Справа № 361/5294/13-ц Головуючий у І
інстанції Телепенько А.Д.Провадження №
22-ц/780/379/14 Доповідач у 2
інстанції ДаценкоКатегорія 45
УХВАЛА

Іменем України

16 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Олійника В.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 24 жовтня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення частини доходу від
використання спільного сумісного
майна подружжя,

встановила:

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом, в якому
посилався на те, що з 30.04.2004 року по
16.10.2012 року сторони перебували в шлюбі.
За час сумісного проживання сторони за
спільні кошти збудували житловий
будинок АДРЕСА_1 загальною площею 1127 кв.
м., право власності на ? частини якого
зареєстровано за відповідачкою на
підставі рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 13.09.2009 року.

Відповідачка з 2008 року зареєстрована
як фізична особа-підприємець та
здійснює підприємницьку діяльність зі
здавання в оренду приміщень вказаного
будинку, який є спільною сумісною
власністю. При цьому одержані доходи
відповідачка повністю витрачає на свої
особисті потреби, в той час як позивач
позбавлений можливості користуватися
майном, співвласником якого він є.

Оскільки відповідачка використовувала
одержані від здачі в оренду приміщень
належного на праві спільної сумісної
власності будинку кошти одноособово,
то стягненню з неї на його користь
підлягає ? частина доходу, одержаного
за період з жовтня 2012 року, коли сторони
почали вести окреме господарство, по
день подачі позову.

Ринкова вартість оренди таких
приміщень за відповідний період
складала понад 20000 грн. на місяць, тому
загальна сума доходу, отриманого від
здавання в оренду вказаного будинку за
відповідний період, складає понад 140000
грн., з яких позивач має право на
отримання ? частини, тобто понад 70000 грн.
Вважає, що він, як співвласник будинку,
має право на частину доходу, отриманого
від здачі приміщень будинку в оренду,
на підставі вимог ст. ст. 60, 61, 65, 68 СК
України та ч. 2 ст. 369 і ч. 2 ст. 372 ЦК
України.

Просив стягнути з відповідачки на його
користь частину доходу від
використання майна, що є спільною
сумісною власністю, в сумі 70000 грн. за
період з жовтня 2012 року по день подачі
позову, та судовий збір. Позов заявив з
підстав, передбачених ст. ст. 60, 65, 69, 70, 71
СК України, ст. ст. 355, 368-372 ЦК України.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 24 жовтня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення його позову, посилаючись
на неповне з"ясування судом обставин,
що мають значення для справи, та
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
виходив з того, що позивачем не надано
переконливих доказів того, що
відповідачка отримує дохід від
підприємницької діяльності у
визначеному ним розмірі понад 140000 грн.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Згідно ст. 68 СК України розірвання
шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності на майно, набуте за
час шлюбу. Розпоряджання майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності, після розірвання шлюбу
здійснюється співвласниками виключно
за взаємною згодою, відповідно до
Цивільного кодексу України.

За змістом ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу. Дружина і чоловік мають право
розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до вимог ст. 71 СК України
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними. Присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації можливе
за умови попереднього внесення другим
із подружжя відповідної грошової суми
на депозитний рахунок суду.

Згідно ст. 369 ЦК України співвласники
майна, що є у спільній сумісній
власності, володіють і користуються
ним спільно, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними. Розпоряджання
майном, що є у спільній сумісній
власності, здійснюється за згодою всіх
співвласників. У разі вчинення одним із
співвласників правочину щодо
розпорядження спільним майном
вважається, що він вчинений за згодою
всіх співвласників. Згода
співвласників на вчинення правочину
щодо розпорядження спільним майном,
який підлягає нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, має бути висловлена
письмово і нотаріально посвідчена.
Правочин щодо розпорядження спільним
майном, вчинений одним із
співвласників, може бути визнаний
судом недійсним за позовом іншого
співвласника у разі відсутності у
співвласника, який вчинив правочин,
необхідних повноважень.

Згідно ст. 370 ЦК України співвласники
мають право на виділ у натурі частки із
майна, що є у спільній сумісній
власності. У разі виділу частки із
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
кожного із співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними, законом або рішенням суду.
Виділ частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється у
порядку, встановленому статтею 364 цього
Кодексу.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у
спільній сумісній власності, може бути
поділене між співвласниками за
домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. За рішенням суду частка
співвласника може бути збільшена або
зменшена з урахуванням обставин, які
мають істотне значення. У разі поділу
майна між співвласниками право
спільної сумісної власності на нього
припиняється. Договір про поділ
нерухомого майна, що є у спільній
сумісній власності, укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що сторони
перебували в шлюбі з 30 квітня 2004 року,
який розірвано рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 16 жовтня 2012 року. Від шлюбу мають
малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 13 жовтня 2009 року за відповідачкою
ОСОБА_2 визнано право власності на 89/100
частин житлового будинку АДРЕСА_1
загальною площею 1036,70 кв. м, житловою
площею 462,20 кв. м,
що складається з відповідних
приміщень.

Встановлено, що ОСОБА_2 з 01 квітня 2008
року здійснює підприємницьку
діяльність з надання в оренду й
експлуатацію власного чи орендованого
нерухомого майна.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачем не надано переконливих
доказів того, що відповідачка отримує
дохід від підприємницької діяльності у
визначеному ним розмірі понад 140000 грн.

Крім того, як убачається з позовної
заяви, позивач посилався на те, що
відповідачка отримує доходи від здачі
в оренду спільного сумісного майна
подружжя і він, як співвласник будинку,
має право на ? частину отриманого
відповідачкою доходу від здачі
приміщень зазначеного будинку в оренду
за період з жовтня 2012 року, коли сторони
почали вести окреме господарство, по
день подачі позову.

Однак, позивач не звернув уваги на те,
що доходи, одержані відповідачкою
після розірвання шлюбу від здачі в
оренду приміщень 3/4 частин житлового
будинку, не є об"єктом права спільної
сумісної власності подружжя
відповідно до вимог ст. ст. 60, 61 СК
України і не підлягають поділу з
підстав, передбачених статтями 60, 61, 65,
68-71 СК України та статтями 355, 368-372 ЦК
України, на які позивач посилається як
на правову підставу свого позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду про
відмову у задоволенні позову, рішення
суду ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
не може бути скасовано з підстав,
викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 24 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді