Справа № 463/155/13
Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/864/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів
Тропак О.В., Федоришина А.В.

з участю
секретаря Іванової О.О.

з участю
ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та Товариства з обмеженою
відповідальністю (далі-ТзОВ)
«Аккорд-Тур» на рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 6 листопада
2013 року по справі за позовом ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 до ТзОВ «Аккорд-Тур», з участю
третіх осіб ТзОВ «Сверус» та фірми
«Vіrach s.r.o.», про стягнення шкоди,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулась в суд з позовом,
з врахуванням уточнених вимог,
прийнятих судом, про стягнення з
відповідача майнової шкоди в розмірі 1
300 грн., моральної шкоди в розмірі 100 000
грн., що спричинено їй під час надання
туристичних послуг; та судових витрат.
В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що відповідачем
надавалися їй туристичні послуги. Під
час автобусного туру «В полоні
засніжених гір» з вини водія автобуса,
що здійснював перевезення туристів,
сталася дорожньо-транспортна пригода,
під час якої їй (позивачеві) завдано
майнову і моральну шкоду. Майнова шкода
полягає у понесені витрат в сумі 1 190
грн. на оплату допомоги
консультаційно-діагностичного центру
та 110 грн. на оплату панорамного знімку.

ОСОБА_5 з аналогічних підстав
звернулась з позовом, з врахуванням
уточнених вимог, прийнятих судом, про
стягнення з відповідача в її користь
448,30 грн. та 1 790 грн. спричиненої їй
майнової шкоди, 100 000 грн. моральної
шкоди і судових витрат. Майнова шкода
ОСОБА_5 полягає у понесені витрат на
придбання медикаментів в сумі 254,40 грн.
та оплату судово-медичного обстеження
в розмірі 193,90 грн., а також у знищенні
під час ДТП пальта вартістю 1790 грн.

Рішенням Личаківського районного
суду м. Львова від 6 листопада 2013 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ТзОВ «Аккорд-Тур» в користь ОСОБА_6 10 000
грн. на відшкодування завданої
моральної шкоди. Стягнуто з ТзОВ
«Аккорд-Тур» в користь ОСОБА_5 10 000 грн.
відшкодування завданої моральної
шкоди. В решті позовних вимог
відмовлено. Проведено розподіл судових
витрат.

Рішення оскаржили ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ТзОВ «Аккорд- Тур».

ОСОБА_6, посилаючись на те, що
оскаржуване рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, при неповно
з'ясованих обставинах справи, просить
змінити це рішення, повністю
задовольнити її позовні вимоги
(стягнути з відповідача в її користь
заподіяну майнову шкоду в сумі 1 300 грн.,
в тому числі 540 грн. і 650 грн. витрат на
оплату допомоги
консультаційно-діагностичного центру,
110 грн. витрат на оплату проведення
панорамного знімку, 100 000 грн. моральної
шкоди та судові витрати.

ОСОБА_5 просить змінити
оскаржуване рішення та повністю
задовольнити її позовні вимоги.
Стягнути з відповідача майнову шкоду в
сумі 448,30 грн., в тому числі 254,40 грн.
витрат на оплату медикаментів,193,90 грн.
витрат на проведення судово-медичного
обстеження; 1 790 грн. майнової шкоди,
заподіяної знищенням пухового пальта,
100 000 грн. моральної шкоди, судові
витрати.

ТзОВ «Аккорд-Тур», посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеністю обставин, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 і ОСОБА_5
повністю. Зазначає, що є неналежним
відповідачем у цій справі, оскільки
шкода позивачам заподіяна внаслідок
ДТП, що відбулося з вини водія, який
перебуває у трудових відносинах з
фірмою «Vіrach s.r.o.», яка за договором з
відповідачем здійснювала перевезення
туристів власним автобусом.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції; колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційні скарги
позивачів слід відхилити, апеляційну
скаргу відповідача - задовольнити,
оскільки суд першої інстанції зробив
свої висновки без належних підстав,
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи,
встановленим на підставі повної і
всебічної перевірки доказів, їх
дослідження і правильної оцінки; тому з
висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. На
підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Рішення вважається
обґрунтованим, якщо воно ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим
вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Встановлено, що ТзОВ «Аккорд-Тур» є
туристичним оператором,
зареєстрованим за законодавством
України, та діє у відповідності до
ліцензії на туроператорську
діяльність серії АГ № 580907 від 16 березня
2012 року, виданої Державним агентством
України з туризму та курортів.
Відповідно до п. 2.2. ст. 2 статуту
Товариства основним і виключним видом
діяльності товариства є
туроператорська діяльність. Статтею
ст. 5 Закону України «Про туризм»
визначено, що туристичними
операторами є юридичні особи, створені
згідно із законодавством України, для
яких виключною діяльністю є
організація та забезпечення створення
туристичного продукту, реалізація та
надання туристичних послуг, а також
посередницька діяльність із надання
характерних та супутніх послуг. Тобто,
туроператор здійснює діяльність по
організації туристичних послуг,
замовлених турагентом. Суб'єкт
туристичної діяльності, який
організовує туристичні послуги,
зобов'язаний забезпечити страхування
туристів. Згідно з положеннями Закону
України «Про туризм», положеннями
Ліцензійних умов провадження
туроператорської та турагентської
діяльності, затвердженими наказом
Державного комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва, Міністерства культури
і туризму України від 11 вересня 2007 року,
товариство здійснює діяльність лише по
організації та забезпеченню створення
туристичного продукту, на підставі
отриманої ліцензії на туроператорську
діяльність.

8 листопада 2011 року між позивачами
(туристи) та ТОВ «СВЕРУС» (турагент), що
діяв за дорученням ТзОВ «Аккорд-Тур»
(туроператор) укладено договір № 173 на
туристичне обслуговування (т.1 а.с.
9,10,48-49). За умовами цього договору
туроператор через турагента
зобов'язаний: до підписання договору
інформувати туриста про основні
вимоги до оформлення виїзних/в'їзних
документів, правила перетину кордону;
правила в'їзду до країни
тимчасового перебування; медичні
застереження стосовно здійснення
туристичної поїздки;
місцезнаходження; поштові реквізити
туроператора; характеристику готелів,
правила тимчасового перебування в
готелі; строки і порядок оплати
готельного обслуговування; умови
обов'язкового страхування та
можливості дострахування певних
ризиків; розміри фінансового
забезпечення, програму туру та можливі
зміни в програмі; дату і час початку та
закінчення туристичного
обслуговування; ціну і порядок
здійснення оплати; характеристику
транспортних засобів, що здійснюють
перевезення; місце перебування
організації, уповноваженої
туроператором на прийняття претензій
туриста, порядок подачі та строки
розгляду претензій, іншу необхідну та
достовірну інформацію про туристичний
продукт, сформований туроператором, та
умови туристичного обслуговування;
ознайомити туристів із звичаями
місцевого населення, святами,
святинями, пам'ятниками архітектури та
іншими об'єктами туристичного показу,
інформувати про стан навколишнього
середовища, санітарно-епідеміологічні
правила перебування в країні подорожі;
здійснити бронювання туристичних
послуг відповідно до заявки туриста;
подати документ, що підтверджує оплату
туристом вартості туристичних послуг;
за умови оплати повної вартості
туристичного продукту туристом,
забезпечити туриста необхідними
документами не пізніше ніж 3 години
до початку рейсу, а саме: ваучером,
страховим полісом, проїзними
документами згідно з графіком
відправлення за вказаним у заяві
маршрутом, програмою туру, пам'ятками з
малярії та пташиного грипу,
закордонними паспортами (якщо їх
передано туроператору для оформлення
візи); відшкодувати в установленому
порядку збитки, завдані туристу, іншим
особам та довкіллю, які виникли
внаслідок неналежного надання послуг
турагентом з реалізації туристичного
продукту туроператора.

Умовами договору між сторонами не
передбачено відшкодування моральної
шкоди.

Туристичні послуги, які надавалися
позивачам, полягали в організації та
проведенні автобусного туру «В полоні
засніжених гір» з 28 грудня 2011 року до 4
січня 2012 року за маршрутом Львів -
Закопане - Краків - Львів (т. 1 а.с. 11-13).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про
туризм» страхування туристів (медичне
та від нещасного випадку) є
обов'язковим і здійснюється
суб'єктами туристичної діяльності на
основі угод зі страховими компаніями,
які мають право на здійснення такої
діяльності. Туристи вправі самостійно
укладати договори на таке страхування.
У цьому випадку вони зобов'язані
завчасно підтвердити туроператору чи
турагенту наявність належним чином
укладеного договору страхування.
Договором страхування повинні
передбачатися надання медичної
допомоги туристам і відшкодування їх
витрат при настанні страхового випадку
безпосередньо в країні (місці)
тимчасового перебування.
Інформація про умови обов'язкового
страхування має бути доведена до
відома туриста до укладення договору
на туристичне обслуговування.
Обов'язкове (медичне та від нещасного
випадку) страхування здійснюється
один раз на весь період
туристичної подорожі. За вимогою
туриста туроператор чи турагент
забезпечують страхування інших
ризиків, пов'язаних із здійсненням
подорожі. За бажанням туриста з ним
може бути укладено угоду про
страхування для покриття витрат,
пов'язаних з анулюванням договору на
туристичне обслуговування з
ініціативи туриста, або угоду про
страхування для покриття витрат,
пов'язаних з передчасним поверненням
до місця постійною проживання при
настанні нещасного випадку або
хвороби.

Відповідно до цих вимог закону
відповідач здійснив страхування
туристів на весь період туристичної
подорожі на підставі угоди із Закритим
акціонерним товариством «Страхова
компанія «ПРОВІДНА» (т.1 а.с.89-90), якою
передбачено надання медичної допомоги
туристам і відшкодування їх витрат при
настанні страхового випадку
безпосередньо в країні (місці)
тимчасового перебування.

Відповідач для забезпечення
перевезення туристів співпрацює з
перевізником, який обирає та надає
водіїв та транспортні засоби для
перевезення пасажирів згідно
договорів на туристичне
обслуговування. Відповідно до договору
на перевезення туристів від 4 квітня 2011
року, укладеного між ТзОВ «Аккорд-Тур»
(замовник) і підприємством «Vіrach s.r.o.»
(виконавець), останній зобов'язався за
завданням замовника надавати йому
послуги по перевезенню туристів (т.1
а.с.130-131).

Автобус «МАН» з чеською реєстрацією,
який перевозив туристів у вказаному
туристичному турі, належить
підприємству «Vіrach s.r.o.», з яким у
трудових відносинах перебуває водій
ОСОБА_8, з вини якого сталася ДТП.
Зазначене транспортне підприємство є
юридичною особою, створено та діє за
законодавством Чеської Республіки,
знаходиться за адресою: Чеська
Республіка, м.Плзен, Словенська алея,
1993/28; є власником вказаного вище
автобуса (т.2 а.с.169,193,204).

Докази про наявність правових підстав
переходу права володіння цим
транспортним засобом до відповідача
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо), відсутні.

Під час зазначеного туру 28 грудня 2011
року біля 22 години на території Польщі
біля м.Вєлічка водій ОСОБА_8, який
перебував на той час у трудових
відносинах із підприємством «Vіrach s.r.o.»,
керуючи двоповерховим автобусом
«МАН» з чеською реєстрацією, який
належить цьому підприємству, не оцінив
висоти залізничного віадуку, продовжив
рух під ним, що призвело до зіткнення
автобуса з віадуком. Внаслідок цього
пошкоджена верхня частина автобуса. У
цій ДТП позивачі отримали тілесні
ушкодження. Вина водія автобуса
встановлена поліцією, він притягнутий
до відповідальності (т.1 а.с.14).

Після ДТП з приводу одержаних у ньому
тілесних ушкоджень ОСОБА_6 і ОСОБА_5
надано медичну допомогу у
спеціалізованій лікарні ім. Стефана
Жеромського у м.Кракові (т.1 а.с.15-19,54-59).
Оплата зазначених витрат проведена
страховою компанією. Позивачі
продовжили тур за вказаним у договорі
між сторонами маршрутом, відвідали
запланові заходи, достроково тур не
переривався. Ці обставини сторонами не
заперечуються.

На підставі аналізу наявних у справі
доказів судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивачам спричинена
шкода внаслідок ДТП, яка сталася з вини
водія автобуса, належного
підприємству «Vіrach s.r.o.», який перебуває
із зазначеним підприємством у трудових
відносинах.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідальність відповідача
випливає із договірних відносин між
сторонами. Свої висновки суд мотивував
тим, що згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
договір є підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків. З такими
висновками погодитись не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України
«Про туризм» за договором на
туристичне обслуговування одна
сторона (туроператор, який укладає
договір безпосередньо або через
турагента) зобов'язується надати за
замовленням іншої сторони (туриста)
комплекс туристичних послуг
(туристичний продукт), а турист
зобов'язується оплатити його. Частиною
15 ст. 20 цього Закону визначено, що
якість туристичних послуг має
відповідати умовам договору на
туристичне обслуговування, порядок і
способи захисту порушених прав
туристів визначаються Законом України
«Про захист прав споживачів», який
передбачає, що споживачі під час
придбання, замовлення або використання
продукції, яка реалізується на
території України, для задоволення
своїх особистих потреб мають право на
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок недоліків
продукції (дефекту в продукції),
відповідно до закону (п.5 ч. 1 ст. 4).

Укладеним між позивачами та
відповідачем через турагента (ТОВ
«СВЕРУС») договором передбачено, що
туроператор (відповідач)
зобов'язується відповідно до заявки
туриста забезпечити надання комплексу
туристичних послуг (туристичний
продукт). Судом встановлено, що
туристичним продуктом в даному
випадку є туристичні послуги щодо
організації та проведення автобусного
туру «В полоні засніжених гір» в
період з 28 грудня 2011 року до 4 січня 2012
року за маршрутом Львів - Закопане -
Краків - Львів.

Згідно з п. 7.2 договору всі
претензії туриста з питань
обслуговування за кордоном
приймаються до розгляду у письмовому
вигляді за наявності акта про
виявлені недоліки в обслуговуванні,
підписаного уповноваженою особою
туроператора в країні перебування
туриста.

Відповідно до п. 4.9 договору
туроператор (відповідач) не несе
відповідальності за витрати туриста,
пов'язані з настанням страхового
випадку. З усіма питаннями по витратах,
що мали місце у зв'язку із настанням
страхового випадку, турист звертається
до страхової компанії, вказаної у
страховому полісі.

Пунктом 3.4 вказаного договору
передбачено, що у випадку настання
страхового випадку, туристу необхідно
звернутися до безпосередньо до
страхової компанії за телефонами,
вказаними у страховому
полісі-договорі, та діяти у порядку,
передбаченому умовами страхового
полісу.

Позивачами не надано доказів, що вони
зверталися до страхової компанії з
приводу проведення виплат у зв'язку із
настанням страхового випадку. Скарг на
дії чи бездіяльність туроператора
туристи не подавали.

Відповідно до ст. 20 Закону «Про туризм»
туроператор не несе і відповідальності
за невиконання чи неналежне виконання
умов договору про надання туристичного
обслуговування, що сталося внаслідок
форс-мажорних обставин, або є
результатом подій, які туроператор та
інші суб'єкти туристичної діяльності
не могли передбачити. Позиція
відповідача, що він не міг і не повинен
був передбачати помилку водія автобуса
при здійсненні проїзду під мостом,
заслуговує на увагу.

Відтак, колегія суддів приходить до
висновку про відсутність підстав
вважати, що позивачам завдано шкоду
внаслідок порушення відповідачем
договірних зобов'язань.

Відносини, що виникають у результаті
завдання шкоди джерелом підвищеної
небезпеки, є спеціальним деліктом у
зв'язку з особливостями механізму
завдання шкоди, а також умовами
виникнення обов'язку таку шкоду
відшкодувати.

Умовами відшкодування шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки, є
протиправність поведінки заподіювача
шкоди, наявність цієї шкоди у
потерпілого і причинного зв'язку між
ними.

Положеннями ст.ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України
передбачено обов'язок особи
відшкодувати майнову та моральну
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки.

Статтею 1187 ЦК України встановлено
відповідальність за завдання шкоди
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди, тощо)
володіє транспортним засобом. Не
вважається володільцем джерела
підвищеної небезпеки і не несе
відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка управляє
джерелом підвищеної небезпеки у
зв'язку з трудовими відносинами з
володільцем цього джерела підвищеної
небезпеки. Крім загальних підстав,
передбачених ст. 1166 ЦК України,
відповідальність юридичної особи
настає у випадках, коли особа, з вини
якої заподіяно шкоду, перебуває у
трудових відносинах з цією
організацією, і шкоду нею заподіяно у
зв'язку з виконанням трудових
обов'язків. Відповідно до ст. 1172 ЦК
України юридична або фізична особа
відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання останнім
своїх трудових обов'язків. Володільцем
джерела підвищеної небезпеки є
юридична особа, яка здійснює
експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки в силу права власності,
повного господарського відання,
оперативного управління або з інших
підстав (договору оренди, довіреності,
тощо). Відповідач не є таким
володільцем. Позивачі не визначили
належного відповідача у цій справі з
врахуванням вищенаведеного та Закону
України «Про міжнародне приватне
право». Заміна первісного відповідача
належним відповідачем або залучення
інших осіб як співвідповідачів,
відповідно до ч.1 ст. 33 ЦПК України не
проводилася. Питання про страхування
відповідальності у зв'язку з
експлуатацією причетного до ДТП
транспортного засобу не
досліджувалося. Позивачі не
зверталися до страхової компанії про
здійснення їм страхової виплати у
зв'язку із настанням страхового
випадку, оскільки вони є
застрахованими туроператором.
Страхова компанія не є відповідачем у
цій справі.

Стаття 214 ЦПК України вимагає від суду
під час ухвалення рішення об'єктивно
вирішити всі питання щодо обставин,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та визначити якими
доказами вони підтверджувалися.

Колегія суддів приходить до висновку,
що туроператор (відповідач) відповідно
до вимог чинного законодавства та
агентського договору забезпечив
надання комплексу туристичних послуг,
замовлених турагентом для туристів, а
саме: забронював готель па вимогу
турагента, забезпечив перевезення
туристів, що здійснено
підприємством-перевізником на
підставі угоди, розміщення туристів,
харчування, страхування тощо, що є
належним виконанням його договірних
зобов'язань щодо надання туристичного
продукту, оскільки ці послуги туристи
(позивачі) прийняли у повному обсязі.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, висновки суду першої
інстанції, викладені у оскаржуваному
рішенні, не відповідають обставинам
справи, що полягає у неправильній
оцінці встановлених судом фактичних
обставин і помилковому визначенні
юридичних наслідків цих обставин.
Таким чином, суд першої інстанції
неправильно застосував норми
матеріального права, що відповідно до
ст. 309 ЦПК України є підставою для
скасування судового рішення та
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст.307, ст. ст.308, 309,
313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 і ОСОБА_6
відхилити.

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Аккорд-Тур» задовольнити.

Рішення Личаківського районного
суду м.Львова від 28 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аккорд-Тур» про
стягнення майнової і моральної шкоди.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_6
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аккорд-Тур» про
стягнення майнової і моральної шкоди.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і з цього часу може бути
оскарженим у касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді