Провадження № 2/161/149/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

10 лютого 2014 року
м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області

в складі: головуючого - судді Філюк Т.М.

при секретарі Коритнюк А.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернулась в суд в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5 з позовом до
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу.

Позовні вимоги мотивує тим, що
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_6 з 19.02.1988 року по 4.11.1999 року. Після
розірвання шлюбу продовжували
проживати однією сім»єю. За період
спільного проживання, а саме 03.09.2002 року
ними було здійснено продаж квартири
АДРЕСА_2, співвласником якої була
неповнолітня ОСОБА_5. На продаж даної
квартири було отримано згоду органу
опіки та піклування Луцької міської
ради. За виручені кошти було придбано
квартиру АДРЕСА_1, право власності на
яку ОСОБА_6 зареєстрував на себе.
Вказує, що 04.06.2009 року ОСОБА_6 уклав
договір купівлі-продажу даної
квартири, відчуживши її ОСОБА_7 Вважає,
що даний договір купівлі-продажу
укладений без відповідної згоди органу
опіки та піклування та порушує права
неповнолітньої ОСОБА_5, яка мала право
користування спірною квартирою,
оскільки постійно проживала за даною
адресою, хоча не була зареєстрована в
квартирі.

Просить визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
посвідчений приватним нотаріусом
Луцького міського нотаріального
округу Волинської області ОСОБА_8,
реєстровий № 1090.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 26 листопада 2013
року залучено до участі в справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
Службу у справах дітей Луцької міської
ради.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав повністю з
підстав, викладених в позовній заяві,
просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання
не з»явився, подав суду заяву, в якій
просив слухати справу у його
відсутності, позов не визнає та
заперечує щодо його задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_7 -
ОСОБА_2 позов не визнав та заперечував
щодо його задоволення.

Представник Служби у справах дітей
Луцької міської ради в судове
засідання не з»явився, хоча був
належним чином повідомлений про час та
місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позов
безпідставний та до задоволення не
підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до статей 203, 215 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має учинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою
статті 203 цього Кодексу.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Згідно з Примірним регламентом з
оформлення документів та контролю з
питань реєстрації і зняття з
реєстрації місця проживання
(перебування) фізичних осіб в Україні,
затвердженим наказом МВС України від 3
лютого 2006 року № 96, особи, які
проживають у приватних будинках і не
обслуговуються житлово-комунальними
підприємствами, звертаються
безпосередньо до відповідного органу
реєстрації особисто з наданням
оформленої належним чином будинкової
книги. На підставі поданих для
реєстрації місця проживання
документів уповноваженою особою
органу реєстрації заповнюється 2
примірники талона реєстрації місця
проживання та зносяться відповідні
відомості із зазначенням адреси житла
особи до паспортного документа шляхом
проставляння штампа відповідного
зразка. У разі реєстрації
неповнолітніх дітей до 15 років разом з
батьками (одним з батьків) відомості
про їх реєстрацію вносяться до талона
реєстрації одного з батьків.

Крім того, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про
охорону дитинства» передбачено, що
батьки або особи, які їх замінюють, не
мають права без дозволу органів опіки і
піклування укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятись від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватись від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей» органи
опіки та піклування здійснюють
контроль за дотриманням батьками та
особами, які їх замінюють, житлових
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей. Для здійснення будь-яких
правочинів стосовно нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування.

Таким чином, встановлена норма
зобов'язує нотаріусів при оформленні
правочинів щодо відчуження нерухомого
майна аналізувати подані йому
документи, зокрема, на предмет
існування прав користування таким
нерухомим майном у дитини (дітей). Тому
нотаріуси для встановлення факту
користування нерухомим майном
витребовують довідку про реєстрацію
місця проживання або місця перебування
дитини за адресою майна, що
відчужується або заставляється, видану
житлово-експлуатаційною організацією
або іншим відповідним уповноваженим
органом з питань реєстрації.

Тобто право користування майном члена
сім'ї власника житла пов'язано з
моментом здійснення реєстрації за
місцем проживання особи, про що
робиться відповідний запис до
будинкової книги.

Отже, згода органу опіки і піклування
необхідна лише у випадку, якщо дитина є
власником (співвласником), або має
право на користування жилим
приміщенням, що відчужується.

Судом встановлено, що 04 червня 2009 року
між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено
договір купівлі-продажу належної
ОСОБА_6 на праві приватної власності
квартири АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Луцького
міського нотаріального округу
Волинської області ОСОБА_8, реєстровий
№ 1090 (а.с.4).

Згідно з п.5.7 даного договору, за
твердженнями продавця ОСОБА_6
малолітні, неповнолітні діти в
квартирі не зареєстровані, не
проживають, не користуються її площею.

Із матеріалів справи, а саме із
ксерокопії будинкової книги № 19534
вбачається, що на момент укладення
договору купівлі-продажу в спірній
квартирі неповнолітня ОСОБА_5
зареєстрована не була.

Дана обставина також підтверджується
поясненнями сторін по справі.

Таким чином, в судовому засіданні
достеменно встановлено, що на момент
укладення оспорюваного договору
купівлі-продажу неповнолітня дитина
права власності на квартиру і права
користування нею не мала, а тому для
здійснення згаданого правочину щодо
даного нерухомого майна не була
потрібна згода органу опіки і
піклування.

Спірний правочин не суперечить правам
та інтересам неповнолітньої дитини, а
тому підстави для визнання договору
купівлі-продажу недійсним, передбачені
ч.6 ст.203 та ст.215 ЦК України, відсутні.

Покликання позивача на той факт, що
неповнолітня ОСОБА_5 на момент
укладення оспорюваного договору
фактично проживала в квартирі АДРЕСА_1
без реєстрації, а тому мала право на
користування квартирою, не спростовує
наведених вище обставин, і не впливає
на правильність висновків суду про
відсутність підстав для визнання
недійсним договору купівлі-продажу.

Проаналізувавши зібрані та досліджені
по справі докази, суд прийшов до
висновку, що в позові ОСОБА_4 в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу слід
відмовити.

Керуючись ст. ст.10, 11, 58, 60, 212-215 ЦПК
України, ст. 203, 215, 405 ЦК України, ст. 12
Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей» ст. 17 Закону
України "Про охорону дитинства" , суд -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_4 в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

Луцького міськрайонного суду
Т.М.Філюк