Справа №592/7516/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Черних О. М.Номер
провадження 22-ц/788/405/14 Суддя-доповідач -
Білецький О. М. Категорія - 53
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Білецького О. М.,

суддів - Кононенко О. Ю., Семеній Л. І.,

за участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного
суду м.Суми від 14 січня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Сумській області
про стягнення заробітної плати,

в с т а н
о в и л а :

16 липня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом.

Уточнивши вимоги просив стягнути на
свою користь 47610 грн. 13 коп. з яких: 2725
грн. 28 коп. незаконно утриманих із
заробітку у травні 2013 року; 3726 грн. 25
коп. не донарахованих надбавок і премії
за червень 2013 року; 11048 грн. 28 коп. премії
до Дня Конституції України; 16473 грн. 03
коп. матеріальної допомоги на
оздоровлення; 13636 грн. 88 коп. вихідної
допомоги.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 14 січня 2014 року, з
виправленою опискою ухвалою
Ковпаківського районного суду м.Суми
від 28 січня 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено за
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі та доповненнях до
неї позивач, посилаючись на неповноту
з'ясування фактичних обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить це рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Вважає помилковим висновок суду про
правильність утримання податків і
зборів із стягнутого за іншим рішенням
суду на його користь середнього
заробітку.

Зазначає, що відмова суду у задоволенні
позовних вимог про виплату надбавки та
премії за червень 2013 року ґрунтується
на припущеннях, оскільки службова
записка складена безпосередньо перед
судовим засіданням і не містить
посилань на жодний пункт посадової
інструкції, а тому є недопустимим
доказом невиконання ним посадових
обов'язків.

Вказує, що відмовляючи у стягненні
премії до Дня Конституції України, суд
не взяв до уваги вимоги ст.22 Закону
України «Про оплату праці» щодо
заборони в односторонньому порядку
приймати рішення з питань оплати праці,
які погіршують умови встановлені
законами, угодами, колективними
договорами.

Посилається на те, що виплата допомоги
на оздоровлення передбачена п.6.1
Положення про умови оплати та
стимулювання праці, на яке посилався
суд, а тому відмова у стягненні цих
коштів суперечить закону.

Доводить, що суд не мотивував відмову
щодо позовних вимог про донарахування
вихідної допомоги, яка була виплачена
йому не в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника
позивача і заперечення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи та перевіривши рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, згідно з наказом
начальника управління ВД ФССНВ України
в Сумській області (далі - Управління)
від 01 червня 2010 року №27-К, ОСОБА_3 з 01
червня 2010 року працював у відповідача
на посаді заступника начальника цього
Управління (а.с.4).

Відповідно до п.1.1 посадової інструкції
заступника начальника Управління, ця
посада не належить ні до якого
структурного підрозділу і
підпорядковується безпосередньо
начальнику Управління (а.с.108-109).

Наказом начальника Управління від 14
грудня 2012 року № 195-к ОСОБА_3 був
звільнений із займаної посади на
підставі п.1 ст.40 у зв'язку із
скороченням чисельності працівників з
виплатою вихідної допомоги у розмірі
середньомісячного заробітку та
компенсації за невикористані
відпустки (а.с.6).

Однак рішенням апеляційного суду
Сумської області від 14 травня 2013 року
вказаний наказ визнано незаконним, а
ОСОБА_3 поновлено на попередній посаді
з 14 грудня 2012 року та стягнуто з
відповідача на його користь 12929 грн.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу і 300 грн. моральної шкоди (а.с.5-7).

На виконання цього судового рішення
наказом начальника Управління від 27
травня 2013 року №43-К ОСОБА_3 поновлений
на цій посаді (а.с.8).

Представники сторін також визнали, і це
підтверджується розрахунковим листом
за травень 2013 року (а.с.9, 28), що стягнуті
за даним судовим рішенням кошти у
загальному розмірі 13229 грн. 17 коп. в
повному обсязі (без проведення
будь-яких утримань) позивачеві було
виплачено при його виконанні Державною
казначейською службою України.

З цього ж розрахункового листа
убачається, що в подальшому за
підсумками роботи за травень 2013 року,
Управління із виплаченої суми
середнього заробітку відрахувало
передбачені законодавством податок та
соціальний внесок у загальному розмірі
2725 грн. 28 коп.

Управління отримало наказ
виконавчої дирекції Фонду від 19 червня
2013 року №311, яким передбачено, що з
нагоди державного свята - Дня
Конституції України «начальникам
управлінь та відділень ВД Фонду
преміювати відповідних працівників
робочих органів у розмірах до 50 %
посадового окладу включно в межах
фонду оплати праці та економії коштів»
(а.с.91). Однак відповідно до наказу
начальника Управління від 26 червня 2013
року № 117 вказана премія працівникам
управління не виплачувалась у зв'язку з
відсутністю економії коштів фонду
оплати праці (а.с.90).

У службовій записці заступника
начальника Управління - начальника
відділу по роботі з роботодавцями від 25
червня 2013 року на ім'я начальника
Управління зазначено про те, що ОСОБА_3
ніякими виробничими питаннями на
займався. У резолюції на зазначеній
службовій записці начальник
Управління вказав виконавцю -
начальнику відділу з правових питань
та по роботі з кадрами Андрющенку В.В.
про те, що при підготовці наказу про
преміювання за червень 2013 року премію
позивачу не нараховувати (а.с.104).

Із протоколу апаратної наради від 29
липня 2013 року також вбачається, що
начальник Управління дав доручення
начальнику відділу з правових питань
та по роботі з кадрами не нараховувати
премію позивачу за липень 2013 року
(а.с.105).

Наказом начальника Управління від 30
липня 2013 року №67-К ОСОБА_3 звільнений із
займаної посади на підставі п.1 ст.40
КЗпП України у зв'язку із скороченням
чисельності працівників з виплатою
грошової компенсації за 6 днів
невикористаної відпустки та вихідної
допомоги у розмірі середньомісячного
заробітку (а.с.83).

Згідно з розрахунковим листом за
липень 2013 року ОСОБА_3 нараховано 100 грн.
матеріальної допомоги на оздоровлення
та 2936 грн. 15 коп. вихідної допомоги
(а.с.58).

За таких правильно і з достатньою
повнотою встановлених обставин суд
першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про те, що при
проведенні нарахувань та виплат
заробітної плати ОСОБА_3 за травень,
червень, липень 2013 року та при
проведенні розрахунку при його
звільненні трудові права даного
працівника не були порушені, а тому
його позовні вимоги є безпідставними.

Так, відрахування і утримання в травні
2013 року 2725 грн. 28 коп. із суми стягнутого
рішенням апеляційного суду Сумської
області від 14 травня 2013 року на користь
позивача середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, проведено з
дотриманням вимог встановлених ст.ст.14,
164, 168, 171 Податкового Кодексу України,
ст.7 Закону України «Про єдиний
соціальний внесок» та абз.3 п.3
постанови КМУ «Про затвердження
Порядку обчислення середньої
заробітної плати» від 08 лютого 1995 року
№100, що також відповідає роз'ясненням
наданим у п.6 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про оплату
праці» від 24 грудня 1999 року №13, в силу
яких суд нараховує середній заробіток
за час вимушеного прогулу без
виключення сум відрахування на податки
та інші обов'язкові платежі, а до
обов'язку підприємства - працедавця
відноситься нарахувати, утримати із
заробітної плати працівника єдиний
соціальний внесок і податок з доходів
фізичних осіб та перерахувати їх до
бюджету при проведенні фактичної
виплати.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення недоплаченої
заробітної плати (премії і надбавки),
суд першої інстанції правильно
визначив, що в силу положень ст.2 Закону
України «Про оплату праці» ці виплати є
додатковою заробітною платою та
встановлюються працівникам Управління
відповідно до Положення про умови
оплати та стимулювання праці
працівників ВД Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України та її робочих
органів, затвердженого постановою
правління Фонду від 24 лютого 2004 року
№12. Пунктами 4.1, 4.5, 4.10 цього Положення
визначено, що преміювання працівників
здійснюється в межах коштів на
преміювання, які утворюються у розмірі
тримісячного фонду оплати праці та
економії фонду оплати праці, за
невчасне (неналежне) виконання
показників преміювання розмір премії
працівникам може бути зменшений,
працівники можуть бути позбавлені
премії до 100% на підставі доповідної
записки керівника підрозділу (а.с.30-32,
155).

Пунктом 17 Положення про преміювання
працівників управління та відділень ВД
ФССНВ у Сумській області,
затвердженого начальником Управління
03 січня 2012 року та погодженого з
директором ВД Фонду передбачено, що
розмір премії заступників начальника
управління визначає начальник
управління (а.с.32 зв.-34).

Виходячи з вказаних норм та належним
чином врахувавши службову записку
заступника начальника Управління від 25
червня 2013 року про те, що ОСОБА_3
починаючи з 27 травня 2013 року ніякими
виробничими питаннями не займався,
його не цікавили поточні завдання
управління та їх виконання, стан справ
у підпорядкованих відділеннях, а також
протокол апаратної наради від 29 липня
2013 року, з якого вбачається, що
начальник Управління вказав
начальнику відділу з правових питань
та по роботі з кадрами не нараховувати
премію позивачу за липень 2013 року, суд
дійшов обґрунтованого висновку про
правомірність не нарахування позивачу
цих додаткових виплат. Та обставина, що
вказане рішення керівника не було
оформлене у вигляді окремого наказу
(розпорядження), не вплинула на
правильність вирішення ним питання по
суті.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
оплату праці», та п.5.1, 5.2 названого
Положення про умови оплати та
стимулювання праці працівників, премія
до Дня Конституції України не є
обов'язковою виплатою, а також
відноситься до додаткової заробітної
плати, нарахування якої може
проводитися на підставі розпорядження
керівника установи і є його правом, а не
обов'язком. До того ж, у зв'язку з
відсутністю економії коштів фонду
оплати праці, преміювання працівників
установи з цієї нагоди взагалі не
проводилося, тому у суду не було
підстав для стягнення такої премії на
користь позивача.

Матеріальна допомога на оздоровлення
також була нарахована і виплачена з
дотриманням вимог пунктів 6.1, 6.3, 6.6
вищезгаданого Положення про умови
оплати та стимулювання праці
працівників, яке передбачає, що
конкретний її розмір визначається
начальниками Управлінь в межах фонду
оплати праці та не може бути ніж
середньомісячна заробітна плата
(а.с.155).

Так, наказом начальника Управління від
18 липня 2013 року №32-В, ОСОБА_3 за його
заявою надана частина щорічної
основної відпустки тривалістю 10
календарних днів з виплатою
матеріальної допомоги на оздоровлення
(а.с.61, 73). Згідно з розрахунковим листом
за липень 2013 року позивачу виплачена
матеріальна допомога на оздоровлення у
розмірі 100 грн. і цей факт він визнає
(а.с.58). Такий розмір матеріальної
допомоги визначений керівником у межах
його повноважень та у зв'язку з
відсутністю економії коштів фонду
оплати праці.

Крім того, рішенням Ковпаківського
районного суду м.Суми від 21 листопада
2013 року (на даний час в апеляційному
порядку не переглядалося), ОСОБА_3
відмовлено за необґрунтованістю у
задоволенні позову про надання йому
щорічної відпустки і додаткової
відпустки та про виплату матеріальної
допомоги на оздоровлення (а.с.106-107).

Із розрахункових листків та довідки
про заробітну плату (а.с.72) вбачається,
що вихідна допомога нарахована
позивачеві відповідно до кількості
відпрацьованих у травні-червні 2013 року
робочих днів, виходячи з його
середньоденного заробітку - 158 грн. 71
коп., та повністю виплачена у розмірі 2936
грн. 15 коп., що відповідає ст.44 КЗпП
України і абз.3 п.2, п.8 постанови КМУ «Про
затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати» від 08
лютого 1995 року №100 (а.с.58). Наводячи свої
розрахунки вихідної допомоги, позивач
безпідставно враховує премію до Дня
Конституції України та інші
перераховані у даному позові суми
заробітної плати, які йому не
нараховувалися і не виплачувалися.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції постановлене з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, є законним і обґрунтованим, а
тому підстав для його зміни чи
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308,
314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Ковпаківського районного суду
м.Суми від 14 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту
проголошення, проте протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -