Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/11881/13-ц

22 січня 2014 року Павлоградський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді
Перекопського М. М.,

при секретарі судового засідання
Шелеповій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщені суду
цивільну справу

за позовом Публічного
акціонерного товариства "Дельта Банк"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що між позивачем та
відповідачем був укладений кредитний
договір, відповідно до якого
відповідачу було відкрито картковий
рахунок та надано платіжну картку з
кредитним лімітом, встановленим
банком. Відповідач повинен був
щомісяця здійснювати погашення
частини суми заборгованості за
кредитною лінією, яка виникла за
попередній місяць, сплачувати суму
процентів, нарахованих за користування
кредитною лінією. Позичальник
зобов'язання за кредитним договором не
виконує, в зв'язку з чим, за ним виникла
заборгованість, яка складається з
заборгованості за кредитом та пені. У
зв'язку з зазначеним, позивач просить
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором у розмірі 18665,25
грн. та судові витрати, понесені ним при
зверненні до суду.

У судове засідання представник
позивача не з'явився, згідно позовної
заяви, позовні вимоги підтримує та
просить суд про розгляд справи за його
відсутності, проти заочного розгляду
справи не заперечує.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнала. В
обґрунтування своїх доводів зазначила,
що вона дійсно укладала кредитний
договір та отримувала кредитну картку.
Проте кредитними коштами фактично вона
не користувалась, оскільки карткою
користувалась інша особа.

Вислухавши пояснення відповідача,
з'ясувавши обставини справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень, та дослідивши
письмові докази по справі в
підтвердження вказаних обставин, суд
приходить до висновку, що вимоги
позивача підлягають задоволенню
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26 березня 2008 року
між позивачем та відповідачем був
укладений договір №001-03182-260308 про
відкриття карткового рахунку та
обслуговування платіжної картки. За
умовами вказаного договору банк
відкрив на ім'я відповідача картковий
рахунок з використанням платіжної
картки НОМЕР_1, та надав кредит шляхом
відкриття відновлюваної кредитної
лінії у сумі 30000 грн., моментом надання
кредиту є день здійснення операції за
допомогою картки. Відповідач взяв на
себе зобов'язання щомісяця
здійснювати погашення заборгованості
у вигляді обов'язкового мінімального
платежу, до складу якого входить
частка погашення заборгованості,
овердрафт та прострочена
заборгованість попередніх періодів
/а.с. 5-6/ .

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав, надавши позичальнику платіжну
картку з відритою кредитною лінією.
Вказані обставини визнані сторонами і
відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК не підлягають
доказуванню.

В порушення умов кредитного договору,
відповідач свої зобов'язання належним
чином не виконує, допустив
прострочення повернення кредиту,
внаслідок чого станом на 20 вересня 2013
року за нею утворилась заборгованість
за кредитним договором у сумі 18665,25 грн.,
яка складається з наступного: 4527,35. -
тіло кредиту, 5286,54 грн. - заборгованість
за відсотками, 8851,36 грн. -
заборгованість за комісіями /а.с.7,8 /.

Суд не приймає доводи відповідача про
відсутність у неї обов'язку зі сплати
заборгованості з тієї підстави, що вона
передала кредитну картку третій особі
з огляду на наступне.

Згідно зі ст. ст. 11, 58 - 60 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Як пояснила у судовому засіданні
відповідач, вона не зверталася до
правоохоронних органів з приводу
викрадення кредитної картки, а також з
позовом до суду до особи, якій вона
передала кредитну картку.

Відповідачем належними та допустимими
доказами не підтверджено факт
відсутності у неї обов'язку з погашення
заборгованості за кредитним договором,
який вона укладала з позивачем.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як передбачено ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Отже,
позичальник зобов'язаний виконувати
кредитний договір у відповідності до
його умов та вимог закону.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Таким чином, зважаючи на вищенаведене,
та за урахуванням того, що на виконання
ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, суд вбачає підстави для
задоволення позову та присудження до
стягнення заборгованості за кредитним
договором на користь позивача з
відповідача у зазначеному вище
розмірі.

Вирішуючи при ухваленні рішення
питання про розподіл судових витрат
між сторонами, суд бере до уваги, що при
зверненні до суду позивачем сплачено
судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп., тому
відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
судовий збір підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.10,11,57,60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк" заборгованість за
кредитним договором №001-03182-260308 від 26
березня 2008 року, яка утворилась станом
на 20 вересня 2013 року у сумі 18665
(вісімнадцять тисяч шістсот шістдесят
п'ять) грн. 25 коп., яка складається з
наступного: 4527,35 грн. - тіло кредиту, 5286,54
грн. - заборгованість за відсотками,
8851,36 грн. - заборгованість за комісіями.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк" судові витрати у сумі 229
(двісті двадцять дев'ять) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана апеляційному суду
Дніпропетровської області через
Павлоградський міськрайонний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: М. М. Перекопський