Справа № 2/489/687/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

19.02.2014 року
м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва, в
складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Береженюк Н.С.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
захист честі і гідності,
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2014 р. ОСОБА_1 звернувся з
позовом до ОСОБА_3 про захист честі та
гідності, відшкодування моральної
шкоди.

Вказував на те, що відповідач ОСОБА_3
звертається до різних органів
виконавчої влади з заявами, які містять
неправдиву інформацію про позивача, що
принижує його честь та гідність. Так
ОСОБА_3 звертався до Ленінського РВ МУУ
УМВС України з заявою, де зазначав, що
позивач є членом «организованной банды
соседей-беспредельщиков»; в
запереченнях на позовну заяву
зазначав, що позивач переслідує його
пасинка, жорстоко побив офицера
міліції, щодо нього ведеться досудове
розслідування. Також зазначав, що
відповідач ОСОБА_3 звернувся до
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Миколаївської облдержадміністрації з
завідомо неправдивими відомостями про
те, що жінка, з якою позивач проживає
однією сім`єю, без реєстрації шлюбу,
безпідставно отримувала державну
допомогу. Такими діями відповідача
позивачу було завдано морально шкоди,
яку він оцінює в 6000 грн.

Посилаючись на вищевикладене, позивач
просив суд: зобов`язати відповідача
вибачитись, при свідках, за приниження
його гідності та розповсюдження
відомостей, які не відповідають
дійсності; стягнути з відповідача на
його користь компенсацію моральної
шкоди в розмірі 6 000 грн. 00 коп.;
стягнути з відповідача на його користь
в порядку відшкодування майнової шкоди
витрати, пов`язані з розглядом справи,
а саме: судовий збір в розмірі 250 грн.,
виготовлення ксерокопій - 12 грн.,
поштові витрати - 5 грн., оплата послуг
банку за перерахування судового збору
- 10 грн., оплата правової допомоги - 2000
грн., всього - 2 277 грн. 00 коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_2 заявлені
вимоги підтримали, проте їх обсяг
ОСОБА_1 зменшив, виклавши зміст
позовних вимог наступним чином.

Просив:

- визнати інформацію, викладену
відповідачем у запереченні на позов,
поданому при розгляді цивільної справи
№ 2/489/211/2014 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про
захист честі, гідності та
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, а саме «…17 ноября 2013
года был избит жестоко сотрудник
милиции - офицер ОСОБА_8, ограблен,
черепно-мозговая травма, в тяжелом
состоянии доставлен в больницу. У нас
есть все основания, что это
преступление совершено этими
бандитами и их друзьями…», «ведется
следствие» - недостовірною;

- спростувати вказану інформацію
шляхом вибачення та повідомлення про
її недостовірність перед сусідами -
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7;

- стягнути компенсацію моральної шкоди,
завданої приниженням його честі та
гідності, у розмірі 6 000 грн.;

- стягнути майнову шкоду, витрати,
пов`язані з розглядом справи, а саме:
судовий збір в розмірі 250 грн.,
виготовлення ксерокопій - 12 грн.,
поштові витрати - 5 грн., оплата послуг
банку за перерахування судового збору
- 10 грн., оплата правової допомоги - 2000
грн., всього - 2 277 грн. 00 коп.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позов не визнав, посилаючись на
безпідставність заявлених вимог.

Вислухавши пояснення сторін, свідка
ОСОБА_4, дослідивши надані докази, суд
встановив наступне.

Позивач та відповідач є сусідами,
мешкають поруч, на одній вулиці. Більш
ніж 6 років між сторонами тривають
неприязні стосунки, неприязні сосунки
також склались між відповідачем та
іншими сусідами - ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7

Конфлікти, виниклі між усіма вказаними
особами, неодноразово були предметом
розгляду Ленінського райсуду м.
Миколаєва як у кримінальному так і в
цивільному провадженні.

Так, між іншими, в провадженні
Ленінського районного суду м.
Миколаєва знаходилась цивільна справа
№ 2/489/211/2014 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про
захист честі, гідності та
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

При розгляді вищезазначеної цивільної
справи відповідачем ОСОБА_3 до суду
було подано письмові заперечення, в
яких було зазначено наступне: «... 17
ноября 2013 г. был избит жестоко
сотрудник милиции - офицер ОСОБА_8,
ограблен, черепно-мозговая травма, в
тяжелом состоянии доставлен в
больницу. У нас есть все основания, что
это преступление совершено этими
бандитами и их друзьями…», «ведется
следствие».

Відповідач у судовому засіданні
пояснив, що вважає позивача виним у
спричиненні телесних ушкоджень члену
його родини (син дружини) - ОСОБА_9 та
звертався із відповідними заявами до
МВС України та депутата Верховної Ради
с метою притягнення винних осіб до
відповідальності.

Згідно Вироку Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 29.05.2013 р. по справі
№ 1/489/101/2013, який набрав законної сили,
ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні
злочину, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК
України - за завдання умисного легкого
тілесного ушкодження ОСОБА_3

Відповідно до Повідомлення УМВС
України в Миколаївській області від
09.01.2014 р. за вих. № 5/с-145 відомості щодо
вчинення ОСОБА_1 кримінального
правопорушення відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування такої інформації.

Згідно ст. 10 ЦПК України, ст..277 ЦПК
України, роз'яснень п. 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 1 від
27.02.2009р. «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» (далі -
Постанова), позивач повинен довести
факт поширення інформації
відповідачем, а також те, що внаслідок
цього було порушено його особисті
немайнові права, обов'язок довести, що
поширена інформація є достовірною,
покладається на відповідача.

Відповідно до статті 40 Конституції
України усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні звернення
або особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Згідно п.п. 15,16,18,19,25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 р.
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» суди
повинні мати на увазі, що у випадках,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо цей
орган компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, проте
в ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження, вказана
обставина не може сама по собі бути
підставою для задоволення позову,
оскільки в такому випадку мала місце
реалізація особою конституційного
права, передбаченого статтею 40
Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

Проте судам необхідно враховувати, що
повідомлення оспорюваної інформації
лише особі, якої вона стосується, не
може визнаватись її поширенням, якщо
особа, яка повідомила таку інформацію,
вжила достатніх заходів
конфіденційності для того, щоб ця
інформація не стала доступною третім
особам.

Інформація, зазначена у позовній заяві
чи іншій заяві, адресованій суду, а
також в процесуальних документах
(запереченнях на позов, апеляційних чи
інших скаргах тощо), може бути
підставою для захисту гідності, честі
чи ділової репутації, за винятком
випадків, коли ця інформація була
визначена підставою пред'явленого
позову і стосувалася його предмета,
була доказом у справі, а так само
предметом апеляційного чи іншого
перегляду в порядку, встановленому
процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови
про захист гідності, честі чи ділової
репутації, приниження яких відбулося
внаслідок давання показань свідками, а
так само іншими особами, які брали
участь у справі, відносно осіб, які
брали участь у тій справі, якщо
наведена в них інформація була доказом
у справі та оцінювалась судом при
ухваленні судового рішення, оскільки
нормами процесуальних кодексів
встановлено спеціальний порядок
дослідження та оцінки таких доказів.
Вказана вимога по суті означала б
вимогу повторної судової оцінки
наданих суду доказів у раніше
розглянутій справі.

Спростування має здійснюватися у
такий самий спосіб, у який поширювалася
недостовірна інформація. У разі якщо
спростування недостовірної інформації
неможливо чи недоцільно здійснити у
такий же спосіб, у який вона була
поширена, то воно повинно проводитись у
спосіб, наближений (адекватний) до
способу поширення, з урахуванням
максимальної ефективності
спростування та за умови, що таке
спростування охопить максимальну
кількість осіб, що сприйняли
попередньо поширену інформацію.

Суд не вправі зобов'язувати
відповідача вибачатися перед
позивачем у тій чи іншій формі,
оскільки примусове вибачення як спосіб
судового захисту гідності, честі чи
ділової репутації за поширення
недостовірної інформації не
передбачено у статтях 16, 277 ЦК.

Постановою Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995року №4 «Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
визначено, що під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що
моральна шкода щодо фізичної особи
полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких особа зазнала у
зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких особа зазнала у
зв'язку з протиправною поведінкою щодо
неї самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів, або у зв'язку зі знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі, гідності, ділової репутації.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже судом встановлено, що відповідач
зазначив у заперечені до позовної
заяви, наданої суду при розгляді
цивільної справи № 2/489/211/2014 за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди інформацію, визнання
якої неправомірною вимагає позивач, а
саме : «... 17 ноября 2013 г. был избит
жестоко сотрудник милиции - офицер
ОСОБА_8, ограблен, черепно-мозговая
травма, в тяжелом состоянии доставлен в
больницу. У нас есть все основания, что
это преступление совершено этими
бандитами и их друзьями…», «ведется
следствие».

Проте, суд находить, що вислів
відповідача носить характер
припущення, що з огляду на його
звернення з листами до відповідних
державних органів, факт чого не
заперечує позивач, має намір лише
знайти та покарати винних у скоєні
злочину проти члена його родини. Що
само по собі, на думку суду, не може
вважатись таким, що принижує честь та
гідність позивача.

Суд також не може погодитись із
твердження позивача стосовно
розповсюдження вказаної інформації,
оскільки вона була висловлена
письмово, при розгляді цивільної
справи, сторонами якої були ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7. Лише ці
особи були обізнані з цього приводу, та
поміж ними тривають сварки певний час.

Крім того, предметом розгляду судом
вказаної справи були саме висловлення
відповідача та його звернення до
Ленінського РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області з заявами про
вжиття заходів щодо протиправної
поведінки його сусідів.

В судовому засіданні позивач та свідок
ОСОБА_4 зазначали, що вказану
інформацію було викладено лише у
зверненнях до компетентних органів та
не розповсюджувалась жодним іншим
чином.

За такого, позивачем у судовому
засіданні не було надано належних та
допустимих доказів щодо поширення
недостовірної інформації чи
інформації, яка принижує його честь та
гідність, спричинення позивачу
моральної шкоди. Також ця інформація не
може бути спростована у спосіб,
зазначений позивачем. Отже позовні
вимоги не підлягають задоволенню через
їх безпідставність в повному обсязі.

Керуючись ст. 10, 11, 30, 60, 212-214 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі і
гідності, відшкодування моральної
шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається апеляційному суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: