Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Матвєйшина О.Б.
Справа № 2/425/614/13
Провадження № 22ц/782/338/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі :

головуючого: Матвєйшиної О.Б.,

суддів: Малієнко Н.В., Єрмакова Ю.В.,

при секретарі: Аліханян Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Рубіжанського міського суду
Луганської області від 25 грудня 2013 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:
Комунальне підприємство «Бюро
технічної інвентаризації»
Рубіжанської міської ради, Рубіжанська
міська рада Луганської області про
визнання споруди самочинним
будівництвом, зобов'язання її знесення,
визнання земельної ділянки незаконно
приватизованою та припинення права
власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи: КП «БТІ» Рубіжанської міської
ради, Рубіжанська міська рада
Луганської області про визнання
споруди самочинним будівництвом,
зобов'язання її знесення, визнання
земельної ділянки незаконно
приватизованою та припинення права
власності на земельну ділянку, який в
ході судового засідання доповнював, та
в якому послався на те, що позивач є
власником квартири АДРЕСА_1. В червні 2012
року позивач з метою приватизації
землі звернувся до відділу
Держземагенства м. Рубіжне та з'ясував,
що ділянка землі під сараєм, який
збудували його сусіди ОСОБА_3,
знаходиться у дворі позивача, також
було з'ясовано, що відповідачі
приватизували свою земельну ділянку,
захопивши частину земельної ділянки
позивача. Просить визнати споруду -
сарай літера «С», який зазначений у
плані земельної ділянки та у
технічному паспорті на квартиру
АДРЕСА_2 самочинним будівництвом,
зобов'язати ОСОБА_3 знести зазначений
сарай, припинити право власності
ОСОБА_3 на земельну ділянку за
державним актом від 14.04.2008 року серії
ЯЕ№ 862643. Також просить визнати
земельну ділянку, зазначену в
державному акті серії ЛГ № 155033 від
02.12.2004 року, виданого на ім'я ОСОБА_4.
незаконно приватизованою та визнати
земельну ділянку, зазначену в
державному акті серії ЯЕ № 862643 від
14.04.2008 року виданого на ім'я ОСОБА_3,
незаконною.

Рішенням Рубіжанського міського суду
Луганської області від 25 грудня 2013 року
в позові відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_2 з
рішенням суду не згоден, вважає, що
судом першої інстанції не в повному
обсязі з'ясовані обставини, які мають
суттєве значення для справи. Просить
рішення скасувати і ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, вислухавши пояснення
осіб, що приймають участь у справі,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до
наступного.

Згідно зі ст.. 213, 214 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом, обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні, під
час ухвалення рішення суд у числі інших
вирішує також питання, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони

підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин, яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судова колегія вважає, що у даному
випадку судом першої інстанції ці
вимоги закону у повному обсязі
виконано.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
виходив з того, що приватизація
земельної ділянки відповідачкою
ОСОБА_4 власницею квартири АДРЕСА_2,
проведена у встановленому законом
порядку, про що їй видано державний
акт від 02.12.2004 року, сарай літера «С»,
який знаходиться на цій земельній
ділянці самовільним не є, оскільки на
його будову є дозвіл Рубіжанської
міськради, 14.04.2008 року вона продала
зазначену квартиру зі службовими
будівлями, у тому числі сараєм літера
С, та земельну ділянку відповідачу
ОСОБА_3, при цьому порушень права
позивача, як власника квартири
АДРЕСА_1, розташованій на сусідній
земельній ділянці, та створення йому
будь-яких перешкод для користування і
розпорядження його майном - квартирою
АДРЕСА_1, при будівництві вказаного
сараю та при приватизації земельної
ділянки, не створено.

Таких висновків суд дійшов правильно.

За змістом частини першої статті 81
Земельного кодексу України (далі - ЗК
України) громадяни України можуть
набувати право власності на земельну
ділянку шляхом приватизації за умови
наявності підстав набуття права на
землю, передбачених статтею 116 ЗК
України.

Відповідно до ст.. 116 ЦК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною першою статті 128 цього
Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі:

а) приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок
внаслідок приватизації державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно
у власність громадян у межах норм,
визначених цим Кодексом, провадиться
один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у
власності чи користуванні громадян або
юридичних осіб, передаються у
власність чи користування за рішенням
органів виконавчої влади чи органів
місцевого самоврядування лише після
припинення права власності чи
користування ними в порядку,
визначеному законом.

Отже, як випливає зі змісту вказаних
положень, громадянин одержує у
власність частку із земельного фонду у
встановленому законом порядку.

Згідно ст. 12 ЗК України до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить: а)
розпорядження землями територіальних
громад; б) передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; в) надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу; г) вилучення земельних
ділянок із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу;
г) викуп земельних ділянок для
суспільних потреб відповідних
територіальних громад сіл, селищ, міст;
д) організація землеустрою; є)
координація діяльності місцевих
органів земельних ресурсів; є)
здійснення контролю за використанням
та охороною земель комунальної
власності, додержанням земельного та
екологічного законодавства; ж)
обмеження, тимчасова заборона
(зупинення) використання земель
громадянами і юридичними особами у
разі порушення ними вимог земельного
законодавства; з) підготовка висновків
щодо вилучення (викупу) та надання
земельних ділянок відповідно до цього
Кодексу; и) встановлення та зміна меж
районів у містах з районним поділом; і)
інформування населення щодо вилучення
(викупу), надання земельних ділянок; ї)
внесення пропозицій до районної ради
щодо встановлення і зміни меж сіл,
селищ, міст; й) вирішення земельних
спорів; к) вирішення інших питань у
галузі земельних відносин відповідно
до закону.

Відповідно до ст. 126 Земельного Кодексу
України право власності на земельну
ділянку посвідчується державним
актом.

