АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Ромазан В.В. Провадження №
22-ц/789/109/14 Доповідач - Міщій
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2014 р. Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Шевчук Г. М., Бершадської Г. В.,

при секретарі - Ханенко Т.І.

з участю сторін - представника
апелянта - ОСОБА_1, представника ПАТ КБ
"ПриватБанк" - Гнатишака О. В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 06.12.2013 р. за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 р. ПАТ КБ "ПриватБанк"
звернувся в суд із вказаним позовом до
ОСОБА_3, посилаючись на те, що 05.12.2005 р.
між сторонами укладено кредитний
договір № б/н, згідно якого позивач
отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, строк дії
кредитного ліміту відповідає строку
дії картки.

Внаслідок неналежного виконання
ОСОБА_3 умов договору, станом на 31.07.2013 р.
утворилася заборгованість в розмірі
44180,34 грн., яку позивач просив стягнути з
відповідача.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 06 грудня 2013 р. позов ПАТ КБ
"ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 (прож. АДРЕСА_1,
ІПН:НОМЕР_2) в користь ПАТ КБ
"ПриватБанк" (49094, м. Дніпропетровськ,
вул. Набережна Перемоги, 50, , р/р 3111, МФО № 305299)
заборгованість за кредитним договором
№ б/н від 05.12.2005 р. в сумі 44180 (сорок
чотири тисячі сто вісімдесят) грн. 34
коп.

Стягнуто із ОСОБА_3 (прож. АДРЕСА_1,
ІПН:НОМЕР_2) в користь ПАТ КБ
"ПриватБанк" (49094, м. Дніпропетровськ,
вул. Набережна Перемоги, 50, , р/р 3111, МФО № 305299) 441
(чотириста сорок одну) грн. 80 коп.
судового збору, сплаченого при
зверненні із позовом в суд.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в
інтересах якого діє представник
ОСОБА_1, просить скасувати вказане
рішення суду та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на на невідповідність
висновків суду обставинам у справі,
порушення норм матеріального права.

Апелянт зазначив, що суд першої
інстанції при вирішенні справи
необґрунтовано не застосував наслідки
пропуску строку позовної давності
Банком, не звернувши уваги на те, що
умовами договору передбачені строки
виконання зобов'язання, тому початком
перебігу строку позовної давності є
день, коли боржник повинен сплатити
черговий платіж. Перше часткове
погашення кредитної заборгованості
позичальник мав здійснити у січні 2006 р.,
однак не здійснив. Саме тоді у позивача
виникло право на звернення до суду за
захистом свого порушеного права.
ОСОБА_3 також вказав, що у його заяві про
надання кредиту, яка була погоджена
банком, встановлено, що погашення
заборгованості здійснюється
щомісячно, строк дії кредитного ліміту
відповідає строку дії картки - тобто до
кінця грудня 2007 р.

Отже, по кожному щомісячному
платежу в рахунок погашення
заборгованості, який мав бути
проведений, але не проводився, у банка
виникало право на звернення до суду.
Однак, ПАТ КБ "ПриватБанк" подав позов
лише в серпні 2013 р., пропустивши
встановлений ст. 257 ЦК України
загальний строк позовної давності.

Крім того, апелянт зазначив, що в
заяві на видачу кредиту не вказано дату
відкриття рахунку, а також не долучено
"пам'ятку клієнта", тому суд
безпідставно задовольнив позов.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши доводи
апеляційної скарги за матеріалами
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3
підлягає до задоволення.

Задовольняючи позов ПАТ КБ
"ПриватБанк", суд першої інстанції
виходив з наявності у відповідача
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 44180,34 грн., з яких 6990,32 грн. -
заборгованість за кредитом, 34610 грн. -
заборгованість за процентами за
користування кредитом, штрафи
відповідно до Умов та правил надання
банківських послуг в розмірі 500 грн.
(фіксована частина) та 2080,02 грн.
(процентна складова).

При цьому суд першої інстанції
послався на те, що позивачем при
зверненні до суду не пропущена позовна
давність, на застосування якої
наполягав відповідач, оскільки Банк
звернувся до суду в межах строку дії
договору відповідно до п. 9.12 Умов та
правил надання банківських послуг.

Колегія суддів не
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки він
суперечить нормам матеріального права
та не відповідає обставинам справи.

Судом першої інстанції
встановлено, що 05 грудня 2005 р. між ПАТ КБ
"ПриватБанк" та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір, за яким відповідач
отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. з
оплатою 36% річних, строк дії кредитного
ліміту відповідає терміну дії
платіжної картки. Взяті на себе
зобов'язання боржник належним чином не
виконав.

За розрахунком Банку, станом на
31.07.2013 р. у відповідача виникла
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 44180,34 грн., з яких 6990,32 грн. -
заборгованість за кредитом, 34610 грн. -
заборгованість за процентами за
користування кредитом, штрафи
відповідно до Умов та правил надання
банківських послуг в розмірі 500 грн.
(фіксована частина) та 2080,02 грн.
(процентна складова).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Як видно з заяви боржника, 05
грудня 2005 р. ОСОБА_3 видана кредитна
картка № НОМЕР_1 з кредитним лімітом в
сумі 7000,00 грн. Строк дії кредитного
ліміту співпадає зі строком дії
кредитної картки - грудень 2007 р., з
базовою ставкою 3 % в місяць з
розрахунку 360 днів у році. Порядок
погашення заборгованості - щомісячно,
платежами в розмірі 7 % від суми
заборгованості. Тобто, погашення
кредитної заборгованості та строки
сплати чергових платежів визначено
місяцями (а. с. 9).

Згідно вказаної заяви, боржник
ознайомлений та згоден з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою та
Тарифами банку, які разом із заявою
боржника складають між сторонами
договір про надання банківських
послуг.

Таким чином, 05 грудня 2005 р. між
сторонами укладений кредитний договір
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00% на рік на суму залишку
заборгованості, зі строком дії
кредитного ліміту, що відповідає
строку дії картки, який складається з
заяви позичальника, Умов надання
банківських послуг, Правил
користування платіжною карткою та
Тарифами банку.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг, які є
складовою частиною кредитного
договору, договір діє протягом 12
місяців з часу підписання. Якщо
протягом цього строку ні одна із сторін
не повідомить іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
строк.

Отже, із матеріалів справи видно,
що сторони встановили як строк дії
договору, так і строки виконання
зобов'язань зі щомісячним погашенням
платежів.

Строк виконання кожного
щомісячного зобов'язання згідно ч. 3 ст.
254 ЦК України спливає у відповідне
число останнього місяця строку.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 з
16.12.2005 р. до 11.01.2006 р. використав повністю
усю суму наданих йому кредитних коштів,
жодного разу не оплативши щомісячного
платежу в рахунок погашення кредиту. Із
змісту виписки по рахунку та
розрахунку заборгованості, наданих
банком, вбачається, що станом на 31 січня
2006 р. у ОСОБА_3 виникла прострочена
заборгованість за кредитом (а. с. 6, 48 - 49).

Разом з тим, з вимогою про
стягнення заборгованості ПАТ КБ
"ПриватБанк" звернувся лише 27.08.2013 р.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей
конкретних правовідносин початок
перебігу позовної давності пов'язаний
з певними юридичними фактами та їх
оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК
України).

За змістом цієї норми, початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.
Повернення заборгованості за
кредитним договором включає в себе
зобов'язання позичальника здійснювати
повернення кредиту частинами
(щомісячними платежами) в розмірі та в
строки, визначені заявою позичальника,
та щомісячно сплачувати проценти за
користування кредитом, а також
встановлено відповідальність за
порушення порядку повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, початок позовної
давності для стягнення нарахованих
платежів утвореної відповідачем
заборгованості необхідно обчислювати
з моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником кожного із цих
зобов'язань.

Вказана правова позиція
викладена в правовому висновку
Верховного Суду України у справі № 6-116
цс 13 по спору про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи, що прострочена
заборгованість за кредитом у ОСОБА_3
виникла 31.01.2006 р. і з цього часу будь -
які операції по картковому рахунку не
проводились, за винятком нарахування
банком процентів за користування
кредитним лімітом та штрафів, колегія
суддів вважає, що у ПАТ КБ "ПриватБанк"
виникло право на звернення з позовом до
суду про стягнення заборгованості за
договором 01.02.2006 р. Надалі право
кредитора вважається порушеним з
моменту недотримання боржником строку
погашення кожного чергового
щомісячного платежу і початок перебігу
позовної давності за кожен черговий
платіж починається з моменту порушення
строку його погашення.

Як вбачається із розрахунку
заборгованості за договором від 05.12.2005
р., ОСОБА_3, отримавши кредитні кошти з
16.12.2005 р. до 11.01.2006 р., повинен був
погасити кредит шляхом внесення
щомісячних платежів, а останній платіж
в сумі 41,45 грн. провести 31.12.2009 р.

Про вказане пояснив також
представник ПАТ КБ "ПриватБанк" під час
розгляду справи в апеляційному суді.

Тому, за останнім не внесеним
ОСОБА_3 платежем у ПАТ КБ "ПриватБанк"
виникло право на звернення з позовом
01.01.2010 р.

Отже, звернувшись до суду лише
27.08.2013 р., позивач пропустив строк
позовної давності за усіма черговими
щомісячними платежами, які повинен був
здійснити ОСОБА_3 за договором кредиту
від 05.12.2005 р.

Ст. 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
сплила і до додаткової вимоги
(стягнення штрафів).

Тому позов банку про стягнення
штрафів за прострочені платежі, що мали
місце поза межами позовної давності
щодо основної вимоги, не ґрунтується на
вимогах закону.

Оскільки стороною відповідача у
спорі заявлена вимога про застосування
наслідків спливу строку позовної
давності, враховуючи відсутність
поважних причин, з яких Банк не
звертався до суду з позовом, колегія
суддів вважає, що рішення суду про
задоволення позову слід скасувати,
ухваливши нове рішення про відмову у
задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк"
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
в сумі 44180,34 грн. за договором кредиту
від 05.12.2005 р.

Керуючись ст. ст.307, 309, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 06 грудня 2013 р. - скасувати,
ухвалити нове рішення, яким у позові
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості в сумі
44180,34 грн. за кредитним договором від
05.12.2005 р.- відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.Я. Міщій