Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"14" лютого 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Бурлай О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Києва цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, -

у с т а н о в и в :

09.12.2013 року позивач звернувся до суду із
позовом до відповідача про стягнення
боргу за договором позики. Вимоги
позовної заяви мотивовано тим, що 07.06.2011
року між позивачем та відповідачем
було укладено письмовий договір позики
на суму 168399 грн. Вказані кошти
відповідачка отримала, що
підтверджується наданою нею розпискою
про отримання відповідних коштів, і
згідно умов договору позики
зобов'язалась повернути вказані кошти
у строк до 07.09.2011 року, однак, не
дивлячись на численні вимоги позивача,
відповідачка вказані грошові кошти не
повернула, у зв'язку із чим позивач
звернувся до суду і просить стягнути
зазначену суму заборгованості та 3%
річних від простроченої суми.

Позивач до початку розгляду справи по
суті подав до суду заяву про розгляд
справи за його відсутності, позовні
вимоги підтримує в повному обсязі,
проти ухвалення заочного рішення у
справі не заперечує.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, причини неявки суду не
повідомив. Суд визнає повідомлення
відповідача про час та місце розгляду
справи належним, враховуючи, що про
розгляд справи на 23.01.2014 року
відповідач був повідомлений судовою
повісткою 13.01.20144 року, а про розгляд
справи на 14.02.2014 року відповідачу була
направлена судова телеграма, яка за
змістом зворотного повідомлення не
доставлена, оскільки квартира адресата
закрита, по повідомленню за телеграмою
адресат не з'являється.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Враховуючи зміст наведеної норми та
викладені вище обставини, суд вважає за
можливе провести заочний розгляд
справи та ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріли справи,
оцінивши наявні у справі докази,
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.06.2011 року між
позивачем, як позикодавцем та
відповідачем, як позичальником був
укладений договір позики, згідно якого
відповідач отримала позику у сумі 168399
грн. на строк до 07.09.2011 року (а.с. 5-6).

Вказані кошти отримані відповідачем,
що підтверджується наявною в
матеріалах справи копією її розписки
від 07.06.2011 року про отримання коштів
(а.с. 7).

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до п. 7 укладеного між
сторонами договору, якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити на вимогу
позикодавця суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення.

Згідно положень ст. 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи і не
спростовано відповідачем, зобов'язання
за договором позики відповідачем не
виконані, внаслідок чого утворилася
заборгованість за вказаним договором.

Згідно наданого позивачем розрахунку,
який перевірений судом, заборгованість
відповідача за договором становить
179665,59 грн., яка складається: з суми
позики - 168399 грн. та 3% річних від
простроченої суми - 11266,59 грн.

Будь-яких доказів на спростування
наданого позивачем розрахунку
заборгованості відповідач суду не
надав, як і відсутні докази належного
виконання відповідачем умов договору.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Оскільки відповідач порушив
зобов'язання, встановлені договором,
суд дійшов до висновку про наявність
законних підстав щодо задоволення
позовних вимог про стягнення
заборгованості за договором позики в
повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2, 3, 10, 11, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 294
ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 610, 612, 625, 1046, 1047,
1048, 1049 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2
(АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2) заборгованість за договором
позики від 07.06.2011 року у розмірі 179665 (сто
сімдесят дев'ять тисяч шістсот
шістдесят п'ять) грн. 59 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати пов'язані зі сплатою
судового збору у сумі 1796 (одна тисяча
сімсот дев'яносто шість) грн. 67 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте
Дніпровським районним судом м. Києва за
письмовою заявою відповідача, яка може
бути подана протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя -