Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі суддів:
Чужі Ю.Г. (головуючий), Леска В.В.,
Кондора Р.Ю., при секретарі Пудак О.П.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Воловецького районного суду від 12
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,
-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання
шлюбу.

Вимоги мотивував тим, що з
відповідачем перебуває в
зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 1991
року. Від шлюбу у них народилося троє
дітей: син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Останні два роки відносини з дружиною
зіпсувалися і сімейне життя стало
нестерпним внаслідок безпричинних
сварок, які влаштовує відповідачка.

Посилаючись на дані обставини та норми
СК України просив шлюб розірвати, а всі
витрати пов'язані з цим покласти на
нього.

Рішенням Воловецького районного суду
від 12.11.2013 року позов задоволено.

Постановлено шлюб між сторонами
зареєстрований 14.09.1991 року розірвати.
Неповнолітнього сина ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_3 залишено на виховання
відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач ОСОБА_3 посилається на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, в зв'язку з чим ставить питання
про скасування рішення місцевого суду
та закриття провадження у справі.

Позивач подав заперечення на
апеляційну скаргу в якому просить
апеляцію відхилити, а рішення суду, яке
на його думку є законним та
обґрунтованим, залишити без змін.

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа
розглянута у відсутності сторін, які
належним чином повідомлені про час і
місце розгляду справи.

Заслухавши представників сторін, які
взяли участь у розгляді справи,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляції, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до частково задоволення з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 14.09.1991 року. Від шлюбу
народилося троє дітей з яких дочка
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 року та молодший
син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 є
неповнолітніми і проживають разом з
відповідачкою. Позивач протягом
останніх восьми років перебуває на
заробітках в Чеській Республіці. Із-за
відсутності взаєморозуміння та
безпідставних сварок спільне життя у
подружжя не склалося. Сторони останніх
два роки проживають окремо і шлюбних
відносин не підтримують.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України
шлюбом є сімейний союз жінки та
чоловіка, зареєстрований у державному
органі реєстрації актів цивільного
стану.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно
піклуватися про побудову сімейних
відносин між собою та іншими членами
сім'ї на почуттях взаємної любові,
дружби, взаємоповаги (ч. 1 ст. 55 СК
України).

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду.

Позов про розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним з подружжя (ч. 1 ст. 110
СК України).

Суд вживає заходів щодо примирення
подружжя (ч. 1 ст. 111 СК України).

Суд, відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України,
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересів їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Оскільки позивач категорично відкинув
можливість подальшого спільного
проживання з відповідачем, а заходи
суду щодо примирення подружжя
позитивних наслідків не дали, колегія
суддів вважає, що висновок суду першої
інстанції про доведеність позову в
частині розірвання шлюбу є правильним.

Суд вирішуючи цю вимогу вірно
встановив фактичні обставини справи,
правильно застосував матеріальний
закон, дотримався процедури розгляду
справи та вирішив спір у відповідності
з чинним законодавством.

Рішення суду в частині
розірвання шлюбу є законним та
обґрунтованим і підстав для його зміни
чи скасування немає. Доводи апеляції
висновків суду не спростовують, а тому
до уваги взяті бути не можуть.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

В порушення цих процесуальних норм суд
вийшов за межі позовних вимог і у
рішенні зробив вказівку про залишення
найменшого сина сторін ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_3 на вихованні матері ОСОБА_3

Оскільки вимога про залишення дитини
на вихованні відповідача не
заявлялася, рішення суду першої
інстанції в цій частині, відповідно до
вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 307 - 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення Воловецького районного суду
від 12 листопада 2013 року в частині
вказівки суду про залишення сина
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 на вихованні матері
ОСОБА_3 скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді: