Справа № 750/9710/13-ц Провадження №
22-ц/795/476/2014 Головуючий у I інстанції
-Лямзіна Н. Ю. Доповідач - Зінченко С.
П.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЗінченко
С.П.суддів:Кузюри Л.В., Харечко Л.К.при
секретарі:Шкарупі Ю.В.за
участю:представника позивача ОСОБА_5,
представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Чернігові справу за
апеляційною скаргою Комунального
підприємства «Деснянське»
Чернігівської міської ради на рішення
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 10 січня 2014 року у справі
за позовом Комунального підприємства
«Деснянське» Чернігівської міської
ради до ОСОБА_7 про визнання такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 10 січня 2014 року у
задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Комунальне
підприємство «Деснянське»
Чернігівської міської ради просить
рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 10 січня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення яким позовні
вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться
до того, що рішення суду прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а висновки суду
не відповідають обставинам справи.

На думку апелянта позивачем в судовому
засіданні доведено факт не
проживання відповідача в спірній
квартирі понад строки встановлені ст..71
ЖК України. При цьому апелянт
посилається на пояснення свідків
ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 які
підтвердили, що відповідачка не
проживає у спірному приміщенні довгий
час.

Представник позивача в апеляційному
суді підтримав апеляційну скаргу, та
просив її задовольнити.

Представник відповідача в
апеляційному суді просив апеляційну
скаргу відхилити.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах, визначених ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд дійшов до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог суд першої інстанції керувався
тим, що позивач не надав суду належних
та допустимих доказів, що відповідач
відсутня в спірній квартирі понад 6
місяців без поважної причини та що
відповідачка має інше житло для
проживання.

Апеляційний суд погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом першої інстанції, що
відповідно до довідки форми № 3 в
квартирі АДРЕСА_1, загальною площею 24 м2,
з 28.10.2008 року зареєстрована ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, особовий рахунок відкрито
на її ім»я. Квартира є
неприватизованою, перебуває на балансі
Комунального підприємства
«Деснянське» Чернігівської міської
ради (а.с.4).

З квитанцій про сплату за квартиру та
комунальні послуги вбачається, що
оплата проводиться вчасно та постійно.

Згідно актів від 19 серпня 2013 року та
від 23.12.2013 року, складених комісією
дільниці з обслуговування житлового
фонду №3 та посвідчених сусідами
ОСОБА_11 - квартира НОМЕР_1, ОСОБА_12
квартира - НОМЕР_2, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 -
квартира АДРЕСА_2 в спірній квартирі
АДРЕСА_1 вказаного будинку ОСОБА_7 не
проживає з 2001 року, а тимчасово мешкає
без реєстрації ОСОБА_13 та її син.

Відповідно до ст.. 9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
житлового приміщення або обмежений у
праві користування ним інакше як з
підстав і в порядку, передбачених
законом.

Згідно ст..8 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, кожен
має право на повагу до свого приватного
і сімейного життя, до свого житла та
кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського
Суду з прав людини у справі «Кривіцька
та Кривіцький проти України від 02.12.2010
року визнано, що втрата житла будь-якою
особою є крайньою формою втручання у
право на житло.

Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України
наймач жилого приміщення та члени його
родини можуть бути визнані в судовому
порядку такими, що втратили право
користування жилим приміщенням в разі
їхньої відсутності на спірній жилій
площі більше шести місяців без
поважних причин.

Як роз»яснив Пленуму Верховного Суду
України від 12.04.1985 року №2 у п.10
Постанови року (з наступними змінами)
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» у справах
про визнання наймача або члена його
сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст. 71
ЖК України) необхідно з'ясовувати
причини відсутності відповідача понад
встановлені строки. У разі їх
поважності (перебування у відрядженні;
у осіб, які потребують догляду;
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
надані позивачем в обґрунтування
позовних вимог акти від 19 серпня 2013
року та від 23.12.2013 року, не можуть бути
беззаперечним доказом відсутності
відповідача в спірній квартирі без
поважних причин протягом строку,
встановленого законодавством,
оскільки викладена в ньому інформація
працівниками Комунального
підприємства «Деснянське»
Чернігівської міської ради не
перевірялась. Також, судом першої
інстанції дано належну оцінку показам
свідків, які є сусідами відповідача.
Останні беззаперечно не стверджували,
що відповідач добровільно залишила
квартиру, що її речей немає в спірній
квартирі та що вона відсутня в цьому
приміщені понад 6 місяців без поважних
причин. З пояснень сусідів
відповідачки - ОСОБА_11, ОСОБА_12 та акту
перевірки від 19.08.2013 року вбачається,
що відповідач не проживає в цій
квартирі з 2001 року, хоча за відомостями
адресно-довідкового підрозділу УДМС
України у Чернігівській області вона
тільки з 28.10.2008 року зареєстрована в
цій квартирі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному і об'єктивному
та безпосередньому дослідженні
наявних у справі доказів.

За таких обставин висновки суду щодо
відсутності правових підстав для
задоволення позовних вимог
відповідають дійсним обставинам
справи і є законними.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним і не
дають підстав вважати, що судом першої
інстанції порушені норми
матеріального та процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Перевіривши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд
приходить до висновку про
обґрунтованість висновків суду та
безпідставність приведених в
апеляційній скарзі доводів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Деснянське»
Чернігівської міської ради відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 10 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: