Справа № 362/6243/13-ц
Провадження № 2/362/313/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

09.01.2014 року Васильківський
міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді Орди О.О.,

при секретарі - Хоменко О.А.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду в
м. Василькові Київської області
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся
з позовними вимогами до відповідача -
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
у розмірі 22552, 52 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що,
відповідно до укладеного Договору №
KIXRRX06090078 від 08.06.2008 року відповідач
отримав кредит у розмірі 2722,80 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

При цьому, відповідач підтвердив свою
згоду на те, що підписана ним заяви
разом з Умовами надання кредиту
фізичним особам "Розстрочка" складає
між ним і банком Договір про що
свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідно до умов договору, погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати позичальник повинен надати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно умов.

Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

В порушення вказаної норми та умов
договору відповідач зобов'язань за
вказаним договором належним чином не
виконав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст.1050 ЦК
України наслідками порушення
боржником зобов'язання щодо повернення
чергової частини суми кредиту є право
заявника достроково вимагати
повернення усієї суми кредиту, що і
стало підставою для звернення банку до
суду.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за
кредитним договором, станом на 16 серпня
2013 року заборгованість
відповідача становить 22552,52 грн., яка
складається з:

- 666,51 грн. - заборгованості за кредитом;

- 49,67 грн. - заборгованості по процентам
за користування кредитом;

- 152,82 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом;

- 20133,40 грн. - пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором;

а також штрафів відповідно до пункту 5.3
Умов та правил надання банківських
послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 1050,12 грн. - штраф (процентна складова).

В зв'язку з тим, що відповідачем
порушені умови зобов'язань за
кредитним договором, заборгованість не
погашена, позивач просив позов
задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надіслав до суду
заяву про слухання справи у його
відсутності, позовні вимоги підтримує
в повному обсязі, проти ухвалення
заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином,
причини неявки суду не повідомила,
заперечень і доказів на спростування
викладених позивачем обставин суду не
надала.

Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
повідомлення про причини неявки, може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.

За згодою позивача, суд ухвалив про
заочний розгляд справи, на підставі
наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про відмову в позові,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст.
60 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Як вбачається з положень ст. 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утримуватися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612, ЦК
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог закону, інших актів
цивільного законодавства, а при
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом. Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не пропустив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором.

Згідно положень ст. 629 ЦК України
договір є обов'язків до виконання
сторонами.

Відповідно до положень ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Суд також враховує положення ст.ст. 610
та 625 ЦК України, відповідно до яких
порушенням зобов'язання є його
невиконання, боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику - грошові кошти, у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем у строк та в порядку, що
встановлені договором.

У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

З огляду матеріалів справи вбачається,
що 08.06.2008 року між позивачем в особі ЗАТ
Комерційного банку "Приватбанк",
правонаступником якого є ПАТ
Комерційний банк "Приватбанк" та ОСОБА_1
було укладено кредитний договір №
KIXRRX06090078 про отримання відповідачем
кредитних коштів у розмірі 2722, 80 грн для
споживчих потреб зі сплатою відсотків
за його користування у розмірі 12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом, строком на один рік та з
кінцевим терміном повернення -08.06.2009
рік.

Вказаний кредитний договір складався
із Заяви позичальника та Умов надання
споживчого кредиту.

Позивач виконав свої зобов'язання,
надавши відповідачу кредитні кошти в
повному обсязі, що підтверджується
розрахунком (а.с.3)

Відповідач зобов'язався своєчасно
сплачувати % за користування кредитом,
повернути кредит у визначений
договором термін, а також виконати інші
зобов'язання згідно з договором.

Враховуючи, що на підставі зібраних по
справі доказів встановлено, що
відповідач взяті на себе зобов'язання
за укладеним з позивачем, що є
кредитною установою, договором щодо
повернення отриманих у кредит коштів
не виконує, у зв'язку з чим станом на
16.08.2013 року заборгованість відповідача
перед банком становить 22552, 52 грн, суд
дійшов висновку про обґрунтованість
вимоги позивача про стягнення з
відповідача заборгованості за
договором від 08.06.2008 року.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону
України "Про захист прав споживачів",
договір про надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Пунктом 7 ч. 13 ст. 11 цього Закону
передбачено, що кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Загальна позовна давність у
відповідності до положень ст.257 ЦК
України встановлюється тривалістю у
три роки.

Згідно до положень п. 31 постанови
пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012
року "Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
роз'яснено, що враховуючи положення п. 7
ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист
прав споживачів", суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність сплила
і до додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо), положення п. 7 ч.
13 ст. 11 Закону України "Про захист прав
споживачів" застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Зі змісту ч. 4 ст. 267 ЦК України
вбачається, що сплив позовної давності
є підставою для відмови у позові.

Так, у відповідності до положень ст.259
ЦК України, позовна давність може бути
збільшена за домовленістю сторін, про
що укладається договір у письмовій
формі.

Як вбачається з матеріалів справи, 5
річний строк позовної давності до
банківських послуг позивачем
зазначений в умовах надання
споживчого кредиту фізичним особам, що
підписані лише головою правління ЗАТ
КБ "ПриватБанк", та суду не надано
доказів, що саме з цими умовами був
ознайомлений відповідач.

Таким чином, оскільки відповідачу
позика надавалась на споживчі потреби
на строк до 08.06.2009 року, а позивач
звернувся до суду із позовною заявою
про стягнення заборгованості за
кредитним договором лише 30.10.2013 року,
тобто після спливу трьохрічного строку
звернення до суду за захистом
порушеного права, суд дійшов висновку
про відмову у позові з підстав,
передбачених ч. 4 ст. 267 ЦК України.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 509, 525,526,530,611,612,623,629, 1054 ЦК України ,
ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212- 215, 218, 223, 224,294, ч. 4 ст.295
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволені позову Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги або закінченню апеляційного
провадження.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Васильківський міськрайонний суд
Київської області шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
О.О. Орда