АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 130 /2014
інстанції - ЮзьковаО.Л.
Доповідач - Поливач Л.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Охневській Т.В.

за участю осіб:
представника позивача Саповського О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
передачу предмета застави в заклад;

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк», поданою
представником Шулікою Аліною
Володимирівною

на заочне рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 15
листопада2013 року

в с т а
н о в и л а:

Заочним рішенням
Шевченківського районного суду м.Києва
від 15.11.2013 року в задоволенні позову ПАТ
КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про передачу
предмета застави в заклад відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням
суду, Шуліка А.В., діючи в інтересах ПАТ
КБ «Приватбанк», подала апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.
Посилається на незаконність
ухваленого рішення, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Апелянт зазначає, що суд першої
інстанції залишив поза увагою той факт,
що відповідно до умов договору застави
рухомого майна у випадку порушення
заставодавцем будь-якого із
зобов'язань за кредитним договором або
договором застави заставодавець
зобов'язався доставити предмет застави
за адресою, зазначеною у договорі та
передати предмет застави
заставодержателю в заклад за актом
прийому-передачі. Предметом позову, на
підставі якого було ухвалено рішення
Індустріальним районним судом м.
Дніпропетровська, було звернення
стягнення на предмет застави, що має
наслідком відчуження предмету застави
у спосіб, встановлений у рішенні суду.
Предметом позову у даній справі є
передача предмета застави в заклад,
тобто додатковий захист судом прав
кредитора. У цьому випадку майно
залишається у власності заставодавця,
однак передається у володіння
заставодержателя, що унеможливлює
вчинення заставодавцем дій,
спрямованих на пошкодження або
знищення предмета застави. Таким чином,
помилковим, на думку апелянта, є
висновок суду, що передача майна в
заклад є способом звернення стягнення
на предмет застави.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача Саповський О.В.
підтримав апеляційну скаргу в повному
обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Відповідач ОСОБА_3 в
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи повідомлявся.
Неявка відповідача в судове засідання
не унеможливлює встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
02.08.2007 року між Закритим акціонерним
товариством комерційним банком
«Приватбанк», правонаступником якого є
позивач, та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № КЗА1АК04156504, за
умовами якого відповідач отримав
грошові кошти у розмірі 47 138, 41 доларів
США та взяв на себе зобов'язання
повернути кредитні кошти до 02.08.2014 року,
сплатити відсотки за користування
грошима у розмірі 10,8 % на рік на суму
залишку заборгованості по кредиту.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між банком та
ОСОБА_3 було укладено договір застави
рухомого майна, відповідно до умов
якого відповідач передав в заставу
позивачу автомобіль TOYOTA модель PRADO, 2007
року випуску, тип ТЗ: Легковий
універсал, № кузова/шасі: НОМЕР_2
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить відповідачу на праві
власності.

Заочним рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
17.10.2011 рокупозов задоволено частково.
Звернуто стягнення заборгованості на
майно за договором застави рухомого
майна від 02.08.2007 p. а саме: автомобіль TOYOTA
модель PRADO, 2007 року випуску, тип
ТЗ:Легковий універсал, НОМЕР_2 д/н
НОМЕР_1, який належить на праві
власності ОСОБА_3 для задоволення
грошових вимог Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» за кредитним
договором № КЗА1АК04156504 від 02.08.2007 року в
сумі - 166 441грн. 65 коп., шляхом проведення
прилюдних торгів у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження».

При цьому, судом відмовлено у
задоволенні вимог ПАТ КБ «Приватбанк»
щодо укладання від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншим покупцем, зі зняттям
автомобіля з обліку в органах ДАІ, а
також надання банку всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу,
оскільки вони протирічять нормам
Закону України «Про заставу».

Заочне рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
17.10.2011 року набрало законної сили та на
його примусове виконання 28.10.2011 року
видано виконавчий лист № 2-3176/2011.

Як повідомив представник ПАТ КБ
«Приватбанк», виконавчий лист не
подавався до відповідної виконавчої
служби для примусового виконання,
оскільки рішення є неповне - не
зазначено механізм звернення
стягнення.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 20 ЦК України право на
захист особа здійснює на свій розсуд.

Статтею 15 ЦК Українизазначено, що кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

За положеннями ст.546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Договором застави рухомого майна (п.
17.10) дійсно передбачено, що у випадку
порушення заставодавцем будь-якого із
зобов'язань за кредитним договором або
договором застави заставодавець
зобов'язується доставити предмет
застави за адресою, зазначеною у
договорі та передати предмет застави
заставодержателю в заклад за актом
прийому-передачі. Але, відповідно до
змісту зазначеного пункту договору
відповідач зобов'язаний доставити
автомобіль за відповідною адресою в
термін 7 днів з моменту пред'явлення
Заставодержателем письмової вимоги з
вказівкою суми заборгованості термін
сплати якої настав. В матеріалах справи
відсутні докази того, що така вимога
направлялась банком відповідачеві та
докази того, що він її отримав. Докази
того, що відповідач ознайомлений з
заочним рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
17.10.2011 року в матеріалах справи також
відсутні. За таких обставин, позивачем
не доведено суду виконання банком
вимог п. 17.10 договору застави рухомого
майна.

ПАТ КБ «Приватбанк» звертався за
захистом своїх порушених прав, позов
банкупро звернення стягнення на
предмет застави було частково
задоволено, рішення набрало законної
сили та на його примусове виконання
видано відповідний документ.

Банк не пред'явив виконавчий документ
до виконання, проте він не позбавлений
права це зробити, а саме пред'явити
виконавчий лист до відповідного ВДВС,
який у встановленому законом порядку
зобов'язаний виконати зазначене вище
рішеннясуду. Рішення суду в частині
звернення стягнення на предмет застави
- автомобіль шляхом його продажу з
прилюдних торгів передбачає в собі
процедуру вилучення даного автомобіля
у власника та його продаж з прилюдних
торгів в межах процедури виконавчого
провадження.

За таких обставин, суд дійшов
правомірного висновку про те, що вимоги
ПАТ КБ «Приватбанк» є такими, що не
підлягають задоволенню, оскільки
процедура виконання такого рішення
суду (у випадку задоволення позову)
буде аналогічна процедурі виконання
рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 17.10.2011
року, яке вже набрало законної сили і
яке підлягає виконанню в порядку
передбаченому Законом України «Про
виконавче провадження».

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк», подану
представником Шулікою Аліною
Володимирівною відхилити.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 15 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: