Головуючий суду 1 інстанції - Осіпенко
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 2-2538/12
Провадження № 22ц/782/4923/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого - Фарятьєва
С.О.

суддів - Іванової І.П.,
Лісіциної А.І.

при секретарі - Ковальчук
С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську цивільну
справу по апеляційній скарзі
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Жовтневого районного суду м. Луганська
від 04 жовтня 2013 року за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,-

В С Т
А Н О В И Л А :

У жовтні 2011 року позивач - Публічне
акціонерне товариство «Комерційний
банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»)
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,
посилаючись на те, що 18.09.2008 року між
ними було укладено договір кредиту №
900683/ЕК, за умовами якого, відповідач
отримав кредит на споживчі потреби в
розмірі 30.000 гривень строком до 18.09.2010
року зі сплатою за користування
кредитом 36% річних.

Проте у порушення умов кредитного
договору відповідач (позичальник) свої
зобов'язання належним чином не
виконував, в результаті чого виникла
заборгованість за вказаним договором,
розмір якої, станом на 02.02.20011 року
становить 95.254,77 гривень, а саме:
заборгованість за непогашеним
кредитом - 30.000 грн., відсотку за
прострочений кредит - 36.680 грн., пеня у
розмірі 11.904,77 грн., та штраф у розмірі
16.670 грн.

Посилаючись на зазначені
обставини, позивач просив суд стягнути
з відповідача вищевказану
заборгованість та понесені банком
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 952,55 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у сумі 120 грн.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Луганська від 04 жовтня 2013 року
позовні вимоги позивача було
задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«КБ «Надра» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 86.174,74
грн. та понесені банком судові витрати
у розмірі 970,31 грн., а всього 87.145,05 грн.

Не погодившись з таким рішенням
суду представник відповідача подав на
нього апеляційну скаргу, в якій просить
його змінити в частині стягнення
(зменшення) суми заборгованості,
оскільки вважає його незаконним та
необґрунтованим.

Заперечень на апеляційну скаргу до
матеріалів справи не надійшло.

Про місце, день та час слухання
справи в суді апеляційної інстанції
позивач та відповідач були повідомлені
своєчасно та належним чином, але до
судового засідання не з'явились.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до
наступного.

У відповідності із вимогами ст.4
ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Згідно з вимогами ч.1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.10 ЦПК України
обставини цивільних справ
встановлюються судом за принципом
змагальності. Суд же, зберігаючи
об'єктивність та неупередженість, лише
створює необхідні умови для всебічного
і повного дослідження обставин справи.
Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів. Крім того, згідно ст.60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Суд першої інстанції правильно
встановив, що між сторонами по справі
склались договірні обов'язки.

Положеннями ст. 526 ЦК України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог- відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 18 вересня 2008
року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було
укладено договір за № 900683/ЕК про
надання йому кредиту. Відповідно до
умов цього договору банк надав
відповідачу кредитні кошти в сумі 30.000
гривень строком до 18.09.2010 року зі
сплатою за користування кредитом 36% на
рік (а.с.6-8), а відповідач зобов`язався
щомісячно, у встановлені договором
строки, здійснювати повернення частини
кредиту, а також сплачувати нараховані
відсотки за використання кредиту.

Відповідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Положеннями ст. 1050 ЦК України
передбачено, що якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього Кодексу.

В силу ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Як було встановлено судом
позичальник, яким є відповідач, взяті
на себе зобов'язання, тобто умови
кредитного договору у добровільному
порядку та повному обсязі не виконав, в
результаті чого станом на 02.02.2011 року за
цим договором утворилась
заборгованість, у вигляді суми кредиту
у розмірі 30.000,00 грн., крім того, йому
також були нараховані проценти за
прострочений кредит в сумі 36.680,00 грн.,
пеня у розмірі 11.904,77 грн. та штраф у
розмірі 16.670,00 грн. (а.с.10).

Посилання апелянта на пропуск
позивачем строків позовної давності є
безпідставними, так як позивач
звернувся до суду 28.10.2011 року, тобто в
межах строку позовної давності,
встановленого законом (а.с.2-5), що було
належним чином перевірено судом першої
інстанції

Тому суд обґрунтовано дійшов
висновку про стягнення з відповідача
на користь позивача заборгованості за
непогашеним кредитом у сумі 30.000,00 грн.

Що ж стосується висновків суду та
доводів апелянта про стягнення на
користь позивача нарахованих
відсотків за прострочений кредит
судова колегія приходить до
наступного.

Згідно з вимогами ст.536 ЦК України
за користування чужими грошовими
коштами боржник зобов`язний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що
розраховуючи відповідачу суму
заборгованості по процентах за
користування кредитом, в розмірі 36.680,00
грн., станом на 02.02.2011 року, позивач,
тобто банк, виходив з того, що в рахунок
процентів по кредиту відповідачем було
сплачено 1300,00 грн., що вбачається з
розшифровки суми заборгованості на а.с.
11, з чим по суті погодився і суд першої
інстанції і що підтверджується
відповідними платіжними дорученнями.

Разом з тим, як вбачається з інших
платіжних документів, а саме квитанцій
№872 від 25 серпня 2011 року, №489 від 30
вересня 2011 року, №207 від 28 жовтня 2011
року і №341 від 28 листопада 2011 року
відповідачем в рахунок процентів по
кредиту було сплачено банку ще 2400 грн.
Проте суд першої інстанції на
зазначене певної уваги не звернув.

Тому стягненню з відповідача на
користь позивача в рахунок процентів
по кредиту підлягає 34.280,00 грн. (36680грн.
-2400 грн.=34280 грн.).

Висновки суду відносно стягнення з
відповідача пені за несплату кредиту
судова колегія вважає правильними
виходячи з наступного.

З даним позовом до суду, як
зазначалось вище, позивач звернувся 28
жовтня 2011 року і пеня ним була
розрахована за період з 21.10.2008 року по
01.02.2011 року (а.с.11), що суд порахував
неправильним. Позовна давність щодо
вимоги про стягнення пені, таким чином,
була розрахована за період з 28.10.2010 року
по 28.10.2011 року.

Крім того, аналіз норм ст.266 і ч.2
ст.258 ЦК України дає підстави для
висновку про те, що стягнення неустойки
(пені, штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

За таких обставин суд, з огляду на
вищенаведене, дійшов правильного
висновку про можливість застосування
до вимог про стягнення пені скороченої
позовної давності в 1 рік, стягнувши
суму неустойки з врахуванням цих
строків у розмірі 2824,74 грн.

Доводи апеляційної скарги стосовно
стягнення з відповідача пені і штрафу,
чим було не вірно застосовано норми
матеріального права та порушено
конституційні права відповідача,
судова колегія до уваги не бере,
виходячи з такого.

Відповідно до ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов`язання (ч.2
ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов`язання за кожен день
прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК
України).

На відміну від процентів, які є
платою за користування чужим грошима,
неустойка є засобом забезпечення
виконання зобов'язання і одночасно
способом цивільно-правової
відповідальності.

За положеннями ст.61 Конституції
України ніхто не може бути двічі
притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Умовами укладеного між сторонами
вищевказаного кредитного договору №
900683/ЕК від 18.09.2008 року (п.п.8.1 - 8.3) за
порушення строків повернення кредиту
було передбачено, сплату
позичальником, тобто відповідачем, як
пені так і штрафу, що і було враховано
судом.

Не заслуговують на увагу і доводи
відповідача стосовно не надання
розрахунку штрафу у сумі 16.670 грн. за
порушення строків повернення кредиту,
оскільки такий розрахунок був
проведений судом першої інстанції у
своєму рішенні.

Не може прийняти до уваги судова
колегія і доводи відповідача щодо того,
що обставинами які вплинули на виплату
ним кредиту, є фінансова криза, яка
склалася у державі, в зв`язку з чим його
доходи різко впали і він не мав
можливості виконувати свої обов`язки
за кредитом у повному обсязі, оскільки
відповідно до п.3 ст.3 та ст.627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договорів та визначенні умов з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, вимог
розумності та справедливості,

Крім того, як пояснив у судовому
засіданні представник відповідача на
теперішній час відповідач
заборгованість за кредитним договором
не сплачує, тобто по суті не виконує
свої зобов`язання за цим договором.

Згідно зі ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими;

3) невідповідність висновків
суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

З огляду на вищенаведене колегія
суддів приходить до висновку, що в
зв`язку із зменшенням суми стягнення з
відповідача на користь позивача в
рахунок процентів по кредиту до 34.280,00
грн. підлягає зменшенню і загальна сума
заборгованості за кредитним договором
до 83.774,74 грн.

Крім того, приймаючи рішення, в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача заборгованості за
кредитом суд першої інстанції не
врахував, що відповідно до роз'яснень у
п.42 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 3 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
у резолютивній частині рішення суду в
разі задоволення позовних вимог в
обов'язковому порядку має зазначатись
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті.

Однак в порушення вищезазначеного
резолютивна частина рішення суду 1-ої
інстанції не містить складових частин
усієї суми заборгованості, тому
рішення суду підлягає зміні, з
викладенням резолютивної частини
рішення у новій редакції.

Керуючись ст.ст.303, 304, 309, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І
Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного
суду м. Луганська від 04 жовтня 2013 року
змінити, виклавши абзац другий
резолютивної частини рішення у
наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_2
на користь Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк „Надра"
(к/р 2, МФО №321024, КОД )
заборгованість за кредитним договором
№ 900683/ЕК від 18.09.2008 року в розмірі 83.774
(вісімдесят три тисячі сімсот сімдесят
чотири) грн. 74 коп., з яких:
заборгованість за кредитом у сумі 30.000,00
грн., нараховані відсотки за
прострочений кредит в розмірі 34.280,00
грн., неустойка в розмірі 2874,74 грн.,
штраф в розмірі 16.670,00 грн., а також
понесені банком судові витрати в сумі
970,31 грн., а всього стягнути 84.745
(вісімдесят чотири тисячі сімсот сорок
п`ять) грн. 05 коп».

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно,
але може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів
після його проголошення.

Головуючий:

Судді: