Справа № 454/2775/13
Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/783/461/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської
області у складі:

головуючого - судді: Берези В.І.,
суддів: Федоришина А.В., Штефаніци Ю.Г.,

за участю секретаря судового
засідання: Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами Державного
підприємства «Львіввугілля» в особі ВП
«Шахта «Степова» та ОСОБА_2 на рішення
Сокальського районного суду
Львівської області від 17 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ДП
«Львіввугілля» про стягнення
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров`я при виконанні
трудових обов`язків, -

в
с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково. Стягнуто з
Державного Підприємства
«Львіввугілля» в користь ОСОБА_2 6 500
грн. 00 коп. моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров`я при виконанні
трудових обовязків, внаслідок
професійного захворювання. Вирішено
питання судових витрат. В задоволенні
іншої частини позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржили відповідач,
ДП «Львіввугілля» в ос. ВП «Шахта
«Степова», та позивач, ОСОБА_2. Апелянт,
ДП «Львіввугілля» в ос. ВП «Шахта
«Степова», просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове про відмову
в позові. Апелянт, ОСОБА_2, просить таке
змінити, ухваливши стягнути на його
користь з відповідача 30000 грн. 00 коп. на
відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі апелянт, ДП
«Львіввугілля» в ос. ВП «Шахта
«Степова», зазначає, що рішення
ухвалене з порушенням норм
матеріального права. Судом не
з`ясовано, в чому полягає шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
така заподіяна, з яких міркувань
позивач виходив, визначаючи її розмір,
та чим підтверджуються моральні
страждання. Довідка МСЕК, якою
встановлено факт втрати
працездатності, не може бути таким
доказом. Відсутній висновок
лікаря-психіатра
лікувально-профілактичного закладу, чи
ЛКК, чи МСЕК про стрес, якого зазнав
потерпілий в результаті трудового
каліцтва. Суд, застосувавши рішення
Конституційного Суду України від 27.01.2004
року, взяв до уваги презумпцію
моральної шкоди, що не випливає з
чинного законодавства. Вказує на
необхідність застосування
трьохмісячного строку позовної
давності.

В апеляційній скарзі апелянт, ОСОБА_2,
зазначає, що в частині відмови в
задоволенні решти позовних вимог
рішення суду є незаконним та
необгрунтованим. Судом неповно
з`ясовано обставини, що мають значення
для справи, та допущено
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Мотивує тим, що
внаслідок отриманого трудового
каліцтва втратив працездатність на 50%,
був звільнитись з роботи за станом
здоров`я, що унеможливлює його
працевлаштування на даних роботах за
спеціальністю. Отримане
профзахворювання призвело до
вимушених змін у житті та втрати
нормальних життєвих зв`язків, відтак,
розмір компенсації заподіяної
моральної шкоди в сумі 30000 грн. 00 коп.
вважає повністю обґрунтованим,
розумним та справедливим.

В судове засідання суду апеляційної
інстанції з`явився представник
позивача ОСОБА_3 та представник
відповідача Кіямов П.В., позивач не
з`явився, хоч був повідомлений про час
та місце судового розгляду справи, тому
справу розглянуто у його відсутності,
відповідно до ч.2 чт.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача та представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи, межі та доводи апеляційних
скарг, колегія суддів приходить до
наступного.

Судом першої інстанції встановлено,
що протягом 1972-2009 років позивач
працював гірником підземним, підземним
гірником очисного вибою, підземним
стволовим 3-го розряду з повним робочим
днем під землею у ВП «Шахта
«Червоноградська» та ВП «Шахта №10
Великомостівська» ДП «Львіввугілля»,
що підтверджується копією трудової
книжки, виданою на ім'я ОСОБА_2

Також встановлено, що у звязку з
тривалою роботою в особливо шкідливих
та тяжких умовах праці в позивача
погіршився стан здоров'я, внаслідок
чого він неодноразово був змушений
звертатись за медичною допомогою та
перебував на лікуванні в
Червоноградській ЦМЛ, в клініці
професійних захворювань Інституту
медицини праці, «Інституті
травматології та ортопедії» Академії
медичних наук України.

Згідно з повідомленням про професійне
захворювання від 20.01.2009 року (а.с.22),
позивачу встановлено діагноз: хронічна
пояснично-хрестова радикулопатія в
стадії неповної ремісії з помірними
статико-динамічними порушеннями і
больовим компонентом; хронічний
бронхіт ІІст. в фазі затихаючого
загострення, прикореневий та
нижньодолевой пневмосклероз, ЛН-Іст.
захворювання професійне.

Судом досліджено акт розслідування
хронічного професійного захворювання
від 18.02.2009 року (а.с.25-26), згідно з яким
професійне захворювання виникло у
позивача за час роботи в шкідливих
підземних умовах на підприємствах ДП
«Львіввугілля», а саме: шахті «Степова»
по професіях гірник підземний з
03.03.1981 року по 02.03.1983 року, з 15.12.1986 року
по 21.03.1987 року, підземним стовбуровим з
21.03.1987 року по 05.02.2009 року при
перевищенні ГДК запиленості повітря
робочої зони через неефективність
роботи засобів пилеподавлення,
несприятливих факторів мікроклімату
та фізичних навантажень.

Згідно з довідкою, виданою обласною
МСЕК 03.03.2009 року, серії ЛВА-2 № 024149 (а.с.28),
ОСОБА_2 безтерміново встановлено 50%
втрати професійної працездатності, з
яких (30% - радикуліт, 20% - бронхіт).
Потребує санаторно-курортного
лікування.

Згідно з довідкою, виданою обласною
МСЕК 03.03.2009 року, серії ЛВА-1 № 398196 (а.с.27),
ОСОБА_2 безтерміново встановлено ІІІ
групу інвалідності; протипоказана
робота в умовах дії пилу, подразнюючих
речовин, фізичного навантаження та
переохолодження.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що внаслідок
порушення відповідачем права позивача
на безпечні умови праці останній
отримав трудове каліцтво, що
спричинило моральну шкоду, обумовлену
моральними та фізичними стражданнями
внаслідок ушкодження здоров`я,
погіршення життєвих умов, що потребує
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

З огляду на наявні в матеріалах справи
та досліджені в судовому засіданні
докази, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до ст.ст. 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосила право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
охорону праці», державна політика в
галузі охорони праці базується,
зокрема, на принципах пріоритету життя
і здоров'я працівників, повної
відповідальності роботодавця за
створення належних, безпечних і
здорових умов праці, соціального
захисту працівників, повного
відшкодування шкоди особам, які
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.153 КЗпП України,
на всіх підприємствах, в установах,
організаціях створюються безпечні і
нешкідливі умови праці. Забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці
покладається на власника або
уповноважений ним орган.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої порушенням її прав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 23 ЦК України,
моральна шкода полягає зокрема у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я.

Вирішуючи про стягнення коштів на
відшкодування моральної шкоди, судом
вірно застосовано ст.237-1 КЗпП України,
відповідно до якої відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
проводиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Матеріалами справи підтверджується
факт заподіяння позивачу моральних
страждань. З довідок МСЕК (а.с. 27, 28)
вбачається встановлення ОСОБА_2 з 03.03.2009
року ІІІ групи інвалідності та 50%
втрати працездатності. У зв`язку з
виявленою невідповідністю виконуваній
роботі, внаслідок стану здоров`я,
позивача було звільнений з роботи, що
підтверджується копією трудової
книжки (а.с.10).

Саме тяжкі і шкідливі умови праці
зумовили виникнення у позивача
професійного захворювання - трудового
каліцтва, і як наслідок - вимушених змін
у житті та втрати нормальних життєвих
зв`язків.

Додатково слід зазначити, що судом
правильно застосовано рішення
Конституційного суду України № 1-рп/2004
від 27.01.2004 року, з роз`яснення якого
вбачається, що ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
працездатності спричиняють йому
моральні та фізичні страждання.

Зі змісту цього рішення випливає те, що
за наявності у потерпілого стійкої
втрати професійної працездатності,
висновок МСЕК про встановлення факту
спричинення йому моральної шкоди не
вимагається.

Крім того, згідно з наказом МОЗ України
№ 420 від 05.06.2012 року «Про затвердження
Порядку та Критеріїв встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня стійкої втрати
професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров`я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 16.08.2012 року, визнано
таким, що втратив чинність наказ МОЗ
України від 22.11.1995 року, яким
затверджено Порядок встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким заподіяно ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків», у п. 3.8 якого
передбачалося, що на МСЕК покладено
обов'язок встановлення факту
спричинення моральної шкоди.

З урахуванням наведених обставин, не
заслуговують на увагу обґрунтування
вимог апеляційної скарги ДП
«Львіввугілля» в ос. ВП «Шахта
«степова» щодо обов`язкових умов для
підтвердження факту моральної шкоди -
висновку лікарських установ про
наявність моральної шкоди.

Щодо вимог відповідача про
застосування трьохмісячного строку
позовної давності до спірних
правовідносин, то такі є
необґрунтованими та спростовуються п. 3
ч.1 ст.268 ЦК України, відповідно до якого
позовна давність не поширюється на
вимогу про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, завданої каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров`я або смертю,
на що звернуто увагу судом першої
інстанції.

Задовольнивши частково позов,
визначивши розмір грошової
компенсації за заподіяну позивачу
моральну шкоду в сумі 6500 грн. 00 коп., суд
першої інстанції врахував характер
правопорушення, глибину моральних
страждань, отриманих позивачем
внаслідок трудового каліцтва, а саме:
неможливість повноцінно працювати,
втрату працездатності, що ускладнює
можливість забезпечувати сім`ю на
належному рівні, та потребу в
подальшому лікуванні, виходив із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Колегія суддів погоджується з
визначеним судом розміром грошової
компенсації за заподіяну позивачу
моральну шкоду та вважає її
справедливою.

Суд першої інстанції повно та всебічно
дослідив та оцінив обставини у справі,
подані сторонами докази та правильно
визначив характер спірних
правовідносин.

Згідно зі ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційних
скарг, доводи апеляційних скарг
висновків суду не спростовують

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308 , ст. ст.
314, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційні скарги Державного
підприємства «Львіввугілля» в особі ВП
«Шахта «Степова» та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 17 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Береза В.І.

Судді:
Федоришин А.В.

Штефаніца Ю.Г.