Справа № 454/1518/13
Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/783/1129/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської
області у складі головуючого - судді:
Берези В.І., суддів: Бойко С.М.,
Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря
судового засідання: Брикайло М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Сокальському районі Львівської
області на ухвалу Сокальського
районного суду Львівської області від
29 травня 2013 року у справі за поданням
державного виконавця Відділу
Державної виконавчої служби
Сокальського районного управління
юстиції про тимчасове обмеження особи
(боржника) у праві виїзду за межі
України, -

в
с т а н о в и л а:

оскаржуваною ухвалою відмовлено в
задоволенні подання.

Ухвалу суду оскаржило Управління
Пенсійного фонду України в
Сокальському районі Львівської
області, просить таку скасувати та
постановити нову ухвалу, якою подання
державного виконавця задовольнити.
Мотивує тим, що оскаржувана ухвала
постановлена з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
Зазначає, що боржником добровільно не
виконується вимога про сплату боргу,
такий продовжує ухилятись від
виконання своїх зобов`язань.

В судове засідання особи, які беруть
участь у справі, не з`явилися, про час та
місце судового розгляду справи були
належним чином повідомлені, а тому,
відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України,
справу розглянуто у їх відсутності.
Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного запису не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до такого.

Як вбачається з матеріалів справи,
державний виконавець ВДВС
Сокальського районного управління
юстиції Кравець М.В. за погодженням з
начальником ВДВС Сокальського
районного управління юстиції Варениці
Т.В. звернувся до суду з поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_4, обґрунтовуючи
необхідність застосування такого
заходу наявністю в останньої
невиконаного зобов'язання щодо сплати
боргу в сумі 833 грн. 18 коп. за вимогою
УПФУ в Сокальському районі Львівської
області.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про
відмову в задоволенні відповідного
подання, суд першої інстанції виходив з
того, що державною виконавчою службою
не наведено жодних обставин та не
надано доказів в підтвердження
ухилення боржника від виконання
зобов`язань та наміру виїхати за
кордон, а сама наявність в останнього
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон не є таким доказом.

З даним висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України,
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішуються судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України
«Про порядок виїзду з України та в`їзд в
Україну громадян України»,
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, у
випадку якщо він ухиляється від
виконання зобов`язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи) до
виконання зобов`язань.

Згідно з п.18 ч.2 ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника юридичної особи
за межі України до виконання
зобов'язань за рішенням суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
Вимога про сплату боргу УПФУ в
Сокальському районі Львівської
області в сумі 833 грн. 18 коп. (а.с.3)
знаходиться на виконанні ВДВС
Сокальського РУЮ Львівської області,
за даною вимогою постановою державного
виконавця ВДВС Сокальського РУЮ від
08.11.2012 року відкрито виконавче
провадження (а.с.4).

В матеріалах справи відсутні докази у
підтвердження здійснення державним
виконавцем заходів щодо своєчасного та
в повному обсязі виконання рішення,
окрім лише доказу надіслання постанови
про відкриття виконавчого провадження
боржнику (а.с.5). Державним виконавцем не
надано доказів у підтвердження
наявності чи відсутності
зареєстрованого рухомого і нерухомого
майна, на яке може бути звернуто
стягнення, цінностей, які підлягають
вилученню. Дій щодо виявлення такого
майна, зокрема виходу за місцем
проживання боржника, державним
виконавцем не вчинено, як і не з'ясовано
наявності у боржника коштів на
рахунках у банках в гривнях та
іноземній валюті.

Посилання державного виконавця лише на
існування у боржника заборгованості
перед стягувачем не свідчить про
ухилення останнього від виконання
рішення.

Жодних інших матеріалів, які б
вказували на ухилення ОСОБА_4 від
виконання зобов'язань, державним
виконавцем не зазначено, як і не
підтверджено дану обставину
письмовими документами.

До того ж, сума заборгованості, яку
просить стягнути УПФУ в Сокальському
районі Львівської області, не сумісна
з обмеженням боржника у праві виїзду за
кордон.

Відповідно до ст. 2 Протоколу №4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод ( ратифікований
Законом України 11 вересня 1997р.) та ст.
17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»,
заходи щодо обмеження свободи
пересування повинні бути достатньо
виправдані суспільними інтересами в
демократичному суспільстві.

Відтак, беручи до уваги наявні в
матеріалах справи докази, судом
правильно встановлено відсутність
підстав для застосування відповідного
заходу щодо обмеження свободи
пересування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Враховуючи наведене, обґрунтування
вимог апеляційної скарги не
заслуговують на увагу.

Керуючись п.1 ч.2 ст.307, п.2 ч.1 ст.312, ст. ст.
315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л
а:

апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Сокальському районі Львівської
області відхилити.

Ухвалу Сокальського районного суду
Львівської області від 29 травня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий
Береза В.І.

Судді
Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.