Номер провадження № 22-ц/785/2167/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2014 року
м. Одес
Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області в
складі:

Головуючого-Гірняк Л.А.

Суддів- Дрішлюк А.І., Доценко Л.І.

При секретарі - Булгак Х.О.

За участю представника позивача-ОСОБА_3

Представник а відповідача-ОСОБА_4

Відповідача-ОСОБА_5

Розглянула у відкритому судовому
засіданні м. Одесі апеляційну скаргу
ОСОБА_6 на рішення Київського районного
суду м. Одеси від 18.12.2013 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9

-про усунення перешкод у користуванні
та володінні власністю,

В С Т А
Н О В И Л А:

04.09.2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом в якому
зазначав, що являється власником 43/100
частин домоволодіння по АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 25 травня 1993 року
будинок був поділений між ним та його
братом в натурі та йому виділено у
власність житлову кімнату пл.9/6 кв.м.
веранду пл.14,96 кв.м., коридор пл.3,3 кв.м.,
прихожу пл.3,5 кв.м., топічну пл..4,5 кв.м.,
санвузол пл.,2,36 кв.м.,кухню пл.5,75 кв.м. та
кладову пл.9,2 кв.м., що складає 43/100
частин будинку. Цим рішенням був
встановлений порядок користування
земельною ділянкою, згідно з яким йому
виділено в користування частину
земельної ділянки пл..80 кв. м. та
залишено в загальному користуванні
вхід і доріжку від входу до моєї частки
домоволодіння пл.24 кв. м. та частину
двору пл.16 кв.м.

Право власності було зареєстровано в
органах МБТІ та РОН 09.02.1995 року, а
реєстрація вищезазначеного будинку
підтверджена витягом з реєстру прав
власності

на нерухоме майно № 2437958 від 28.12.2009 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 брат помер та
відповідачі вступили в право
спадкування частини будинку його
брата.

Посилаючись на те, що відповідачі
перешкоджають йому в володінні та
користуванні своїм майном просив
задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі позов не визнали
посилаючись на те, що з 1993 року позивач
не цікавився своєю власністю, не
підтримував її, частина приміщень, яка
належала йому на праві власності
знесена, а вони кімнату пл..9,6 кв.м.
відремонтували за власні кошти та нею
користуються.

Посилаючись на те, що він
тривалий час не брав участь у витратах
на управління, утримання та збереження
спільного майна,частина приміщень
знесена просили відмовити в заявлених
вимогах.(а.с.54-58).

Рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 18.12.2013 року в заявлених
вимогах відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування рішення суду з
ухваленням нового про задоволення
позовних вимог,посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зокрема
посилається на те, що його у незаконний
спосіб позбавили права користування
та володіння своєю власностю та права
користування земельною ділянкою,яку
він набув на законних підставах.

Судова колегія заслухавши
доповідь судді доповідача, вислухавши
пояснення сторін, що з'явились,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
дійшов висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи в заявлених вимогах
районний суд виходив з того, що власник
43/100 частин будинку та надана йому в
користування земельна ділянка
позивачем не використовувались з 1993
року, він не ніс витрати по їх
утриманню, не надав доказів які б
підтверджували факт перешкоди йому у
здійсненні права власності будинком
та в користуванні земельною ділянкою.

Проте з таким судженням суду
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Проте зазначеним вимогам судове
рішення не відповідає.

Матеріалами справи встановлено,
сторонами не заперечується, що позивач
являється власником 43/100 частин
домоволодіння по АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 25 травня 1993 року
будинок був поділений між ним та його
братом в натурі та йому виділено у
власність житлову кімнату пл.6 кв.м.
веранду пл.14,96 кв.м., коридор пл.3,3 кв.м.,
прихожу пл.3,5 кв.м., топічну пл..4,5 кв.м.,
санвузол пл.,2,36 кв.м.,кухню пл.5,75 кв.м. та
кладову пл.9,2 кв.м., що складає 43/100
частин будинку. Цим рішенням був
встановлений порядок користування
земельною ділянкою, згідно з яким йому
виділено в користування частину
земельної ділянки пл..80 кв. м. та
залишено в загальному користуванні
вхід і доріжку від входу до моєї частки
домоволодіння пл.24 кв. м. та частину
двору пл.16 кв.м.Право власності було
зареєстровано в органах МБТІ та РОН
09.02.1995 року, а реєстрація
вищезазначеного будинку підтверджена
витягом з реєстру прав власності на
нерухоме майно № 2437958 від 28.12.2009
року.(а.с.8-9;15)

За правилами ст. 321 ч.1 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

За таких обставин, судова колегія
приходить до висновку, що власник може
вимагати усунення будь-яких порушень
його права, а тому судження суду першої
інстанції, що його право не підлягає
захисту в зв'язку з тривалістю не
використання своєї власності є
помилковим так як не доведено , що
позивачем порушено право відповідачів
в наслідок усунення ним від його
управління, утримання чи збереження.

Не може бути підставою для
відмови в позовних вимогах посилання
відповідачів на відсутність доказів
здійснення перешкод позивачеві в
користуванні своєю власністю та
земельною ділянкою, так як відповідачі
не заперечують того факту, що кімнату
,котра належить позивачеві на праві
власності пл.9,6 кв. м. вони
відремонтували та користуються.

В зв'язку з вищезазначеним, судова
колегія в силу ч.2 ст.152 ЗК України; ст.317
ч.1,391 ЦК України приходить до висновку,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню а рішення з підстав ст.309 ч.1
п.3,4 ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового про задоволення
заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 309 ч.1п.3,4; 316; 317; 319
ЦПК України судова колегія,

В И Р
І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 18.12.2013 року

скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод у
користуванні та володінні власністю
задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
не чинити ОСОБА_6 перешкод у

АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 не
чинити ОСОБА_6 перешкод у володінні та
користуванні 43/100 частинами
домоволодіння в АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене на протязі 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя -
Л.А.Гірняк

Судді- А.І.Дрішлюк

Л.І.Доценко