АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/9014/13-ц Головуючий у 1-й
інстанції Стельмащук П.Я. Провадження
№ 22-ц/789/40/14 Доповідач - Хома
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 р. Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Хоми М.В.

суддів - Козака І. О., Загорського О. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін - та їх представників

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 25 вересня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про
визнання права власності на майно в
порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд
із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про
визнання права власності на майно, а
саме на ? частини житлового будинку
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування
позовних вимог позивач посилається на
те, що державним нотаріусом було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом на
спадкове майно у зв'язку із відсутністю
правовстановлюючих документів на
нього.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 25 вересня 2013 року
вищевказаний позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ?
частки житлового будинку АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за заповітом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та постановити
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 Зазначає, що суд
не дослідив усіх обставин справи та не
дав належної оцінки доказам, що
призвело до неправильного вирішення
справи по суті. Зокрема, судом не
враховано того, що спірне
будинковолодіння було колгоспним
двором, членами якого були його дід
ОСОБА_5, баба ОСОБА_4, мама ОСОБА_6 та
апелянт. Станом на 1.07.1990 року ОСОБА_3
хоча й був зареєстрованим у АДРЕСА_1,
однак більш як 4 роки не брав участі у
веденні спільного господарства
колгоспного двору, а тому втратив право
на частку як член колгоспного двору.
Натомість, апелянт, який народився
ІНФОРМАЦІЯ_2, станом на 1.07.1990 року
проживав разом із своєю мамою ОСОБА_6,
тому також був членом даного
колгоспного двору, хоча й був
зареєстрований у АДРЕСА_2. Після смерті
матері ОСОБА_6, апелянт як її син, а
також ОСОБА_5 та ОСОБА_4 як батьки
ОСОБА_6 успадкували по 1/12 частині
спірного будинковолодіння, а разом з
належними кожному з них як члену
колгоспного двору 1/4 частиною, вони
стали власниками по 1/3 частині
будинковолодіння кожен. Крім цього,
після смерті діда ОСОБА_5 його син
ОСОБА_3 спадщини не прийняв, внаслідок
чого апелянту, на його думку, стало
належати 23/36 частин, а ОСОБА_4 - 13/36
частин зазначеного будинковолодіння.
Таким чином, ОСОБА_4, заповідаючи
ОСОБА_3 житловий будинок по АДРЕСА_1,
могла розпорядитися лише тією
частиною, що їй належала, а саме 13/36
частини даного будинку, оскільки решта
належить апелянту. Також апелянт
вважає, що позовні вимоги не можуть
бути задоволені з тих підстав, що
ОСОБА_4 була наймачем, а не власником
житлового будинку, а тому у даному
випадку немає спору про визнання права
власності.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу, ознайомившись з
матеріалами справи, доводами
апеляційної скарги в її межах, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення,
виходячи з наступних мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 за життя,
05.11.2008 року, склала заповіт, яким
заповіла житловий будинок АДРЕСА_1 та
грошові заощадження ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Постановою державного нотаріуса
Тернопільської районної державної
нотаріальної контори від 20.05.2013 року за
№1569/02-14, ОСОБА_2 відмовлено у вчиненні
нотаріальної дії - видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на ?
частки житлового будинку АДРЕСА_1 після
померлої ОСОБА_4, у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на спадковий будинок.

З матеріалів справи вбачається, що
житловий будинок з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1, членами якого
станом на 01.07.1990 року були: голова
двору - ОСОБА_5, дружина - ОСОБА_4, дочка -
ОСОБА_6, син - ОСОБА_3.

Станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_5,
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3 були членами
колгоспного двору. Враховуючи
положення ст. 120 Цивільного кодексу
УРСР 1963 року, що діяв на час виникнення
правовідносин, майно колгоспного двору
належить членам на праві сумісної
власності, тому суд дійшов вірного
висновку про те, що зазначені особи є
власниками по 1/4 частині кожен
житлового будинку АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що спадщину після померлих прийняла
ОСОБА_4, яка на день їх смерті проживала
разом із ними, а тому вона стала
власником 3/4 частин вищезазначеного
будинковолодіння.

Однак, такий висновок суду зроблено без
врахування всіх обставин справи.

Після смерті ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3,
відкрилася спадщина на її частку в
майні колгоспного двору, тобто на 1/4
частку житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР,
чинного на той час, після смерті
спадкодавця, спадкоємство
здійснюється за законом і за заповітом.
Спадкоємство за законом має місце, коли
і оскільки воно не змінено заповітом.
При спадкоємстві за законом
спадкоємцями першої черги є, в рівних
частках, діти, дружина і батьки.

Виходячи зі змісту ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР,
прийняття спадщини може
підтверджуватися діями спадкоємців,
які за своїм характером свідчать, що в
шестимісячний строк із дня відкриття
спадщини вони фактично вступили в
управління або володіння спадковим
майном.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 заповіту не
складала, спадщину прийняли спадкоємці
за законом - її батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
а також її єдина дитина - малолітний син
ОСОБА_1, які фактично вступили в
управління і володіння спадковим
майном, проживали в спірному будинку,
що підтверджується показаннями
свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, рішенням
опікунської ради Підгороднянської
сільської ради від 26.02.2001 року, із
змісту якого вбачається, ОСОБА_1 від дня
смерті матері проживав разом з бабусею
ОСОБА_4 у с.Підгороднє Тернопільського
району.

Таким чином, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_1
успадкували по 1/12 частині зазначеного
будинковолодіння, ОСОБА_5 та ОСОБА_4
стали власниками кожен по 1/3 частині
будинковолодіння по АДРЕСА_1 (1/4 частина
як члена колгоспного двору + 1/12 частина,
успадкована після смерті дочки ОСОБА_6).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 Після його
смерті спадщину прийняла його дружина
ОСОБА_4, яка на час відкриття спадщини
постійно проживала із спадкодавцем, і
відповідно, стала власником 2/3 частин
зазначеного будинковолодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов"язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, суд першої інстанції
невірно встановив фактичні обставини
справи, в зв'язку із чим рішення суду
підлягає зміні.

Оскільки ОСОБА_4 належало 2/3 частин
спірного будинковолодіння, рішення
суду слід змінити, визнавши за ОСОБА_2
право власності на 2/3 частини житлового
будинку та надвірних будівель і споруд
по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4. В решті позовних вимог ОСОБА_2 -
відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що
станом на 01.07.1990 року ОСОБА_1 був членом
колгоспного двору, а ОСОБА_3 втратив
право на частку як член колгоспного
двору, колегія суддів до уваги не
приймає, оскільки вони спростовуються
матеріалами справи, зокрема, з довідки
Підгороднянської сільської ради №721
від 21.05.2013 р. вбачається, що членами
колгоспного двору по АДРЕСА_1 станом на
01.07.1990 року були ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_3 Крім цього, з пояснень ОСОБА_1 в
суді апеляційної інстанції, а також з
показань свідка ОСОБА_8, рішення
опікунської ради Підгороднянської
сільської ради від 26.02.2001 р., довідки
виконкому Підгороднянської сільської
ради №1102 від 27.08.2010 р. вбачається, що
ОСОБА_1 проживав по АДРЕСА_1 з часу
хвороби і смерті матері у 1994 р., а тому
не міг бути членом колгоспного двору, і
відповідно, не має частки у майні
колгоспного двору.

Також колегія суддів не приймає до
уваги доводи апелянта про те, що
позовні вимоги не можуть бути
задоволені з тих підстав, що ОСОБА_4
була наймачем, а не власником житлового
будинку, а тому у даному випадку немає
спору про визнання права власності, так
як судом першої інстанції вірно
зазначено, що згідно ст. 120 Цивільного
кодексу УРСР 1963 р., майно колгоспного
двору належить його членам на праві
спільної сумісної власності, а тому
ОСОБА_4 була одним із співвласників
майна колгоспного двору.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 307, 309, 313, 316ЦПК України, колегія
суддів,-

В И Р І ШИ ЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 25 вересня 2013 року змінити,
визнавши за ОСОБА_2 право власності на
2/3 частини житлового будинку та
надвірних будівель і споруд по АДРЕСА_1,
в порядку спадкування за заповітом
після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4. В
решті позовних вимог ОСОБА_2 -
відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області М.В. Хома