У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Дьоміної
О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Кафідової О.В.,

Касьяна О.П., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом прокурора
м. Кіровограда в інтересах
держави, уповноваженим органом якої
виступає Державна інспекція
сільського господарства в
Кіровоградській області, до
Кіровоградської міської ради, ОСОБА_3,
треті особи: Головне управління
Держземагенства у Кіровоградській
області, реєстраційна служба
Кіровоградського міського управління
юстиції про визнання незаконним та
скасування рішення, визнання недійним
державного акта на право власності на
землю, скасування державної
реєстрації, за касаційною скаргою
ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, на
рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 29 жовтня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року прокурор м.
Кіровограда завернувся до суду в
інтересах держави в особі Державної
інспекції сільського господарства в
Кіровоградській області з вказаним
позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що
проведеною прокуратурою м. Кіровограда
перевіркою було встановлено, що
рішенням Кіровоградської міської ради
від 16 лютого 2010 року № 3165 «Про передачу
громадянам міста земельних ділянок по
АДРЕСА_1» затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність громадян для
ведення садівництва площею 3,44 га.

Відповідно до п. 20 зазначеного рішення
ОСОБА_3 передано у власність земельну
ділянку по АДРЕСА_1, загальною площею
1200 кв.м для ведення садівництва,
за рахунок земель житлової та
громадської забудови, що перебувають у
запасі, за умови переведення до земель
сільськогосподарського призначення.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_3
отримала державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯИ
№ 684362.

Вважає, що рішення Кіровоградської
міської ради від 16 лютого
2010 № 3165 «Про передачу громадянам міста
земельних ділянок по
АДРЕСА_1» та державний акт на право
власності на землю є незаконними та
підлягають скасуванню.

Враховуючи вказане, позивач просив
визнати незаконним та скасувати
п. 1 рішення Кіровоградської
міської ради від 16 лютого 2010 року № 3165 у
частині затвердження ОСОБА_3 проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки по АДРЕСА_1 у власність для
ведення садівництва, визнати
незаконним та скасувати п. 20 даного
рішення про передачу ОСОБА_3 у
власність земельної ділянки по
АДРЕСА_1, загальною площею 1200 кв. м, для
ведення садівництва за рахунок земель
житлової та громадської забудови, що
перебувають у запасі, за умови
переведення до земель
ciльськогосподарського призначення,
визнати недійсним та скасувати
державний акт серії ЯИ № 684362 на право
власності на земельну ділянку площею
1200 кв. м для ведення садівництва та
скасувати державну реєстрацію
вказаного державного акта серії ЯИ №
684362, виданого ОСОБА_3 на підставі
рішення ceciї Кіровоградської міської
ради від 16 лютого 2010 року № 3165 та
зареєстрованого 05 серпня 2010 року за №
19.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 17 липня 2013
року, в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 29 жовтня
2013 року, рішення суду першої інстанції
було скасовано та у справі було
ухвалено нове рішення, яким позов
прокурора м. Кіровограда було
задоволено частково. Визнано
незаконним п. 20 рішення
Кіровоградської міської ради від 16
лютого 2010 року № 3165 «Про передачу
громадянам міста земельних ділянок по
АДРЕСА_1» про передачу ОСОБА_3 у
власність земельної ділянки по
АДРЕСА_1, загальною площею 1200 кв. м, для
ведення садівництва, за рахунок земель
житлової та громадської забудови, що
перебувають у запасі за умови
переведення до земель
сільськогосподарського призначення.

Визнано недійсним державний акт серії
ЯИ № 684362 на право власності на земельну
ділянку, площею 12000 кв. м для ведення
садівництва, виданий ОСОБА_3 на
підставі рішення сесії
Кіровоградської міської ради
від 16 лютого 2010 року № 3165.

Скасовано державну реєстрацію
державного акта серії ЯИ № 684362 на право
власності на земельну ділянку, площею
1200 кв. м, для ведення садівництва,
виданого ОСОБА_3 на підставі рішення
сесії Кіровоградської міської ради №
3165 від 16 лютого 2010 року та
зареєстрованого 30 червня 2010 року за №
19. В іншій частині позову було
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_3 просить скасувати
рішення апеляційного суду частково,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
обраний прокурором спосіб захисту
інтересів держави не відповідає
визначеному в ст. 152 Земельного кодексу
України способу захисту прав на
земельну ділянку.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що спірна земельна ділянка віднесена
до категорії земель житлової та
громадської забудови та була передана
відповідачу для ведення садівництва,
разом з тим для ведення садівництва
могла бути передана земельна ділянка
тільки із земель
сільськогосподарського призначення,
тобто рішення міської ради було
прийнято з порушення ЗК України щодо
розпорядження землями визначеної
категорії.

Із такими висновками судів погодитись
не можна, оскільки такі висновки
суперечать вимогам закону та не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалені у
справі судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що п. 1 рішення
Кіровоградської міської ради від
16 лютого 2010 року «Про передачу
громадянам міста земельних ділянок по
АДРЕСА_1» № 3165, затверджено громадянам
міста проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки по
АДРЕСА_1 у власність, для ведення
садівництва, площею 3,44 га, та акт
визначення розміру збитків для
відшкодування власникам землі та
землекористувачам, пов'язаних із
вилученням земельної ділянки.

Згідно з п. 20 вказаного рішення
Кіровоградської міської ради від
16 лютого 2010 року № 3165 ОСОБА_3
передано у власність земельну ділянку
по АДРЕСА_1, загальною площею 1200 кв. м,
для ведення садівництва, за рахунок
земель житлової та громадської
забудови, що перебувають у запасі за
умови переведення до земель
сільськогосподарського призначення (а.
с. 5-6).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_3
отримала державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯИ
№ 684362, який зареєстровано 30 червня 2010
року за № 19, цільове призначення
земельної ділянки - для ведення
садівництва.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
рішення Кіровогорадської міської ради
від 16 лютого 2010 року № 3165
щодо відведення ОСОБА_3 земельної
ділянки по АДРЕСА_1 є правомірним, тому
особа не може бути позбавлена права на
земельну ділянку.

Зазначені висновки суду є
взаємовиключними.

Крім того, не можна погодитись із
висновком суду першої інстанції, що
порушене право на земельну ділянку не
може бути захищене шляхом визнання
недійсним рішення органу місцевого
самоврядування, оскільки такий спосіб
захисту прав на земельні ділянки
передбачений ст.152 ЗК України.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції як ухвалене з порушенням
норм матеріального і процесуального
права залишатися в силі не може.

Разом з тим не можна погодитись із
рішенням суду апеляційної інстанції,
виходячи з наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Статтею 36-1 Закону України «Про
прокуратуру» визначено, що підставою
представництва в суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень інтересів держави.

Як вбачається з матеріалів справи,
прокурор м. Кіровограда подав до суду
позов в інтересах Державної інспекції
сільського господарства в
Кіровоградській області, посилаючись
на те, що оскаржуване рішення
Кіровоградської міської ради порушує
вимоги Земельного кодексу України щодо
розпорядження землями визначеної
категорії оскільки, передача земельних
ділянок у власність за рахунок земель
житлової та громадської забудови для
ведення садівництва є порушенням ст.
ст. 22, 38 ЗК України (а. с. 1-4).

Відповідно до п. 1 Положення про
Державну інспекцію сільського
господарства України, затвердженого
указом Президента України від 13 квітня
2011 року, Державна інспекція сільського
господарства України
(Держсільгоспінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра аграрної
політики та продовольства України
(далі - Міністр), входить до системи
органів виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
нагляду (контролю) в агропромисловому
комплексі.

Оскільки спірна земельна ділянка, яка
була передана у власність ОСОБА_3
рішенням Кіровоградської міської ради
від 16 лютого 2010 року, належала до земель
житлової та громадської забудови, а не
до земель сільськогосподарського
призначення, то задовольняючи частково
позов, суд апеляційної інстанції не
зазначив, яким чином вказаним рішенням
порушуються, не визнаються або
оспорюються права Державної інспекції
сільського господарства в
Кіровоградській області.

Крім того, апеляційний суд виходив із
того, що спірна земельна ділянка
належить до земель житлової та
громадської забудови та передача її
ОСОБА_3 з іншим цільовим
призначенням обмежує права інших
громадян міста, які бажають отримати
земельні ділянки для будівництва
житла. При цьому прокурор звернувся до
суду з позовом не в інтересах
конкретних громадян.

Таким чином, у порушення вимог ст. ст.
212-214 ЦПК України суди першої та
апеляційної інстанцій на вказані
обставини уваги не звернули, не
врахували норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, тому відповідно
до ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі
судові рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_3, задовольнити
частково.

Рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 17 липня 2013
року та рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 29
жовтня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.М. Коротун

О.П. Касьян

О.В. Кафідова

С.П. Штелик