Ухвала

17 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука МА.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур
Л.М.,

Маляренка
А.В., Нагорняка В.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11
грудня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа -
Херсонське регіональне відділення
Державного фонду сприяння молодіжному
житловому будівництву, про поділ майна
подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про визнання права власності
на нерухоме майно та визнання особи
такою, що втратила право на
користування жилим приміщенням,

в с т а н о в
и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3,
третя особа - Херсонське регіональне
відділення Державного фонду сприяння
молодіжному житловому будівництву, про
поділ майна подружжя.

Просила поділити майно набуте між
позивачем та відповідачем в шлюбі
шляхом виділення їй у власність Ѕ
частини квартири АДРЕСА_1, визнати за
нею право власності на вказану частину
квартири, крім того, виділити їй Ѕ
частину автомобіля «HYUNDAI ACCENT»,
державний номер НОМЕР_1.

В свою чергу ОСОБА_3 звернувся до суду
із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про
визнання за ним права особистої
приватної власності на вказану вище
квартиру, визнання відповідача за
зустрічним позовом такою, що втратила
право на користування спірною
квартирою, визнання за ним права
власності на Ѕ частини земельної
ділянки площею 512 кв. м в
АДРЕСА_2 як на частину спільного майна
подружжя набутого під час шлюбу.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від
14 травня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 04 липня 2013 року, позов
задоволено частково, в задоволенні
зустрічного позову відмовлено.
Виділено у власність ОСОБА_4 Ѕ частини
квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_4 виплатити ОСОБА_3 29
962 грн 90 коп. в рахунок відшкодування
витрат, понесених останнім внаслідок
повного, дострокового виконання
грошового зобов'язання у сумі 59 925 грн 80
коп. за кредитною угодою № 312 від 17
вересня 2004 року, укладеною між ОСОБА_3
та Херсонським регіональним
відділенням Державного фонду сприяння
молодіжному житловому будівництву, на
придбання квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ
частини автомобіля «HYUNDAI ACCENT»,
державний номер НОМЕР_1, залишено у
власності ОСОБА_3 право власності на
іншу Ѕ частини вказаного автомобіля.

Зобов'язано ОСОБА_4 сплачувати на
відповідний рахунок, кошти в розмірі 50 %
від визначених кредитором необхідних
платежів, за кредитною угодою № 0
від 22 листопада 2007 року, укладеною між
ОСОБА_3 та акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» на придбання спірного
автомобіля, до повного погашення
кредитного зобов'язання перед
кредитором.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 грудня 2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено.
Рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 14
травня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Херсонської області від
04 липня 2013 року залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 грудня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції положень ч. 1, 6, 7
ст. 57, ч. 5 ст. 61 Сімейного кодексу
України, ст. 125 Земельного кодексу
України.

Як на підставу перегляду ОСОБА_3
посилається на ухвалу Верховного Суду
України від 05 листопада 2008 року; ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 жовтня 2013 року; рішення
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 вересня 2011 року; ухвалу
Верховного Суду України від 09 грудня 2009
року; ухвалу Верховного Суду України
від 31 жовтня 2007 року; рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 травня 2012 року; постанову
Верховного Суду України від 15 лютого 2012
року.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Згідно із п. 9 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» судовими рішеннями,
на які заявник посилається на
підтвердження підстави, передбаченої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, можуть бути
рішення судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,
ухвалених як судом касаційної
інстанції.

Оскільки постанова Верховного Суду
України від 15 лютого 2012 року не є
судовим рішенням, ухваленим Верховним
Судом України як судом касаційної
інстанції, тому на вказане судове
рішення не може здійснюватися
посилання як на підтвердження
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції норм
матеріального права.

Згідно із п. 7 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року №11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі, при цьому не
відбувається застосування норм
матеріального права для вирішення
спору по суті, не може бути предметом
перегляду в порядку, передбаченому
главою 3 розділу V ЦПК України і на них
не може здійснюватися посилання на
підтвердження підстави встановленої п.
1 ст. 355 ЦПК України.

Як убачається, ухвалою колегії суддів
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 31 жовтня 2007
року справу передано на новий судовий
розгляд, тобто остаточно не вирішено
спір, а отже, на вказану ухвалу не може
здійснюватися посилання як на
підтвердження неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту наведених заявником доводів
в обґрунтування заяви та поданих ним як
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права копій
ухвали Верховного Суду України від 05
листопада 2008 року; ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 жовтня 2013 року; рішення
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 вересня 2011 року; ухвали
Верховного Суду України від 09 грудня 2009
року; рішення Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 травня 2012 року
не вбачається наявних ознак, які згідно
з п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України є підставами
для перегляду Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 грудня 2013 року
у зв'язку з неоднаковим застосуванням
судами касаційної інстанції ч. 1, 6, 7 ст.
57, ч. 5 ст. 61 Сімейного кодексу України,
ст. 125 Земельного кодексу України.

Оскільки зі змісту заяви та долучених
до заяви копій ухвали Верховного Суду
України від 05 листопада 2008 року; ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 жовтня
2013 року; рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 вересня 2011 року; ухвали
Верховного Суду України від 09 грудня 2009
року; рішення Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 травня 2012 року
не вбачається неоднакове застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
зокрема, правовідносини є подібними,
але різні фактичні обставини справи, у
допуску справи до провадження
Верховного Суду України слід
відмовити.

Керуючись ст. 355,356 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, третя особа - Херсонське
регіональне відділення Державного
фонду сприяння молодіжному житловому
будівництву, про поділ майна подружжя;
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визнання права власності на
нерухоме майно та визнання особи такою,
що втратила право на користування
жилим приміщенням, за заявою ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 грудня 2013 року до
провадження Верховного Суду України
справи відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

судді:
А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк