АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
позовом ОСОБА_1 до Громадської
організації «Фонд взаємодопомоги»,
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 13 березня 2012
року, -

встановила:

02.12.2011 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з
вказаним позовом, в якому посилалась
на ті підстави, що 20 жовтня 2008 року між
нею та ОСОБА_2 укладені договори позики
№ 3663, №3868, №3965 та № 4005. Вказані
договори складені на бланку
Громадської організації «Фонд
взаємодопомоги», підписані її головою
правління та скріплені печаткою цієї
організації.

За договором № 3663 від 20 жовтня 2008 року
вона надала ОСОБА_2 позику в сумі 2500
грн., що в еквіваленті становить 500
доларів США. Відсоток за користування
позикою становить 84 % річних. Термін
повернення позики - 30 березня 2009 року.
За умовами договору до повернення
підлягає сума в розмірі 675 доларів США
за курсом обміну на день виконання
зобов'язання.

За договором № 3868 від 20 жовтня 2008 року
вона надав ОСОБА_2 позику в сумі 505 грн.,
що в еквіваленті становить 100 доларів
США. Відсоток за користування позикою
становить 75 % річних. Термін повернення
позики - 02 березня 2009 року. За умовами
договору до повернення підлягає сума в
розмірі 125 доларів США за курсом обміну
на день виконання зобов'язання.

За договором № 3965 від 20 жовтня 2008 року
вона надала ОСОБА_2 позику в сумі 1010
грн., що в еквіваленті становить 200
доларів США. Відсоток за користування
позикою становить 75 % річних. Термін
повернення позики - 02 березня 2009 року.
За умовами договору до повернення
підлягає сума в розмірі 250 доларів США
за курсом обміну на день виконання
зобов'язання.

За договором № 4005 від 20 жовтня 2008 року
вона надала ОСОБА_2 позику в сумі 5050
грн., що в еквіваленті становить 1000
доларів США. Відсоток за користування
позикою становить 84% річних. Термін
повернення позики - 30 серпня 2009 року. За
умовами договору до повернення
підлягає сума в розмірі 1700 доларів США
за курсом обміну на день виконання
зобов'язання.

Станом на день звернення до суду
загальна суму зобов'язань відповідача
становить 2750 доларів США, що за
курсом обміну української гривні до
долара США (100 доларів США =797,54 грн.)
становить 21 932, 35 грн.

Оскільки відповідачі своїх
зобов'язань за договорами позики не
виконали, грошові кошти не повернули, з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог, просила стягнути з
Громадської організації «Фонд
взаємодопомоги», ОСОБА_2 в солідарному
порядку заборгованість за договором
позики в сумі 2750 доларів США , що
еквівалентно 21932,35 грн., відсотки в
сумі 4368,56 доларів США, що еквівалентно
34841 грн. 01 коп. та судові витрати по
справі.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 13 березня 2012
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму боргу в розмірі 56773,36 грн. та
судовий збір в розмірі 500 грн., а на
користь держави - судовий збір в сумі
67,73 грн. У задоволенні іншої частини
позову відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 02 вересня 2013 року
ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні
заяви про перегляд заочного рішення
суду.

11 вересня 2013 р. ОСОБА_2 звернулась до
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати заочне рішення
суду та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову в частині
стягнення з неї суми боргу в розмірі
56773,36 грн., посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Свої доводи обґрунтовувала тим, що
фактичної передачі коштів від
позивача не було, договори позики є
неукладеними, отже ніяких взаємних
прав та обов'язків між ними не виникло.
За таких обставин стягнення з неї
суми основного боргу разом з
відсотками за неукладеними
договорами є безпідставними.

З'ясування обставин справи в судовому
засіданні за її участю не
проводилось. Достовірність вказаних
позивачем фактів, що не відповідають
дійсності, судом не перевірено. Судом
першої інстанції незаконно ухвалено
заочне рішення, оскільки вона вчасно
повідомила суд про неможливість
своєї участі в судовому засіданні.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу
підтримали та просять її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 просить
апеляційну скаргу відхилити, а
рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення осіб, що беруть участь у
справі, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що 20
жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
укладені договори позики № 3663, №3868,
№3965 та № 4005 на загальну суму 2750
доларів США.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з доведеності
факту невиконання відповідачем
ОСОБА_2 своїх зобов'язань за
укладеними між нею та позивачем
договорами позики № 3663, №3868, №3965 та №
4005 від 20 жовтня 2008 року.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
вказані договори позики не є
укладеними, оскільки фактичної
передачі коштів не відбулось, є
необґрунтованими.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 1051 ЦК
України позичальник має право оспорити
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця або
були одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Зазначеним правом ОСОБА_2 не
скористалась.

Доказів про безгрошовість укладених
договорів ОСОБА_2 суду не надала.

В заяві про перегляд заочного рішення
від 30.03.3012 р. ОСОБА_2 не заперечує факт
передачі зазначених коштів
Громадської організації «Фонд
взаємодопомоги» (а.с. 53).

Крім цього, відповідно до п. 4.1
вказаних договорів, останні набувають
чинності з моменту завірення мокрою
печаткою ГО «Фонд взаємодопомоги»,
підписання договору поруки до нього та
діє до повного виконання сторонами
умов договору (а.с. 38-41).

02.09.2013 р. ОСОБА_2 надано суду договір
поруки, що також є доказом існування
між сторонами договірних відносин
позики.

Доводи апеляційної скарги в частині
порушення судом першої інстанції
порядку ухвалення заочного рішення є
обґрунтованими.

Так, матеріали справи свідчать про те,
що ОСОБА_2 завчасно та належним чином
була повідомлена про час та місце
розгляду справи 13.03.2012 р. (а.с. 30).

Неможливість явки останньої у
вказане судове засідання за станом
здоров'я, про що було повідомлено суд
факсимільним зв'язком, давало суду
можливість відкласти розгляд справи
та забезпечити участь відповідача в
судовому засіданні.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст. 309
ЦПК України, порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, якщо це порушення призвело
до неправильного вирішення справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
судового рішення.

При вирішенні даного спору судом
першої інстанції не було порушено
норм матеріального права, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

За таких підстав колегія суддів дійшла
висновку про необхідність відхилення
апеляційної скарги та залишення
рішення суду першої інстанції без
змін.

В іншій частині судове рішення не
оскаржується, а тому воно не є
предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 13 березня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді:

Справа №22-ц/796/457/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Піхур О.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.