пошкоджень. Зазначене підтверджується
постановою Сихівського районного суду
м.Львова від 12 вересня 2013 року, якою
відповідача визнано винним у вчиненні
правопорушення передбаченого ст.124
КУпАП та накладено відповідне
адміністративне стягнення. Постанова
не оскаржувалась і вступила в законну
силу.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної
пригоди була застрахована позивачем
Приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «УНІКА» за полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АС/2990607 від 22 травня 2013 року,
строком дії з 27.05.2013р. до 26.05.2014р., в якому
визначений ліміт відповідальності за
шкоду, заподіяну майну у сумі 50000грн. та
з франшизою 0 (нуль) гривень.

Відповідно до ст. 22 Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому Законом
порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна в результаті ДТП життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно висновку №307/09-13 експертного
автотоварознавчого дослідження від 20
вересня 2013 року вартість матеріального
збитку, з технічної точки зору,
завданого власнику автомобіля «Skoda Octavia
A5», реєстраційний номер НОМЕР_1, без
врахування податку на додану вартість,
становить 3506,72грн.

30 вересня 2013 року позивачем Приватним
акціонерним товариством «Страхова
компанія «УНІКА» складено страховий
акт №00123357, згідно якого даний випадок
за умовами договору страхування
№АС/2990607 від 22 травня 2013 року визнано
страховим випадком, здійснено
розрахунок страхового відшкодування
та згідно платіжного доручення №034489
від 02 жовтня 2013 року перераховано
3506,72грн. в рахунок страхового
відшкодування ОСОБА_4.

При цьому обґрунтовуючи позовні вимоги
щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2
виплаченого ОСОБА_4 страхового
відшкодування в порядку регресу,
позивач ПрАТ «Страхова компанія
«УНІКА» покликається напідпункт «ґ»
п.п.38.1.1 пункту 38.1. ст.38 Закону України
„Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", текст якого у позовній заяві
було викладено у такому вигляді:
страховик після виплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов до страхувальника або
водія забезпеченого транспортного
засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, якщо він
не повідомив страховика у строки і за
умов, визначених у п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33
цього Закону.

При цьому, згідно з підпунктом 33.1.4
пункту 33.1 статті 33 вищевказаного
Закону у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

Із викладеного позивач робить висновок
про те, що у зв'язку із тим, що
відповідач, як особа, яка винна у
настанні дорожньо-транспортної
пригоди, не повідомив його у триденний
строк про настання страхового випадку,
то у даному випадку у ПрАТ «Страхова
компанія «Уніка» виникло право
регресної вимоги до відповідача про
стягнення відшкодованої ОСОБА_4
матеріальної шкоди у розмірі 3506,72грн.

Однак, такі вимоги ПрАТ «Страхова
компанія «Уніка» є надуманими,
безпідставними та необґрунтованими,
виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту «ґ» п.п.38.1.1
пункту 38.1 Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" після виплати страхового
відшкодування страховик має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у п.п.33.1.2 п.33.1 ст.33 цього
Закону, а не у п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 цього
Закону, як це зазначено позивачем у
тексті позовної заяви.

Згідно ж з підпунктом 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний вжити
заходів з метою запобігання чи
зменшення подальшої шкоди.

З наведеного вбачається, що позивач у
тексті позовної заяви не правильно
виклав зміст підпункту «ґ» п.п.38.1.1
пункту 38.1. статті 38 Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", який із посиланням на п.п.33.1.2
не передбачає набуття страховиком
права регресної вимоги до
страхувальника за вказаним договором,
або до водія, винного у настанні ДТП, у
разі несвоєчасного повідомлення ними
про факт настання страхового випадку.

За змістом норм Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" можна зробити висновок, що
коли настає страховий випадок,
страховик зобов'язаний виплатити
страхове відшкодування, а інші умови
договору є підставою для відмови лише в
тому разі, якщо таке порушення положень
договору страхувальником перешкодило
страховику переконатися, що ця подія є
страховим випадком, і має оцінюватись
окремо у кожному випадку.

При цьому, як вбачається матеріалів
справи, вже 19 серпня 2013 року, враховуючи
те, що дорожньо-транспортна пригода
мала місце 15 серпня 2013 року о 23.10год., а 17
та 18 серпня 2013 року припадали на суботу
та неділю, потерпіла ОСОБА_4 звернулася
до страховика ОСОБА_2 - ПрАТ «Страхова
компанія «Уніка» із письмовою заявою
про виплату матеріального збитку. А
відтак, позивачу ПрАТ «Страхова
компанія «Уніка» вже 19 серпня 2013 року
було достовірно відомо про факт
дорожньо-транспортної пригоди за
участю забезпеченого транспортного
засобу.

Крім того, несвоєчасне надання
страховику письмового повідомлення
про дорожньо-транспортну пригоду саме
по собі не може бути підставою для
подання страховиком після виплати
страхового відшкодування регресного
позову про стягнення з страхувальника
страхового відшкодування.

Таке право, виникає лише в тому випадку,
коли ненадання страховику письмового
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду позбавляє страховика
можливості дізнатися, чи є ця подія
страховим випадком, тобто якщо буде
доведено, що відсутність у страховика
відомостей про це могло вплинути на
його обов'язок виплатити страхове
відшкодування.

Слід також враховувати, що закон
пов'язує обов'язок страховика
здійснити відшкодування саме зі
страховим випадком, а не з наданням
страхувальником страховику певних
документів.

Таким чином, позов ПрАТ «Страхова
компанія «Уніка» поданий із посиланням
на норму матеріального права, яка не
підлягає застосуванню до
правовідносин, що виникли між
сторонами.

А відтак, оцінюючи докази у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні та
в задоволенні позову слід відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

На підставі ст.ст.1187, 1188 ЦК України,
ст.ст.22, 33, 38 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", та керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 15,
57-61, 88, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволені позову Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «УНІКА» до ОСОБА_2 про
стягнення виплаченого страхового
відшкодування в порядку регресу -
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яка може бути
подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особою, у
відсутності якої таке було
постановлено, - протягом того ж строку з
дня отримання його копії.

Головуючий

Оригінал. Виготовлено в одному
екземплярі.