Вказаний державний акт видається на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки у власність. .

Судом установлено, що позивач є
власником квартири АДРЕСА_1,
відповідач ОСОБА_3 є власником
квартири АДРЕСА_2. До цього власницею
квартири АДРЕСА_2 була відповідачка
ОСОБА_4, якій на підставі рішення
Рубіжанської міської ради від 17
листопаду 2004 року було у порядку
приватизації передано у власність
земельну ділянку, розташовану за
вказаною адресою у розмірі 0, 0337 га , про
що 2 грудня 2004 року видано державний
акт на право власності на земельну
ділянку. При вирішенні цього питання,
17 липня 2004 року було складено акт
встановлення меж цієї земельної
ділянки, який було погоджено з
суміжними землекористувачами, зокрема
у тому числі з позивачем, при цьому
претензій до визначення розташування
спільних меж не надходило.

Доказів тому, що у даному випадку
приватизація суміжної земельної
ділянки проведена всупереч вимогам
закону, та було порушено права
позивача, як власника сусідньої
квартири, суду не надано.

Доказів того, що рішення органу
приватизації та видані на підставі
цього документи, у тому числі
державний акт на землю на ім'я
відповідачки, визнані недійсними та
скасовані, суду не надано.

На даний час вказані рішення
Рубіжанської міської ради є чинними.

Таким чином, суд дійшов правильного
висновку про відсутність підстав для
визнання проведеної відповідачкою
приватизації земельної ділянки
незаконною та визнання побудованого
сараю літер С самовільним
будівництвом.

Судом також встановлено, що згідно
договору купівлі-продажу від 21 лютого
2008 року відповідачка ОСОБА_4 продала
належну їй квартиру та земельну
ділянку відповідачеві ОСОБА_3, яким на
підставі цього договору
купівлі-продажу 14 квітня 2008 року
одержано державний акт на спірну
земельну ділянку на своє ім'я.

Доказів того, що вказаний договір
купівлі-продажу є недійсним, суду не
надано.

Таким чином, суд дійшов правильного
висновку щодо безпідставності вимог
позивача визнати незаконною земельну
ділянку, зазначену в державному акті
серії ЯЕ № 862643 від 14.04.2008 року виданого
на ім'я ОСОБА_3, та припинення його права
власності на цю земельну ділянку.

Судом також встановлено, що на вказаній
земельній ділянці відповідачкою
ОСОБА_4 у період, коли вона була
власницею вказаної квартири та
земельної ділянки було побудовано
спірний сарай літер С, дозвіл на який
було надано рішенням Рубіжанської
міської ради, який у встановленому
порядку внесений до технічної
документації, та який було продано нею
відповідачеві ОСОБА_3 у складі споруд
і будівель, які відносяться до квартири
АДРЕСА_2.

У відповідності з ч. 2 ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки може
вимагати усунення будь-яких порушень
його права на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до ст.ст. 16,391,386 ЦК України
власник має право звернутися до суду з
вимогою про захист свого порушеного
права будь-яким способом, що є
рівнозначним змісту порушеного права,
який ураховує характер порушення та
дає можливість захистити порушене
право, в тому числі шляхом знесення
будівлі у разі порушення права
власника і неможливості усунення цих
порушень іншим способом.

Відповідно до ст.. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

У разі істотного відхилення від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і
правил суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування може
постановити рішення, яким зобов'язати
особу, яка здійснила (здійснює)
будівництво, провести відповідну
перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику
застосування судами статті 376 ЦК
України (про правовий режим
самочинного будівництва)» самочинним
вважається будівництво житлового
будинку, будівлі, споруди, іншого
нерухомого майна, якщо вони збудовані
будуються) на земельній ділянці, що не
була відведена особі, яка здійснює
будівництво; або відведена не для цієї
мети; або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту; або з істотним порушенням
будівельних норм і правил.

Згідно з п. 17 зазначеної Постанови від
30.03.2013 року № 6 позов про знесення
самочинно збудованого нерухомого
майна може бути пред'явлено власником
чи користувачем земельної ділянки або
іншою особою, право якої порушено,
зокрема власником (користувачем)
суміжної земельної ділянки з підстав,
передбачених статтями 391, 396 ЦК України,
ст.. 103 ЗК України.

Таким чином, виходячи зі змісту
вказаних правових норм знесення
будівель споруджених з порушенням
будівельних норм або самовільно за
позовом власника можливо лише у
порядку усунення перешкод у
користуванні та розпорядженні своєю
власністю.

У даному випадку, позивач не надав
доказів, що він є власником земельної
ділянки, на якій розташовано спірний
сарай літер С, а також не надав доказів
того, що вказаний сарай перешкоджає
користуванню та розпорядження ним
належної йому на праві власності
квартирою, для чого необхідно його
знесення, як самовільно спорудженого.

Отже, судом правильно зроблено
висновок про відмову у задоволенні
позовних вимог позивача у повному
обсязі.

Судова колегія вважає, що у даному
випадку судом першої інстанції при
розгляді вказаної справи не допущено
порушення норм процесуального та
матеріального права, висновки суду
відповідають вимогам закону та
обставинам справи.

Згідно зі ст.. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія не
вбачає підстав для скасування або
зміни оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.. 303,307,308,313,314,315 ЦПК
України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Рубіжанського
міського суду Луганської області від 25
грудня 2013 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи: Комунальне підприємство «Бюро
технічної інвентаризації»
Рубіжанської міської ради, Рубіжанська
міська рада Луганської області про
визнання споруди самочинним
будівництвом, зобов'язання її знесення,
визнання земельної ділянки незаконно
приватизованою та припинення права
власності на земельну ділянку -
залишити без змін.

Ця ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно, та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після її
проголошення.

Головуючий :

Судді: