Справа № 111/143/13-ц
РІШЕННЯ

іменем України

(повний текст 24 лютого 2014 року)

19 лютого 2014 року

смт. Леніне

Ленінський районний суд АРК у складі:

головуючого судді Казацького В.В.

при секретарі Кадіровій Р.А.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1, який також
діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті
особи: Глазівська сільська рада, відділ
Держкомзему в Ленінському районі АРК
про визнання права власності на
земельну ділянку і частку житлового
будинку, усунення перешкод в
користуванні та розпорядженні
житловим будинком, повернення
самочинно зайнятої земельної ділянки
та усунення перешкод в користуванні та
розпорядженні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, також діючи в інтересах
позивача ОСОБА_2, звернувся до
Ленінського районного суду АРК з
позовом до відповідача, треті особи:
Глазівська сільська рада, відділ
Держкомзему в Ленінському районі АРК
про визнання права власності на
земельну ділянку і частку житлового
будинку, усунення перешкод в
користуванні та розпорядженні
житловим будинком, повернення
самочинно зайнятої земельної ділянки
та усунення перешкод в користуванні та
розпорядженні земельною ділянкою. Свої
вимоги мотивує тим, що 05.04.2002 року
відповідач примусила ОСОБА_2
подарувати їй житловий будинок по
АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,15
га за даною адресою, які не належали
ОСОБА_2 Внаслідок таких дій відповідач
замість належної частки житлового
будинку житловою площею 137,1 кв. м (за
договором дарування) захопила весь
будинок житловою площею 208,1 кв. м, в тому
числі частку позивача ОСОБА_1 розміром
71 кв. м. Також вона захопила замість
належної земельної ділянки площею 0,15
га (за договором дарування) земельну
ділянку площею 0,18 га, в тому числі і
земельну ділянку 0,03 га, яка належить
ОСОБА_1, оформивши в подальшому
державний акт на земельну ділянку
площею 0,18 га. Даний державний акт був
скасований судом, а також на підставі
судового рішення ОСОБА_1 було повернуто
самочинно захоплену відповідачем
земельну ділянку площею 0,03 га. На даний
час відповідач не має
правовстановлюючого документу на
земельну ділянку. На підставі
викладеного вважає, що житловий
будинок по АДРЕСА_1 та земельна ділянка
площею 0,18 га отримані відповідачем
незаконно та просить, з урахуванням
остаточної зміни позовних вимог,
визнати та ним, ОСОБА_1, право власності
на земельну ділянку площею 0,2002 га
відповідно до державного акту АИ №?476587
від 11.10.2010 року, визнати за ним право
власності на розташовану на ньому
частку будинку площею 71 кв. м,
зобов,язати відповідача не чинити
перешкод в користуванні та
розпорядженні будинком АДРЕСА_1,
повернути ОСОБА_1 та ОСОБА_2 самочинно
зайняту земельну ділянку площею 0,18 га
по АДРЕСА_1 та зобов,язати не чинити
перешкод позивачам в праві
користування даною земельною ділянкою.
Ухвалою суду від 24.01.2014 року у прийнятті
заяви про збільшення розміру позовних
вимог в частині оспорювання правочинів
дарування житлового будинку та
земельної ділянки позивачу було
відмовлено через недопустимість зміни
предмету позову після початку розгляду
справи по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1,
який також діє в інтересах ОСОБА_2,
позов підтримав з наведених в ньому
підстав.

Відповідач у судове засідання не
з,явилася, була повідомлена, направила
свого представника. Представник
відповідача у судовому засіданні позов
не визнав через недоведеність та
безпідставність позовних вимог.

Представники третіх осіб в судове
засідання не з,явилися, були
повідомлені, направили заяви про
розгляд справи у їх відсутності.
Представник Глазівської сільської
ради надав заперечення на позовну
заяву.

Вислухавши позивача ОСОБА_1,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи та давши їм оцінку,
суд знаходить позов необґрунтованим і
таким, що не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог або заперечень, а
відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Згідно
ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини на яки
посилається, як на підґрунтя своїх
вимог та заперечень.

Як встановлено судом, на підставі
договорів дарування від 05.04.2002 року
позивач ОСОБА_2 подарував відповідачу
ОСОБА_3 житловий будинок по АДРЕСА_1,
житловою площею 137,1 кв. м (Т.1., а.с. 124) та
земельну ділянку площею 0,15 га за даною
адресою (Т.1., а.с. 123), які належали йому
на підставі відповідних
правовстановлюючих документів.
Зазначені правочини є дійсними,
добровільність відчуження майна була
перевірена судом (Т.1., а.с. 201, 202-204),
доказів протилежного суду не надано.
Згідно копії державного акту про право
власності на земельну ділянку від
11.10.2010 року позивач ОСОБА_1 є власником
земельної ділянки площею 0,2002 га, яка
розташована АДРЕСА_1 (Т.1, а.с. 118),
відомості про нього, як про власника
майна, внесені у Державний реєстр
речових прав на нерухоме майно (Т.2, а.с.
201,205,207). Також ОСОБА_1 є власником
житлового будинку АДРЕСА_1 (Т.1, а.с. 174,
179-182), площа даного будинку дорівнює 30,8
кв. м (Т.2., а.с. 117-122). 31 травня 2005 року
ОСОБА_3 було видано державний акт про
право власності на земельну ділянку
площею 0,18 га, яка знаходиться по
АДРЕСА_1 (Т.1., а.с. 78), який в подальшому
був визнаний недійсним та анульований
на підставі відповідних судових рішень
(Т.1., а.с. 54-55, 60-65). Рішенням Апеляційного
суду АРК у м. Феодосії від 22.03.2011 року
було зобов,язано ОСОБА_3 повернути
ОСОБА_1 самовільно зайняту земельну
ділянку площею 0,03 га (Т.1., а.с. 84-85).
Зазначені судові рішення були виконані
(Т.1., 74-76, 81-83). Актами тимчасової
контрольної комісії з розгляду
земельних питань Глазівської
сільської ради від 16.07.2012 року, 28.02.2013
року та від 17.06.2013 року (Т.1., а.с. 222-223,
224-226, Т.2., а.с. 159-162) встановлено, що
фактично домоволодіння ОСОБА_3
знаходиться на земельній ділянці
площею 0,18 га.

Висновком комплексної судової
будівельно-технічної,
земельно-технічної експертизи (Т.2, а.с.
136-149,241,242) встановлено, що на земельній
ділянці площею 0,2002 га, що належить
позивачу ОСОБА_1 згідно державного акту
від 11.10.2010 року, розташована частина
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, що відносяться до
домоволодіння АДРЕСА_1, яке належить на
праві власності ОСОБА_3, зокрема
частина житлового будинку літ. «А»
площею 16 кв. м, прибудови літ. «а» площею
6 кв. м, веранди літ. «а2» площею 16 кв. м,
навісу літ. «Д» площею 15 кв. м, басейну
літ. «І» площею 15 кв. м та інші споруди
(огородження, хвіртки, вимощення).
Зазначене також підтверджується
поясненнями експертів ОСОБА_4, ОСОБА_5,
наданими в судовому засіданні.
Висновки даної експертизи оспорюються
позивачем ОСОБА_1, однак клопотання про
проведення додаткової або повторної
експертизи ним не заявлялося.

Статтями 391, 392 ЦК України передбачено,
що власник майна може пред'явити позов
про визнання його права власності, якщо
це право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності. Власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 1,3 ЦПК України завданнями
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Незважаючи на встановлення експертами
факту знаходження на частині земельної
ділянки позивача ОСОБА_1 площею 0,0277 га
частки житлового будинку, будівель та
споруд, що належать відповідачу ОСОБА_3,
позивачі свої позовні вимоги з
урахуванням висновків експертизи не
уточнювали, а тому суд не може вийти за
межі позову та розглядає справу в межах
заявлених позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права
власності на земельну ділянку площею
0,2002 га відповідно до державного акту АИ
№?476587 від 11.10.2010 року суд виходить з
того, що дане право вже зареєстровано
за позивачем, в нього наявний
правовстановлюючий документ на
земельну ділянку і таке його право
ніким не оспорюється. Доказів
протилежного позивачем не надано.
Наявність накладення будівель та
споруд відповідача на земельну ділянку
позивача ОСОБА_1, на думку суду не
свідчить про оспорювання права
власності позивача на земельну
ділянку, а є спором з приводу порушення
меж земельних ділянок суміжних
землекористувачів.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права
власності на розташовану на земельній
ділянці площею 0,2002 га частку житлового
будинку площею 71 кв. м суд виходить з
того, що наявність на земельній ділянці
позивача такої частки житлового
будинку не підтверджується наданими
позивачем доказами, не узгоджується з
висновками призначеної комплексної
судової будівельно-технічної,
земельно-технічної експертизи. Крім
того позивачем не надано доказів того,
що житловий будинок (або його частка) по
АДРЕСА_1 належить йому на праві
власності і таке його право не
визнається відповідачем.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 про зобов,язання
відповідача не чинити перешкод в
користуванні та розпорядженні
будинком АДРЕСА_1 суд виходить з того,
що право власності на даний житловий
будинок зареєстроване за ОСОБА_1, він
знаходиться на належній позивачу
земельній ділянці площею 0,2002 га і
ОСОБА_1 не надано суду доказів
наявності створення йому будь-яких
перешкод з боку відповідача в
користуванні та розпорядженні даним
житловим будинком.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 про повернення їм
самочинно зайнятої земельної ділянки
площею 0,18 га по АДРЕСА_1 суд виходить з
того, що позивачами взагалі не доведено
приналежність їм на праві власності
даної земельної ділянки. При цьому суд
враховує, що самочинно зайнята ОСОБА_3
земельна ділянка площею 0,03 га вже
повернута позивачу ОСОБА_1, а договір
дарування земельної ділянки площею 0,15
га, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не
визнавався недійсним, а отже вона має
право на користування зазначеною
земельною ділянкою. З цих же підстав
суд відмовляє у задоволенні позовних
вимог позивачів про зобов,язання не
чинити їм перешкод в праві
користування даною земельною ділянкою.

Інші наявні в матеріалах справи
документи та доводи сторін не
впливають на висновок суду за
заявленими позовними вимогами.

Таким чином суд приходить до
переконання про необґрунтованість
позовних вимог, а тому в задоволенні
позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 слід відмовити в
повному обсязі.

На підставі ст. 88 ЦПК України всі
документально підтверджені судові
витрати підлягають стягненню з
позивачів на користь осіб, їх
зазнавших, пропорційно розміру
позовних вимог, в задоволенні яких було
відмовлено. При цьому суд вважає за
необхідне не стягувати повторно
витрати на правову допомогу в розмірі
375 грн. за ознайомлення з матеріалами
цивільної справи від 16.01.2014 року (Т.2, а.с.
243-244), оскільки зазначена сума вже
включена в розрахунок витрат на
правову допомогу від 23.01.2014 року (Т.2, а.с.
209-210).

На підставі викладеного та керуючись
ст. 391, 392 ЦК України, ст.
3,7,10,88,130,131,179,208,209, 212-215,218 ЦПК України суд
-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
судові витрати - витрати на проведення
експертизи 5287 (п,ять тисяч двісті
вісімдесят сім) грн. 68 коп. та витрати на
правову допомогу 2460 (дві тисячі
чотириста шістдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати - витрати на правову
допомогу 615 (шістсот п,ятнадцять) грн.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у м. Феодосії через
Ленінський районний суд АРК шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

Казацький В.В.