Справа № 355/1062/13-ц Головуючий у І
інстанції Коваленко К.В.Провадження №
22-ц/780/7656/13 Доповідач у 2 інстанції
ВерлановКатегорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

17 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С.,
Березовенко Р.В.,

при секретарі - Ромашині І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Баришівського районного
суду Київської області від 25 листопада
2013 року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, треті
особи: Баришівський РС УСДМС України в
Київській області, служба у справах
дітей Баришівської районної державної
адміністрації Київської області про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення, за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» про визнання
односторонньої зміни договору
недійсною,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
вказаним позовом та просило в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором від 13 лютого 2007 року, яка
утворилася станом на 28 вересня 2012 року
у розмірі 65887,42 дол. США, що згідно з
курсом НБУ становить 526 440 грн. 49 коп.,
звернути стягнення на предмет іпотеки
- жилий будинок та земельну ділянку, які
розташовані по АДРЕСА_1 та належать
ОСОБА_1, шляхом продажу предмету
іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки та виселити відповідача і
інших осіб, які зареєстровані та/або
проживають у вказаному житловому
будинку зі зняттям з реєстраційного
обліку у територіальному органі
державної міграційної служби України.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що
позичальник не виконує взяті на себе
зобов'язання, внаслідок чого
утворилась заборгованість у
зазначеній вище сумі і банк відповідно
з умовами договору має право на
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ
«ПриватБанк», в якому просив визнати
недійсною односторонню зміну
кредитного договору від 13 лютого 2007
року, укладеного між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 щодо збільшення
з 18 жовтня 2008 року відсоткової ставки з
10,08% до 13.2% та зобов'язати ПАТ КБ
«ПриватБанк» здійснити перерахунок
суми заборгованості за відсотками за
вказаним кредитним договором і
зарахувати сплачені ним суми з 18 жовтня
2008 року у рахунок погашення
заборгованості щодо основної суми
кредиту.

Вимоги зустрічного позову обгрунтував
тим, що відповідно до умов п. 2.3.1
кредитного договору від 13 лютого 2007
року при збільшенні відсоткової ставки
за користування кредитом банк надсилає
позичальнику письмове повідомлення
протягом 7 днів з дати вступу в чинність
процентної ставки. Проте, в порушення
умов кредитного договору, банк жодного
повідомлення про збільшення
відсоткової ставки на його адресу не
надіслав, а тому просив його позов
задовольнити.

Рішенням Баришівського районного суду
Київської області від 25 листопада 2013
року позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено. У рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 13 лютого 2007 року у розмірі 65887,42 дол.
США, що згідно з курсом НБУ станом на 28
вересня 2012 року становить 526 440 грн. 49
коп. звернуто стягнення на предмет
іпотеки: житловий будинок загальною
площею 72,60 кв.м., житловою площею 22,70
кв.м. та земельну ділянку, що
розташовані по АДРЕСА_1 та належать
ОСОБА_1 на праві власності, шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ
КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки.

Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з жилого
будинку по АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» судовий збір у сумі 3 433
грн. 60 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсною односторонню зміну
кредитного договору від 13 липня 2007
року, укладеного між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_1, яка полягала у
збільшенні з 18 жовтня 2008 року
відсоткової ставки з 10,08% річних до 13,2%
річних. Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк»
здійснити перерахунок суми
заборгованості за відсотками ОСОБА_1
згідно кредитного договору від 13
лютого 2007 року та зобов'язано банк
зарахувати оплачену ОСОБА_1 з 18 жовтня
2008 року суму різниці по відсотках, яка
виникла внаслідок збільшення
відсоткової ставки за користування
кредитом у рахунок сплати основної
суми кредиту за цим договором.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» скасувати та ухвалити
нове рішення в цій частині, яким у
задоволенні позову ПАТ КБ «Приват
Банк» про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення -
відмовити, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь - судді доповідача,
пояснення учасників процесу, які
з'явилися в судове засідання, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення в частині
задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, суд першої інстанції виходив
із того, що позичальник ОСОБА_1
зобов'язання за кредитним договором
від 13 лютого 2007 року належним чином не
виконав, внаслідок чого станом на 28
вересня 2012 року утворилась
заборгованість у розмірі 65 887, 42 дол.
США, що згідно з офіційним курсом НБУ
становить 526 440 грн. 49 коп. та банк згідно
з Законом України «Про іпотеку» і
умовами договору іпотеки має право на
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Однак повністю з такими висновками
суду першої інстанції не можна
погодитись, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що 13
лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_1 укладений кредитний договір
№К3V0GK15005454, за яким банк надав
позичальнику кредит у розмірі 51 600 дол.
США зі сплатою 18% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом на строк до
13 лютого 2027 року.

В якості забезпечення взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором, 13
лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_1 було укладено договір
іпотеки, за яким ОСОБА_1 передав банку в
іпотеку жилий будинок по АДРЕСА_1 та
земельну ділянку площею 0,12 га з
цільовим призначенням для будівництва
і обслуговування жилого будинку та
споруд, що розташована за тією ж
адресою, які належать ОСОБА_1 на праві
власності.

У зв'язку з неналежним виконанням
взятих на себе зобов'язань за кредитним
договором утворилась заборгованість
ОСОБА_1 перед банком, яка станом на 28
вересня 2012 року становить 65 887, 42 дол.
США, що еквівалентно 526 440 грн. 49 коп.

При цьому, суд першої інстанції не
звернув увагу на те, що при вирішенні
зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання
односторонньої зміни договору
недійсною, судом встановлено, що ПАТ КБ
«ПриватБанк» неправомірно збільшило з
18 жовтня 2008 року відсоткову ставку за
кредитним договором від 13 лютого 2007
року за користування кредитом з 10,08% до
13.2%.

При апеляційному розгляді позивачем
надано розрахунок заборгованості за
кредитним договором від 13 лютого 2007
року з проведеним перерахунком суми
заборгованості з урахуванням поточної
відсоткової ставки 10,08%, згідно з яким
заборгованість ОСОБА_1 перед банком
станом на 28 вересня 2012 року становить 53
971,85 дол. США, що згідно з офіційним
курсом Національного Банку України
станом на 17 лютого 2013 року складає 466 343
грн. 77 коп., з яких: заборгованість по
тілу кредиту у розмірі 45 684, 36 дол. США,
прострочка по тілу кредиту у розмірі
288,53 дол. США, відсотки за користування
кредитом у розмірі 192,02 дол. США,
прострочені відсотки за користування
кредитом у розмірі 5 519,33 дол. США,
прострочена комісія у розмірі 1 341,60 дол.
США та пеня за період з 10 червня 2012 року
по 28 вересня 2012 року у розмірі 946, 01 дол.
США (т.2, а.с.88-95).

Крім того, задовольняючи позов ПАТ КБ
«Приватбанк» про звернення стягнення
на предмет іпотеки, суд не звернув
увагу на роз'яснення, які містяться у
п.42 (абз.1) постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
згідно з яким резолютивна частини
рішення суду в разі задоволення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки має відповідати вимогам як
статті 39 Закону України «Про іпотеку»,
так і положенням пункту 4 частини
першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

За таких обставин рішення суду першої
інстанції в частині задоволення позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення
стягнення на предмет іпотеки не
відповідає вимогам ст.213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду в цій частині
та ухвалення нового рішення про
часткове задоволення позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» з наведених вище підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що
застосування судом процедури продажу
шляхом надання права іпотекодержателю
на продаж предмета іпотеки є фактично
надання банку доручення діяти від
імені боржника, є безпідставними,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

При цьому ст.39 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів або застосування
процедури продажу, встановленої
статтею 38 цього Закону.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку»
встановлено, що якщо рішення суду або
договір про задоволення вимог
іпотекодержателя (відповідне
застереження в іпотечному договорі)
передбачає право іпотекодержателя на
продаж предмета іпотеки будь-якій
особі-покупцеві, іпотекодержатель
зобов'язаний за 30 днів до укладення
договору купівлі-продажу письмово
повідомити іпотекодавця та всіх осіб,
які мають зареєстровані у
встановленому законом порядку права чи
вимоги на предмет іпотеки, про свій
намір укласти цей договір. У
разі невиконання цієї умови
іпотекодержатель несе
відповідальність перед такими особами
за відшкодування завданих збитків.

Згідно зі ст.25 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження в рішенні
суду зазначається спосіб реалізації
предмета забезпечувального обтяження
шляхом проведення публічних торгів або
із застосуванням однієї з процедур,
передбачених ст. 26 цього Закону,
положеннями якої передбачено такий
спосіб звернення стягнення на предмет
застави як продаж обтяжувачем предмета
забезпечувального обтяження шляхом
укладення договору купівлі-продажу з
іншою особою-покупцем.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Таким чином Законом України «Про
іпотеку» і Законом України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» позивачу
надається право на власний розсуд
обрати спосіб звернення стягнення на
предмет іпотеки, у тому числі і продаж
предмета іпотеки шляхом укладення
договору купівлі-продажу з іншою
особою-покупцем.

При цьому у п. 25 договору іпотеки
передбачено, що звернення стягнення на
предмет іпотеки за вибором
іпотекодержателя може бути здійснено у
позасудовому порядку, зокрема, шляхом
продажу предмету іпотеки будь-якій
особі та будь-яким способом на підставі
договору купівлі-продажу у порядку ст.
38 Закону України «Про іпотеку» (т.1,
а.с.19).

Задовольняючи позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» про виселення, суд першої
інстанції виходив із того, що позивач 29
вересня 2011 року та 27 серпня 2012 року
надсилав на адресу відповідача вимоги
відповідно до ст.40 Закону України «Про
іпотеку» та ст.109 ЖК України про
добровільне виселення з жилого
будинку, який є предметом іпотеки,
однак ОСОБА_1 та його малолітня дочка
ОСОБА_2, яка зареєстрована у будинку
після укладення договору іпотеки,
добровільно не звільнили будинок, а
тому суд дійшов висновку про наявність
підстав для їх виселення з будинку.

Однак з такими висновками суду першої
інстанції не можна погодитись з
наступних підстав.

В матеріалах справи міститься дві
копії письмового попередження про
добровільне звільнення жилого будинку,
направлених банком на адресу ОСОБА_1 29
вересня 2011 року та 27 серпня 2012 року (т.1,
а.с.32, 41).

Однак даних про те, що вказані
попередження були отримані ОСОБА_1 або
членом його сім'ї, матеріали справи не
містять.

Посилання представника позивача на
ксерокопію рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення від 29 вересня 2011 року, є
необґрунтованими, оскільки в даному
документі не міститься підпису ОСОБА_1
або члена його сім'ї. При цьому
позивачем на надано доказів того, що
ОСОБА_3, який 7 жовтня 2011 року поставив
свій підпис в графі повідомлення про
вручення, є членом сім`ї ОСОБА_1 (т.2,
а.с.98).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК
УРСР звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані
в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору всі мешканці обов'язані на
письмову вимогу іпотекодержателя або
нового власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення увстановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Правовий аналіз вказаних вище норм
права вказує на те, що примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо добровільно мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення, на яке звернуто
стягнення як на предмет іпотеки
протягом одного місяця з дня отримання
письмової вимоги іпотекодержателя або
нового власника, або в інший погоджений
сторонами строк.

В порушення зазначених вище вимог
закону та вимог ст.ст.212-214 ЦПК України,
суд першої інстанції не звернув уваги
на те, що ОСОБА_1 не було отримано вимоги
про добровільне звільнення спірного
жилого будинку, як того вимагає ч.3 ст.109
ЖК УРСР, так як матеріали справи не
містять даних про вручення поштового
відправлення ОСОБА_1 з його підписом
або підписом члена його сім`ї, у зв'язку
з чим суд прийшов до передчасного
висновку щодо задоволення позовних
вимог про виселення, оскільки
наявність саме цього доказу свідчило б
про наявність порушення, невизнання
або оспорювання прав та свобод
іпотекодержателя.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції в частині задоволення позову
ПАТ КБ «Приват Банк» про виселення
підлягає скасуванню на підставі ст.309
ЦПК України у зв'язку з порушенням
судом норм матеріального та
процесуального права, з ухваленням
нового рішення в цій частині про
відмову в позові ПАТ КБ «Приват Банк»
про виселення з наведених вище підстав.

Рішення суду першої інстанції в
частині задоволення зустрічного
позову ОСОБА_1 про визнання
односторонньої зміни договору
недійсною не оскаржується, а тому
відповідно до положень ст.303 ЦПК
України апеляційним судом не
перевіряється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Баришівського районного суду
Київської області від 25 листопада 2013
року в частині задоволення позову
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
скасувати та ухвалити нове рішення в
цій частині.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1, треті особи:
Баришівський РС УСДМС України в
Київській області, служба у справах
дітей Баришівської районної державної
адміністрації Київської області про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_1 за кредитним договором №
K3V0GK15005454 від 13 лютого 2007 року у розмірі 53
971,85 доларів США, що згідно з офіційним
курсом Національного Банку України
станом на 17 лютого 2013 року складає 466 343
(чотириста шістдесят шість тисяч
триста сорок три) грн. 77 коп. звернути
стягнення на предмет іпотеки: житловий
будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 72,60
кв.м., житловою площею 22,70 кв.м. та
земельну ділянку площею 0,12 га з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, яка
розташована по АДРЕСА_1, що належать на
праві приватної власності ОСОБА_1,
шляхом продажу вказаного предмету
іпотеки публічним акціонерним
товариством комерційний банк
«ПриватБанк» з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування з можливістю
здійснення публічним акціонерним
товариством комерційний банк
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки. Встановити початкову ціну
реалізації предмета іпотеки на рівні
не нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

В задоволенні вимоги публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про виселення -
відмовити.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді