АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/457/2014
Головуючий в І інстанції: Пухальський
Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року лютого місяця 18 дня
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.

суддів: Орловської Н.В.,

Кутурланової О.В.

при секретарі: Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення
Скадовського районного суду
Херсонської області від 03 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальних збитків та моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

24 вересня 2013 року ОСОБА_4
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальних
збитків та моральної шкоди. Просила
стягнути з відповідачки на свою
користь завдані їй: матеріальний
збиток в розмірі 27896грн.; моральну шкоду
в розмірі 5000грн.; судові витрати в
розмірі 114,70грн.

У листопаді 2013 року позивачка
уточнила позовні вимоги в частині
судових витрат, просила стягнути з
відповідачки на свою користь: судові
витрати, пов'язані зі сплатою судового
збору в сумі 114,70грн. та 278,96грн.; витрати,
пов'язані із залученням перекладача в
сумі 100грн.; витрати, пов'язані із явкою
до суду її представника (з іншого
населеного пункту) в розмірі 645,13грн.
Всього просила стягнути 1138,79грн.
судових витрат.

Ухвалою суду від 20 листопада 2013
року за клопотанням позивачки до
участі в розгляді справи в якості
співвідповідача було залучено ОСОБА_3

Позов обґрунтований тим, що з 2007
року в неї вдома утримувалась собака
породи "Ши-тцу" за кличкою "Боня", яка
була нею придбана за 8000грн. В травні 2013
року вона у зв'язку з вагітністю та
тимчасовим перебуванням на лікуванні
тимчасово віддала собаку своїй матері
ОСОБА_5, яка на літо поїхала до
приватного будинку АДРЕСА_1. 10 червня 2013
року вказану собаку загризла собака,
яка належить відповідачам. В
результаті вказаного вона перенесла
морально-психологічну травму, душевні
страждання, оскільки собака була
улюбленцем сім'ї. Завдані матеріальні
збитки складаються з: 8000грн. - вартість
собаки; 19812грн. - витрати на утримання
(годування) собаки; 84грн. - витрати на
лікування (щеплення) собаки.

Рішенням суду від 03.12.2013 року з
урахуванням ухвали суду від 12 грудня 2013
року про виправлення описки позов було
задоволено частково, з обох
відповідачів на користь позивачки було
стягнуто: матеріальний збиток по
4000грн., моральну шкоду по 1000грн. з
кожного, а також судові витрати по
сплаті судового збору, витрати,
пов'язані із залученням перекладача та
витрати, пов'язані із явкою до суду її
представника в розмірі по 192,36грн. з
кожного. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Додатковим рішенням суду від 24
грудня 2013 року було задоволено заяву
представника відповідачки ОСОБА_2 про
ухвалення додаткового рішення про
стягнення з позивачки на користь
відповідачки ОСОБА_2 судових витрат на
правову допомогу в сумі 1500грн.,
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачці
відмовлено. Було стягнуто з позивачки
на користь ОСОБА_2 судові витрати на
правову допомогу в сумі 1044грн.

В апеляційній скарзі відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять вказане
рішення суду від 03.12.2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову в
позові, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права.
Зокрема, вказали, що суд не звернув
увагу на відсутність доказів загибелі
10.06.2013 року належної позивачці собаки
породи "Ши-тцу", а також причину
загибелі. При цьому вказали, що вказане
може підтвердити лише ветеринар, як це
зазначено в Правилах тримання собак,
котів і хижих тварин у населених
пунктах Української РСР, затверджених
наказом Міністерства ЖКГ УРСР від
17.06.1980 року. Позивачка ж ветслужбу не
повідомила про загибель собаки і не
здала туди її труп. Також зазначила, що
поза увагою суду залишилась
відсутність доказів наявності у
відповідачів собаки породи "вівчарка",
яка нібито загризла собаку позивачки.
Також вказали, що суду не надано ніяких
документів про проживання позивачки
(чи її матері) в будинку АДРЕСА_1. Також
вважають, що є помилковим висновок суду
про нібито проживання однією сім'єю
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_2 в
тому ж населеному пункті, адже ОСОБА_2
проживає в іншому будинку АДРЕСА_3 має
свою сім'ю з трьох дітей, з ОСОБА_3 вона
підтримує певні стосунки, але однією
сім'єю не проживають і спільне
господарство не ведуть. Також
зазначили, що суд не звернув увагу на
постанову у справі про адміністративне
правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.2
ст.154 КУпАП, а саме про те, що була
загризена собака, що належить ОСОБА_5
(матері позивачки). Також вказали, що
суд не дав належної оцінки усім
доказам, зокрема і свідченням свідків
про те, що собака була загризена на
вулиці. Вказане свідчить про вину обох
господарів собак, які були на вулиці
без намордників. Також, на їх думку, є
недоведеним висновок суду про
стягнення вартості собаки 8000грн., тоді
як за даними інтернету вартість такої
собаки сягає від 1500грн. до 4000грн. Крім
того, зазначили, що судом не доведена
сума судових витрат та моральної шкоди.

