АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22/790/948/14
Головуючий 1 інстанції - Діденко
Справа № 640/5217/13-ц
Доповідач - Кружиліна О.А.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого судді - Кружиліної О.А.,

суддів колегії - Кіся П.В.,
Макарова Г.О.,

при секретарі - Сементовської
О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Київського районного суду м.
Харкова від 12 грудня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_8 , Реєстраційна
служба Харківського міського
управління юстиції Харківської
області про визнання недійсними
договорів дарування та скасування їх
державної реєстрації,-

в с т а н о в и л а:

27 березня 2013 року ОСОБА_9
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_8 про скасування договорів
дарування.

12 червня 2013 року ОСОБА_9 з ОСОБА_5
звернулися до суду з уточненою
позовною заявою.

16 липня 2013 року ОСОБА_9 звернулася
з заявою про виключення її зі складу
позивачів , оскільки вона не є
співвласником та мешканцем квартири
АДРЕСА_1

16 липня 2013 року ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 звернулися до суду з зазначеним
позовом, який неодноразово уточнювали
і у остаточній позовній заяві від 28
жовтня 2013 року просили суд визнати
недійсним договір дарування за р№212
від 10.05.2011 року, зареєстрований
нотаріусом ОСОБА_11 , квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_3 ( дарувальник ) та
ОСОБА_8 (обдарована) і скасувати його
державну реєстрацію; визнати недійсним
договір дарування за р№240 від 16.05.2011
року, зареєстрований нотаріусом
ОСОБА_11 квартири АДРЕСА_1, укладений між
ОСОБА_8 (дарувальник) та ОСОБА_3
(обдарована) та скасувати його державну
реєстрацію.

В обґрунтування позову посилалися
на те , що вони є власниками квартир та
мешканцями багатоквартирного будинку
АДРЕСА_1. Предметом спору є нежитлові,
допоміжні приміщення
багатоквартирного будинку АДРЕСА_1

Заочним рішенням Київського
районного суду м. Харкова від 31 березня
2011 року за ОСОБА_3 визнано права
власності на реконструйовану 4-х
кімнатну квартиру з улаштуванням
мансардного поверху, загальною площею
278,1 кв.м., житловою площею 247, 4 кв.м., що
знаходиться за адресою : АДРЕСА_1.
ОСОБА_3 зареєструвала за собою право
власності на реконструйовану квартиру
АДРЕСА_1. . ОСОБА_8 , на підставі договору
дарування р№212 від 10.05.2011року,
здійснила відчуження квартири на
користь ОСОБА_8, а вже 16.05.2011року
договором дарування за р№240 від 16.05.2011
року право власності на квартиру знову
відійшло до ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 14 червня 2012
року за апеляційною скаргою заступника
прокурора Київського району м. Харкова
, заочне рішення Київського районного
суду м. Харкова від 31 березня 2011 року
скасовано і ухвалено нове рішення ,
яким відмовлено в задоволені позовних
вимог ОСОБА_3 до ХМР, третя особа - ІДАБК
у Харківській області про визнання
права власності на реконструйовану
квартиру АДРЕСА_1 , при цьому не було
скасовано реєстрації в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Зважаючи на те , що заочне рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 31 березня 2011 року скасовано ,
позивачі вважають що договір дарування
від 10 травня 2011 року та наступний
договір дарування від 16 травня 2011 року ,
укладені між відповідачами ОСОБА_8 та
ОСОБА_3 мають бути визнані недійсними ,
бо відповідачі шляхом реконструкції
власної квартири захопили допоміжні
приміщення багатоквартирного
житлового будинку по АДРЕСА_1,
співвласниками якого є позивачі і
порушив тим самим їх права.

Рішенням Київський районний суд
м. Харкова від 12 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
задоволенні частково.

Визнано недійсним договір
дарування р№212 від 10.05.2011 року ,
зареєстрований нотаріусом ОСОБА_11 щодо
квартири АДРЕСА_1 загальною площею 278,1
кв.м., житловою площею 247,4 кв.м.,
укладений між ОСОБА_8 (дарувальник) та
ОСОБА_3 (обдарована).

Визнано недійсним договір
дарування р№240 від 16.05.2011 року ,
зареєстрований нотаріусом ОСОБА_11 щодо
квартири АДРЕСА_1 загальною площею 278,1
кв.м., житловою площею 247,4 кв.м.,
укладений між ОСОБА_8 (дарувальник) та
ОСОБА_3 (обдарована) з скасуванням його
державної реєстрації.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати та ухвалити нове рішення ,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги посилався на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, а також
порушення і неправильне застосування
судом норм матеріального та
процесуального права.

Судова колегія , заслухавши
суддю-доповідача , пояснення осіб, що
з'явилися відповідно до статті 303 ЦПК
України перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги , вважає що скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 213
ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини , якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані ( порушення строку
позовної давності тощо ), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 , суд
першої інстанції виходив з положень
статей 203, 215, 216, частини 2 статті 386 ЦК
України та тих обставин, що договори
дарування від 10 травня 2011 року та 16
травня 2011 року, укладені між ОСОБА_3 та
ОСОБА_8 здійснено відповідачами з
порушенням прав співвласників
багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1

Апеляційний суд вважає, що
вирішуючи спір, суд першої інстанції в
порушення вимог статті 214 ЦПК України
на зазначені вимоги закону уваги не
звернув, у зв'язку з чим ухвалене у
справі судове рішення не відповідає
вимогам статей 213, 215 ЦПК України.

Статтями 3, 10, 11, 60 ЦПК України
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності,
згідно з яким кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, а суд розглядає справу
в межах заявлених вимог і вирішує
справу на підставі наданих доказів.

Отже, ухвалюючи рішення , суд першої
інстанції не врахував вимог частини 1
статті 41 Конституції України, статей 203,
215, 717 ЦК України, статей 10, 11, 60 ЦПК
України , роз'яснень постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06
листопада 2009 року « Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» та тих
обставин, що при укладанні спірних
договорів, відповідачі реалізували
своє конституційне право на
розпорядження своєю власністю на
власний розсуд. Їх волевиявлення було
вільним і відповідало їхній внутрішній
волі, правочини вчинені у формі,
встановленій законом та спрямовані на
реальне настання наслідків,
обумовлених ним. Зміст договорів не
суперечить нормам ЦК України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам і повністю
відповідає вимогам статті 203 ЦК
України. Зі змісту оскаржених
договорів, вбачається, що позивачі не є
стороною укладених договорів,
укладання цих договорів не порушує їх
прав та не породжує для них юридичних
обов'язків .

Крім того, позивачами не надано
доказів, які б підтверджували, що
спірні договори не відповідають
вимогам статті 203 ЦК України та
порушують їх права.

Не надано таких доказів і в суді
апеляційної інстанції.

Отже, ті обставини, на які посилаються
позивачі, як на підставу своїх позовних
вимог, не є підставами недійсності
договорів дарування від 10 травня 2011
року та наступний договір дарування
від 16 травня 2011 року , укладені між
відповідачами ОСОБА_8 та ОСОБА_3.

Враховуючи зазначені обставини,
апеляційний суд , відповідно до вимог
пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України
скасовує рішення суду першої інстанції
і ухвалює нове рішення по суті позовних
вимог, яким відмовляє ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 у задоволені позовних вимог з
підстав, передбачених пунктами 1, 4
частини 1 статті 309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, ст. 41 Конституції України,ст.
ст. 203, 215, 717 ЦК України, ст. 3 10, 11, 60 ЦПК
України , постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року
« Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», судова
колегія судової палати, -

в и р і ш и л
а:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 12 грудня 2013 року -
скасувати .

Відмовити ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у
задоволені позовних вимог.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення.

Касаційна скарга на рішення
апеляційного суду може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий-суддя-

Судді колегії-