Справа № 301/98/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"10" лютого 2014 р.
м. Іршава

Іршавський районний суд
Закарпатської області в особі
головуючої судді Сойми М.М., при
секретарі Шерегій Н.В., з участю
представника відповідача - ОСОБА_1 -
адвоката ОСОБА_2, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Іршава цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою про відшкодування шкоди в
розмірі 51 018,68 грн. (П»ятдесят одну
тисячу вісімнадцять гривень 68 копійок),
заподіяної ОСОБА_4 внаслідок скоєння
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК
України, за рахунок власника
автомобіля «ВАЗ-21053», державний
номерний знак НОМЕР_1, відповідача
ОСОБА_1.

Свої позовні вимоги позивач мотивує
тим, що ОСОБА_4 вироком Іршавського
районного суду Закарпатської області
визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та
стягнуто 129 339,00 грн. шкоди на користь
ОСОБА_5 та 51 018, 68 грн. шкоди на користь
позивача ОСОБА_3, за те, що він, керуючи
автомобілем марки "ВАЗ-21053», державний
номерний знак НОМЕР_1, порушив правила
дорожнього руху та допустив наїзд на
пішохода ОСОБА_6, яка від отриманих
тяжких тілесних ушкоджень померла на
місці пригоди. Власником автомобіля
«ВАЗ-21053», державний номерний знак
НОМЕР_1, відповідно до свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_2, виданого 23 жовтня 2008 року
Іршавським ВРЕР УДАІ РВ УМВС України в
Закарпатській області є відповідач
ОСОБА_1. Свідки ДТП вказують, що ОСОБА_4
не надав на момент вчинення ДТП ніяких
документів, які б свідчили про підставу
володіння автомобілем, на якому він
скоїв ДТП. Як на підставу позовних
вимог посилається на ч. 2 ст. 1187 ЦК
України та ч. 4 ст. 1187 ЦК України та
вважає, що винуватець ДТП ОСОБА_4
володів автомобілем «ВАЗ-21053» без
передбаченої законом підстави, тобто
неправомірно володів транспортним
засобом, а відповідач ОСОБА_1 проявив
недбалість у розпорядженні цим
транспортним засобом, в зв»язку з чим
вважає, що шкода, завдана внаслідок ДТП
має бути відшкодована відповідачем та
винуватцем ДТП ОСОБА_4 спільно у частці,
визначеній рішенням суду.

Представник відповідача - адвокат
ОСОБА_2 подала заперечення на позовну
заяву, в якому зазначила, що вироком
суду обов»язок відшкодування шкоди
позивачу вже вирішено. Позивачем не
доведено, що ОСОБА_4 не відшкодовує
шкоду. ОСОБА_4 скоїв ДТП, маючи належну
довіреність від 19 серпня 2010 року на
керування автомобілем від ОСОБА_7, який
на підставі довіреності від 03 квітня 2010
року уповноважений був передати
керування транспортним засобом іншій
особі. У вироку суду також зазначено, що
ОСОБА_4 керував автомобілем на підставі
доручення і у діях ОСОБА_1 немає жодних
ознак недбалості у розпорядженні
транспортним засобом, які б призвели до
скоєння ОСОБА_4 ДТП, а тому просить у
позові відмовити.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не
з»явився, позаяк надіслав суду
письмове клопотання про розгляд справи
у його відсутності на підставі наявних
у матеріалах справи письмових доказах.

Представник відповідача ОСОБА_1 -
адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні
вимоги позову не визнала та,
посилаючись на доводи, викладені у
запереченні, просить у позові
відмовити.

Заслухавши представника відповідача -
адвоката ОСОБА_2, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що в позові ОСОБА_3
слід відмовити, виходячи з наступних
підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 57-61 ЦПК
України, ст.ст. 12-14 ЦК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін, особа здійснює
свої цивільні та процесуальні права, в
т.ч., розпоряджається своїми правами
щодо предмета спору, на власний розсуд,
виконує цивільні обов'язки у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства і повинна
діяти добросовісно, розумно,
передбачаючи наслідки, не завдаючи
шкоди іншій особі, зловживання правом
не допускається; особа зобов'язана
належно довести обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, обов'язок доказування
пред'явлених вимог лежить на
позивачеві і таке не може ґрунтуватися
на припущеннях.

За змістом ст. 61 ч.1,4 ЦПК України
"Обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою".

В судовому засіданні встановлено, що
вироком Іршавського районного суду
Закарпатської області від 04 березня 2011
року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК
України, задоволено цивільні позови
потерпілих та стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_5 завдану шкоду в сумі 129
339,00 гривень, на користь ОСОБА_3 стягнуто
51 018,68 гривень завданої шкоди. Вказаним
вироком ОСОБА_4 визнаний винним у тому,
що він 09 жовтня 2010 року приблизно о 20
годині, керуючи по дорученню
технічно-справним легковим
автомобілем марки «ВАЗ-21053», державний
номерний знак НОМЕР_1, рухався
автодорогою сполученням
«Завидово-Загаття-Іршава», не
забезпечив безпеку дорожнього руху та,
грубо порушуючи вимоги п.п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5,
1.10, 11.2, 12.1, 12.2 ПДР України, не впорався із
керуванням транспортного засобу та
допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6,
внаслідок чого остання отримали тяжкі
тілесні ушкодження, від яких померла на
місці пригоди.

Як стверджено копією свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_2, виданого 23 жовтня 2008 року
Іршавським ВРЕР УДАІ РВ УМВС України в
Закарпатській області, транспортний
засіб марки «ВАЗ-21053», державний
номерний знак НОМЕР_1, 1994 року випуску,
належить відповідачу ОСОБА_1.

У відповідності до змісту довіреності
на бланку: ВМР № 650585 від 03 квітня 2010
року, ОСОБА_1 як власник транспортного
засобу марки «ВАЗ-21053», державний
номерний знак НОМЕР_1, уповноважив
ОСОБА_7 або ОСОБА_8 в тому числі й
експлуатувати та відчужувати
транспортний засіб, а також право
передоручати повноваження третім
особам з правом використання
транспортного засобу за межами
України, терміном до 03 квітня 2020 року
(а.с. 28).

У свою чергу, згідно змісту довіреності
на бланку: ВРА № 488459 від 19 серпня 2010
року, ОСОБА_7, діючи від імені власника
транспортного засобу марки «ВАЗ-21053»,
державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_1,
уповноважив ОСОБА_4 та ОСОБА_9 в тому
числі й експлуатувати та відчужувати
транспортний засіб, терміном до 03
квітня 2020 року (а.с. 29).

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України "Шкода
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об»єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку".

Відповідно до ч.1 ст.395 ЦК України
речовим правом на чуже майно є право
володіння.

Як зазначено в п.1.6. ч. 1 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", який діяв станом на 09 жовтня
2010 року, терміни в ньому вживаються в
такому значенні: власники транспортних
засобів - юридичні та фізичні особи, які
відповідно до законів України є
власниками або законними володільцями
(користувачами) наземних транспортних
засобів на підставі права власності,
права господарського відання,
оперативного управління, на основі
договору оренди, довіреності або
правомірно експлуатують транспортний
засіб на інших законних підставах.

Під володільцем джерела підвищеної
небезпеки розуміється юридична особа
або громадянин, що здійснюють
експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки в силу права власності,
повного господарського відання,
оперативного управління або з інших
підстав (договору оренди, довіреності
тощо).

Крім того, у п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року надано приблизний перелік
володільців джерел підвищеної
небезпеки, до яких, зокрема, належать
власники джерел підвищеної небезпеки
(кооперативи, акціонерні товариства,
громадяни тощо); організації, що
володіють джерелами підвищеної
небезпеки на праві повного
господарського відання або на праві
оперативного управління (державні
підприємства та установи); організації
та громадяни, що володіють джерелами
підвищеної небезпеки на підставі
відповідних договорів (договору
оренди, підряду); громадяни, які мають
доручення на керування транспортним
засобом; організації, що володіють
джерелами підвищеної небезпеки на
підставі адміністративного акта про
передачу їх у тимчасове користування.

Юридична ознака володільця полягає в
тому, що володільцем визнається тільки
та особа, яка на відповідних правових
підставах володіє об'єктом, діяльність
з яким створює підвищену небезпеку.

Із цього слідує, що водій ОСОБА_4 на час
скоєння ним дорожньо- транспортної
пригоди був законним володільцем
(користувачем) наземного транспортного
засобу на підставі довіреності і
являвся власником ТЗ у розумінні вимог
Закону.

Якщо особа під час керування
транспортним засобом має посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2. Правил
дорожнього руху України).

Вирішуючи питання про стягнення з
шкоди з відповідача на підставі ч. 2 ст.
1187 ЦК України, суд виходить із того, що
винуватець дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_4 володів транспортним
засобом на законних підставах, тобто на
підставі довіреності, не перебував у
трудових відносинах з відповідачем,
доказів того, що відповідач ОСОБА_1 у
розумінні ч. 4 ст. 1187 ЦК України проявив
недбалість у розпорядженні вказаним
транспортним засобом позивачем суду не
надано, а тому, обов'язок по
відшкодуванню завданої ОСОБА_4 шкоди
покладається лише на нього, а не на
відповідача ОСОБА_1, і як слідує з
вироку Іршавського районного суду від
04 березня 2011 року така шкода із ОСОБА_4
вже присуджена до стягнення на користь
позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий
збір слід віднести за рахунок держави,
позаяк позивач звільнений від спалити
судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 213-215 ЦПК
України, ст. ст. 12, 14, 395, 1187 ЦК України,

Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди в розмірі 51 018,68
грн. (П»ятдесят одну тисячу
вісімнадцять гривень 68 копійок),
заподіяної ОСОБА_4 внаслідок скоєння
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК
України, за рахунок власника
автомобіля ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Іршавський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Головуюча суддя:
Сойма М.М.