Отже, рішення суду не оскаржується в
частині відмови в задоволенні позову
про стягнення: витрат на утримання
(годування) собаки в розмірі 19812грн.;
витрат на лікування (щеплення) собаки в
розмірі 84грн. Крім того, не
оскаржується додаткове рішення суду.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

З матеріалів справи та встановлених
судом обставин вбачається наступне.

Згідно з постановою судді Скадовського
районного суду Херсонської області від
19.07.2013 року на ОСОБА_2 було накладено
адміністративний штраф у розмірі 51грн.
за вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154
КУпАП (а.с.19).

За вказаною постановою 10.06.2013 року
близько 0730 години в с.Хатки
Скадовського району на подвір'ї
будинку АДРЕСА_1 собака породи
"вівчарка", яка належить ОСОБА_2,
перебуваючи без прив'язі, загризла
собаку породи Шитцу, яка належала
ОСОБА_5 Таким чином, ОСОБА_2 порушила
правила тримання собак і вчинила
правопорушення, передбачене ч.2 ст.154
КУпАП.

Диспозиція ч.2 ст.154 КУпАП встановлює
адміністративну відповідальність за
порушення правил тримання собак і
котів, зокрема, за: тримання собак у
місцях, де це заборонено відповідними
правилами, чи незареєстрованих собак;
вигулювання собак без поводків і
намордників чи в невідведених для
цього місцях, якщо вказані дії
спричинили заподіяння шкоди майну
людей.

Відповідно до копії договору
купівлі-продажу чистопородної собаки
від 15.11.2007 року, укладеного між ОСОБА_7
(Продавець) та позивачкою ОСОБА_4
(Покупець) остання купила собаку породи
"Шит-цу", 15.09.2007р.н., ціна продажу - 8000грн.;
категорія собаки - пет-дог (а.с.5).

За копією свідоцтва про шлюб позивачка
після одруження 29.09.2012 року змінила
своє прізвище з "ОСОБА_4" на "ОСОБА_4"
(а.с.13).

На дану собаку на ім'я позивачки був
виданий міжнародний ветеринарний
паспорт, в якому зазначено опис собаки,
її кличка "Боня", щеплення проти сказу
(а.с.6-7).

За довідкою, виданою приватним лікарем
ветеринарної медицини позивачці, що
проживає в АДРЕСА_4, вказаній собаці
породи шит-цу, 15.09.2007р.н., кличка "Боня",
стать самець, 10.03.2012 року було зроблено
щеплення проти чуми собак,
парвовірсного гастроентериту,
аденовірозу, гепатиту, лептоспірозу
вакциною мультикан 3 контроль 4,
придатна до 09.2014 року (а.с.9).

Матеріали справи містять фотографії
вказаної собаки (а.с.8).

У судовому засіданні відповідачі
позовні вимоги не визнали, посилаючись
на відсутність доказів на
підтвердження факту та причини
загибелі собаки, а також того, що
відповідачі проживають однією сім'єю.

Відповідно до ст.61 ЦПК України: не
підлягають доказуванню обставини,
визнані судом загальновідомими, а
також визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі; не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи, або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили; вирок
у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Отже, постановою суду у справі про
адміністративне правопорушення
встановлено, що відповідачка ОСОБА_2
порушила правила тримання собак і
вчинила правопорушення, передбачене ч.2
ст.154 КУпАП (її собака, перебуваючи без
прив'язі, загризла собаку породи
"Шит-цу"). Як позивачка, так і її мати
ОСОБА_5 пояснили, що собака породи
"Шит-цу", що загинула, належить
позивачці. Крім того, вони пояснили, що
ця подія трапилася на подвір'ї будинку
батьків ОСОБА_5 (АДРЕСА_1), куди вони
приїжджають на літній період.

Суд повно, всебічно дослідив обставини
справи, дав належну оцінку зібраним
доказам у справі (зокрема поясненням
свідків ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12), а тому прийшов до вірного
висновку про наявність вини
відповідачки ОСОБА_2 у заподіянні шкоди
позивачці, що виразилась у тому, що
належна ОСОБА_2 собака загризла належну
позивачці собаку породи "Шит-цу"
вартістю 8000грн., причинивши позивачці
моральну шкоду.

При цьому він обґрунтовано послався на
ст.ст.22, 1166, 1167 ЦК України, ст.12 Закону
України "Про захист тварин від
жорстокого поводження" (про
відшкодування шкоди, завданої
твариною, особою, що її утримує), п.п.1.1.,
1.3. Правил утримання собак, котів на
території Птахівської сільської ради,
затверджених рішенням ради №176 від
10.06.2006 року, п.п.3, 4, 6 Правил тримання
собак, котів і хижих тварин у населених
пунктах Української РСР, затверджених
наказом Міністерства ЖКГ УРСР від
17.06.1980 року.

Правила утримання домашніх тварин
відповідно до вимог ст.9 Закону України
"Про захист тварин від жорстокого
поводження" встановлюються органами
місцевого самоврядування.

Стягуючи на користь позивача кошти на
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про наявність
підстав для її відшкодування, проте,
задовольняючи позов частково та
визначивши розмір відшкодування в
2000грн., суд не врахував роз'яснень
Пленуму Верховного Суду України, даних
у п.5 Постанови від 31.03.1995 року №4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" про те, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
тощо), яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат та з урахуванням
інших обставин; при цьому суд має
виходити з засад розумності,
виваженості та справедливості. На
підставі викладеного, колегія суддів
вважає доводи апеляційної скарги в цій
частині обґрунтованими і приходить до
висновку, що розмір моральної шкоди
визначений судом без урахування
обставин спричинення майнової шкоди,
характеру немайнових затрат, з якими
позивач пов'язує факт заподіяння шкоди,
ступеня вини заподіювача. А тому розмір
такого відшкодування підлягає
зменшенню до 1000грн.

Разом з тим, суд необґрунтовано
встановив, що разом із ОСОБА_2 у
завданні шкоди позивачці є вина і
відповідача ОСОБА_3 Так, сам він це
заперечує, у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_2 він не перебуває, а проживання з
нею однією сім'єю, як і сама ОСОБА_2, не
визнає. Зазначена вище постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення ухвалена тільки
відносно ОСОБА_2, отже не обов'язкова
для суду, що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій ОСОБА_3

Суд же на вказане уваги не звернув, і
дійшов до помилкового висновку про те,
що разом із ОСОБА_2 за завдану позивачці
шкоду повинен нести відповідальність і
відповідач ОСОБА_3

Таким чином, рішення суду в
оскаржуваній частині, а саме в частині
часткового задоволення позовних вимог,
слід скасувати і ухвалити нове, яким
позов задовольнити частково, стягнувши
з відповідачки ОСОБА_2 на користь
позивачки матеріальний збиток в
розмірі 8000грн. та моральну шкоду в
розмірі 1000грн. У задоволенні позовних
вимог позивачки до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальних збитків та
моральної шкоди слід відмовити.

Інші доводи апеляційної скарги не
підтверджені належними доказами,
висновків суду не спростовують і не
впливають на правильність прийнятого
рішення. Посилання на відсутність
доказів загибелі 10.06.2013 року належної
позивачці собаки породи "Шит-цу",
зокрема і на подвір'ї будинку її
хазяйки, та причину її загибелі,
наявності у відповідачки ОСОБА_2 собаки
породи "вівчарка", а також проживання
позивачки (чи її матері) в будинку, на
подвір'ї якого трапилася зазначена
подія, до уваги не приймаються,
оскільки спростовуються зібраними у
справі доказами (поясненнями позивачки
та свідків, частково поясненнями самої
ОСОБА_2), а також постановою суду у
справі про адміністративне
правопорушення. Що ж стосується
посилань на те, що у вказаній вище
постанові суду власником собаки, що
була загризена, вказана ОСОБА_5 (матір
позивачки), то зазначене за ст.61 ЦПК
України у випадку відповідальності
ОСОБА_2 жодного значення не має, крім
того позивачка та її матір ОСОБА_5
зазначили про те, що собака, що
загинула, належить позивачці.
Посилання на недоведеність вартості
собаки 8000грн. спростовуються наявним у
справі письмовим договором
купівлі-продажу вказаної собаки.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Таким чином з відповідачки ОСОБА_2 на
користь позивачки необхідно стягнути
судові витрати у розмірі,
пропорційному до розміру задоволених
позовних вимог, а саме в розмірі
141грн.85коп. (позовна вимога про
стягнення матеріальної шкоди - 27896грн.,
задоволено - 8000грн., судові витрати:
судовий збір 393,66грн. та витрати на
перекладача - 100грн.). При цьому, на думку
колегії суддів, витрати, пов'язані із
явкою до суду представника позивачки в
сумі 845грн.16коп. (заправка автомобіля
пальним) не підтверджені належними
доказами, крім того, не доведена їх
необхідність.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України,
ст.ст.22, 1166, 1167 ЦК України, ст.12 Закону
України "Про захист тварин від
жорстокого поводження", колегія суддів,
-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Скадовського районного суду
Херсонської області від 03 грудня 2013
року в частині часткового задоволення
позовних вимог скасувати, ухвалити
нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальних збитків та
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в
рахунок відшкодування матеріального
збитку 8000грн., в рахунок відшкодування
моральної шкоди 1000грн., а також судові
витрати в розмірі 141грн.85коп., а всього
стягнути 9141грн.85коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних
збитків та моральної шкоди відмовити.

Це ж рішення суду в частині відмови в
задоволенні позову про стягнення
витрат на утримання (годування) собаки
в розмірі 19812грн., а також витрат на
лікування (щеплення) собаки в розмірі
84грн. в апеляційному порядку не
переглядалось як таке, що не
оскаржувалось.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, на нього може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

судді: