Справа № 1327/241/11
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/155/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Ясиновської Я.М.

з участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 1 квітня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4
про витребування майна з чужого
незаконного володіння та за позовом
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги на предмет спору - ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2011 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_4 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, а саме
автомобіль TOYOTA «PRADO», 2,7 л., 2006р.в.,
чорного кольору, № кузова НОМЕР_1, д.н.з.
НОМЕР_2.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
вказаний автомобіль був набутий у
спільну сумісну власність подружжя:
позивачки та ОСОБА_2. Перебуваючи у
шлюбі, ОСОБА_2 без згоди позивачки уклав
договір купівлі-продажу цього
автомобіля з відповідачем - ОСОБА_4.
Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 21.12.2009р., залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду
Львівської області від 05.03.2010р.,
вказаний договір купівлі-продажу
визнано недійсним. Рішенням
Франківського районного суду м. Львова
від 11.10.2010р., залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Львівської області
від 05.05.2011р., право власності на спірний
автомобіль визнано за позивачкою.
Проте відповідач незаконно
користується вказаним автомобілем,
відмовляється у добровільному порядку
повернути його власнику - позивачці.
Просить позов задоволити та
витребувати на підставі 387 ЦК України
від ОСОБА_4 спірний автомобіль.

У жовтні 2010 року у справу вступив як
третя особа, яка заявляє самостійні
вимоги щодо предмета позову ОСОБА_2 та
пред'явив позов до ОСОБА_4 про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
10.09.2009р. між ним та відповідачем було
укладено договір купівлі-продажу
спірного автомобіля, який був
зареєстрований на ОСОБА_2. Рішенням
Франківського районного суду м. Львова
від 21.12.2009р., залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Львівської області
від 05.03.2010р., вказаний договір
купівлі-продажу визнано недійсним.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21.09.2011р.
скасовано рішення Франківського
районного суду м. Львова від 11.10.2010р. та
ухвалу Апеляційного суду Львівської
області від 05.05.2011р., якими право
власності на вказаний автомобіль
визнано за ОСОБА_1 в порядку розподілу
спільного майна подружжя, а справа
направлена на новий розгляд до суду
першої інстанції. Просить його позов
задоволити та ухвалити рішення, яким
зобов'язати ОСОБА_4 повернути йому
спірний автомобіль на підставі ст. 216 ЦК
України як такий, що переданий за
недійсним правочином.

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 1 квітня 2013
року позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2
задоволено частково та зобов'язано
ОСОБА_4 повернути автомобіль TOYOTA «PRADO»,
2,7 л., 2006р.в., чорного кольору, № кузова
НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2. В
задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення оскаржив представник ОСОБА_2 -
ОСОБА_3, просить рішення суду скасувати
та увалити нове рішення, яким повернути
вказаний автомобіль ОСОБА_2.

Зокрема, вказує, що рішення суду
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
так як суд в порушення вимог ст. 11 ЦПК
вийшов за межі позовних вимог і
повернув автомобіль як позивачу так і
третій особі із самостійними вимогами,
хоча жоден з них такі вимоги не ставив.
Судом неправильно застосовано
положення ч. 1 ст. 216 ЦК України, оскільки
у зв'язку з визнання недійсним договору
купівлі-продажу спірного автомобіля
такий підлягав поверненню ОСОБА_2, який
виступав продавцем у договорі
купівлі-продажу, а не ОСОБА_1, яка не
була стороною недійсного правочину і
права вимоги до ОСОБА_4 не має.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши доводи осіб, які з'явились в
судове засідання, перевіривши
законність та обґрунтованість
рішення суду в межах передбачених

ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 з 29.06.2000р. перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 і
спірний автомобіль TOYOTA «PRADO», 2,7 л.,
2006р.в., чорного кольору, № кузова
НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2 був придбаний у
період шлюбу та є спільним майном
подружжя на праві спільної сумісної
власності.

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 21 грудня 2009р., яке набрало
законної сили, встановлено, що в межах
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розірвання
шлюбу та поділ спільного майна
ухвалою Франківського районного
суду

м. Львова від 07 вересня 2009р. на спірний
автомобіль TOYOTA «PRADO», 2,7 л., 2006р.в.,
чорного кольору, № кузова НОМЕР_1, д.н.з.
НОМЕР_2 був накладений арешт, однак
ОСОБА_2 всупереч арешту та без згоди
дружини 10 вересня 2009р. зняв спірний
автомобіль з обліку за місцем його
реєстрації та по біржовому договору
від 10 вересня 2009р. продав його ОСОБА_4 за
100 грн. У зв'язку з цим договір
купівлі-продажу спірного автомобіля,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було
визнано недійсним (а.с.3-6).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини встановлені рішенням
Франківського районного суду м. Львова
від 21 грудня 2009р. щодо неправомірності
відчуження спірного автомобіля, який є
предметом спільної сумісної власності,
не підлягають доказуванню у даній
справі.

Із змісту позовної заяви ОСОБА_1 про
витребування з чужого незаконного
володіння ОСОБА_4 вбачається, що такий
був поданий на підставі ст. 387 ЦК
України, яка передбачає, що власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Скасування касаційною інстанцією
рішення Франківського районного суду
м. Львова від 11 жовтня 2010р. у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про поділ спільного майна подружжя,
залишеного без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 05 травня 2011р., яким за ОСОБА_1 було
визнано право власності на спірний
автомобіль з направленням справи на
новий судовий розгляд, не позбавляє
ОСОБА_1, як співвласниці автомобіля
права витребовувати від ОСОБА_4 спірний
автомобіль, який він утримує без
правових підстав і не повернув
добровільно після визнання недійсним
договору купівлі-продажу автомобіля.

З врахуванням того, що на час ухвалення
судом рішення у даній справі
автомобіль перебував у спільній
сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та
вибув незаконно саме із спільної
сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у
суду були правові підстави для
повернення спірного автомобіля у
спільну сумісну власність ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, яка може бути припинена лише у
встановленому законом порядку.

З огляду на вказане колегія суддів не
вбачає порушення судом вимог ст. 11 ЦПК
України, так як спір розглянуто в межах
позовних вимог із частковим
задоволенням обох позовів, а також не
вбачає порушення судом положень ч.1
ст.216 ЦК України, як зазначених
апелянтом підстав для скасування
рішення суду.

Враховуючи, що суд першої інстанції
повно і правильно встановив фактичні
обставини справи, застосував закон,
який поширюється на зазначені
правовідносини, при встановленні
зазначених фактів судом не було
допущено порушення норм
процесуального права, доводи
апеляційної скарги та зміст ухваленого
рішення не дають підстав для висновку,
що судом допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Оскільки на стадії апеляційного
перегляду судового рішення не видалось
можливим, за відсутності необхідних
даних щодо комплектації спірного
автомобіля (комфорт, люкс, преміум,
люксорі, vip), його пробігу та технічного
стану визначити дійсну ціну позову для
достягнення судового збору, колегія
суддів вважає, що це питання може бути в
подальшому вирішено судом першої
інстанції шляхом ухвалення
додаткового рішення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 1 квітня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20-ти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ з дня набрання
ухвалою апеляційного суду законної
сили.

Головуючий: _______________ Мусіна
Т.Г.

Судді: _______________
Бермес І.В.

_______________
Савуляк Р.В.