Справа № 357/9013/13-ц Головуючий у І
інстанції Дубановська І.Д.Провадження
№ 22-ц/780/497/14 Доповідач у 2 інстанції
СавченкоКатегорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

23 січня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Савченка С.І.,

суддів
Сержанюка А.С., Даценко Л.М.,

при секретарі Токар
Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційними скаргами Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» та ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 12 листопада 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за
кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ПАТ «Родовід Банк»
звернувся до суду із вказаним вище
позовом, який мотивував тим, що 22 лютого
2008 року між ВАТ «Родовід Банк» і ОСОБА_1
було укладено кредитний договір, за
яким відповідач отримав в банку кредит
в розмірі 50000 доларів США терміном на 3
роки із розрахунку 15 % річних. За
умовами договору відповідач мав
повернути всю суму кредиту одноразовим
платежем в день закінчення терміну
кредиту, тобто 22 лютого 2011 року, а
відсотки мав повертати щомісячними
платежами, однак не виконав цих
обов'язків. По закінченню терміну
кредит в сумі 50000 доларів та відсотки не
повернуті до цього часу. Посилаючись
ст.1054 ЦК України та умови кредитного
договору, просив стягнути з
відповідача на користь банку
заборгованість за кредитом станом на 8
квітня 2013 року в розмірі 67822 долари США,
з яких 50000 доларів - сума кредиту, а 17822
долари - відсотки, а також пеню за
несвоєчасне погашення кредиту і
відсотків в сумі 7592293,89 грн. та 3 % річних
в сумі 38956,95 грн.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 12 листопада 2013 року позов ПАТ
«Родовід Банк» задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь
банку борг за кредитним договором в
розмірі 67822 долари США, пеню і 3 % річних
в розмірі 295984,93 грн., а також судові
витрати. В решті позову відмовлено.

Позивач ПАТ «Родовід Банк» подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції в частині стягнення пені і 3 %
річних та ухвалити нове, яким вимоги
банку в цій частині задоволити в
повному обсязі, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального права.

Відповідача ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні вимог банку в повному
обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи та
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Учасники справи належним чином
повідомлені про час розгляду справи,
відповідач ОСОБА_1 подав заяву про
відкладення розгляду справи, не
надавши доказів про поважність причин
неявки, що згідно ст.305 ЦПК України не
перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ПАТ «Родовід Банк»
підлягає до часткового задоволення, а
апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1
не підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення
має відповідати в тому числі на такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове
рішення відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що 22 лютого 2008 року
між ВАТ «Родовід Банк» (назву змінено
на ПАТ) та відповідачем ОСОБА_1 укладено
кредитний договір, згідно якого
останній отримав в банку на споживчі
цілі кредит готівкою в розмірі 50000
доларів США терміном на 3 роки із
розрахунку 15 % річних (а.с.4-5). 8 листопада
2008 року між сторонами укладена
додаткова угода до кредитного
договору, якою розмір процентів за
користування коштами встановлено на
рівні 18 % (а.с.6). Повернення наданого
кредиту в розмірі 50000 грн. за умовами
п.4.1 кредитного договору передбачено
шляхом внесення одноразового платежу
не пізніше закінчення терміну надання
кредиту, тобто не пізніше 22 лютого 2011
року. Згідно п.4.2 кредитного договору
сплата відсотків передбачена
щомісячно до 10 числа кожного місяця.

Також, судом встановлено, що
позичальник ОСОБА_1 не виконав
обов'язків, передбачених кредитним
договором, зокрема проценти за
користування кредитом припинив
сплачувати із грудня 2008 року, що
стверджується розрахунком боргу. Після
закінчення терміну надання кредиту,
тобто 22 лютого 2011 року кошти в сумі 50000
доларів США не повернув (а.с.26-28).

Відповідно до п.4.5 кредитного договору
за порушення строків сплати тіла
кредиту або процентів позичальник
зобов'язався сплатити банку пеню за
кожний день прострочки у розмірі 1,6 %
від суми простроченої заборгованості.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що позичальник
ОСОБА_1 не виконав передбачені
кредитним договором обов'язки по
поверненню грошових коштів і після
закінчення терміну надання кредиту має
заборгованість, що у свою чергу
відповідно до закону, умов кредитного
договору порушує права кредитора ПАТ
«Родовід Банк». Дані права підлягають
до захисту шляхом стягнення із
позичальника боргу за кредитним
договором, а також пені і 3 % річних.

Такі висновки суду є правильними і
такими, що відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

За положеннями ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом.

Відповідно до положень частин 1 і 3 ст.549
ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Проте, визначаючи розмір пені та 3 %
річних, які підлягають стягненню на
користь кредитора, суд першої
інстанції допустив помилку.

Так, стягуючи на користь банка пеню за
несвоєчасне повернення тіла кредиту у
межах річного строку позовної давності
у зазначеному в розрахунку банку
розмірі 292800 грн., суд не звернув уваги,
що дана сума 292800 обрахована у
розрахунку в доларах США, а не гривнях
(а.с.11).

Крім того, суд невірно визначив річний
строк позовної давності для стягнення
вказаної пені, залишивши поза увагою,
що ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду
із позовом 25 червня 2013 року
(стверджується відміткою суду про
надходження позову), а відтак початок
перебігу річного строку позовної
давності за вимогами про стягнення
пені згідно ч.2 ст.264 ЦК України має
обраховуватися із 25 червня 2012 року (за
рік до звернення до суду), а не із 8
квітня 2012 року, як вказано у розрахунку
і як помилково вважав суд.

Також, суд необгрунтовано відмовив
банку у стягненні пені за несвоєчасне
повернення процентів за користування
кредитними коштами, залишивши поза
увагою п.4.5 кредитного договору, яким
сторони договору встановили обов'язок
позичальника сплатити пеню як за
порушення строків сплати тіла кредиту
так і за порушення строків сплати
процентів за користування кредитними
коштами.

Крім того, стягнувши 3 % річних за
порушення строків повернення тіла
кредиту, суд безпідставно відмовив у
стягненні 3 % річних за порушення
виконання грошового зобов'язання по
поверненню процентів за користування
кредитом.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині стягнення пені та 3
% річних підлягає зміні.

Зі справи вбачається, що банк просить
стягнути пеню за несвоєчасне
повернення тіла кредиту (50000$) за період
із 23 лютого 2011 року по 8 квітня 2013 року
включно. Однак з огляду на те, що позов
подано банком до суду 25 червня 2013 року,
а також з урахуванням заяви
відповідача про застосування позовної
давності, період нарахування пені слід
обраховувати із 25 червня 2012 року і до 8
квітня 2013 року, що становить 288 днів.
Пеня за один день становить 800 доларів
США (50000$ х 1,6% : 100%). Отже з огляду на курс
НБУ загальний розмір пені за
несвоєчасне повернення тіла кредиту
становить 1840896 грн. (288 днів х 800$ х 7,99
грн.).

Також банк просить стягнути пеню за
несвоєчасне повернення процентів в
розмірі 17822$ за період із 11 грудня 2008
року по 8 квітня 2013 року включно. З
викладених вище підстав, колегія
суддів обраховує пеню в межах річного
строку позовної давності за період із 25
червня 2012 року і до 8 квітня 2013 року.
Пеня за один день становить 285,15 $ (17822$ х
1,6% : 100%). Отже з огляду на курс НБУ
загальний розмір пені за несвоєчасне
повернення

процентів становить 656164,36 грн. (288 днів х
285,15$ х 7,99 грн.).

Відповідно до п.18 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
за змістом ст.552, ч.2 ст.625 ЦК три проценти
річних від простроченої суми полягає у
отриманні кредитором компенсації
(плати) від боржника за неправомірне
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, тому суд має виходити з
того, що ці кошти нараховуються
незалежно від сплати ним неустойки
(пені) за невиконання або неналежне
виконання зобов'язання.

З огляду на те, що до вимог про
стягнення 3 % річних на підставі ст.625 ЦК
України застосовується загальний
строк позовної давності у три роки,
колегія суддів важає обгрунтованим
наданий банком розрахунок 3 % річних за
порушення строків повернення тіла
кредиту 50000 $ за період із 23 лютого 2011
року (строк повернення кредиту) по 8
квітня 2013 року в розмірі 3184,93 долари
США, що за курсом НБУ стяновить 25447,59
грн.

Проте при стягненні 3 % річних за
порушення строків повернення
процентів, колегія суддів застосовує
згідно заяви відповідача позовну
давність і стягує 3 % за період із 25
червня 2010 року по 8 квітня 2013 року в
розмірі 1437,04 долари США, що за курсом
НБУ становить 11481,95 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд
покладає на відповідача судовий збір
за подачу апеляційної скарги
пропорційно розміру задоволених вимог.

Апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1
задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає
необгрунтованими доводи відповідача
ОСОБА_1 про невірність наданого банком
розрахунку боргу, поскільки, заявляючи
позов, банк надав відповідний
розрахунок боргу, в якому чітко і
доступно наведені як належні до сплати
суми, так і фактично сплачені
позичальником, а також строки сплати.
Вказаний розрахунок боргу
відповідачем не спростований.

Крім того, банк надав суду повну
виписку по рахунку відповідача ОСОБА_1
про рух коштів, яка також відповідачем
не спростована.

Доводи апелянта про неповноту судового
розгляду, що виразилося у ненаданні
банком необхідних документів для
встановлення його правоздатності
надавати кредити в тому числі в
іноземні валюті надумані. При
розгзгляді справи банк надав як статут
банку (а.с.42-46), так і ідповідну
банківську ліцензію із дозволом, які
підтвердили його право на здійснення
валютних операцій, в тому числі видачу
кредитів у 2008 році в іноземній валюті
(а.с.38-41).

Твердження апелянта про необхідність
проведення судово-економічної
експертизи для визначення розміру
боргу безпідставні, поскільки
заперечуючи проти наданого банком
розрахунку відповідач не спромігся
спростувати його чи надати докази, які
б спростовували цей розрахунок. За
таких обставин суд першої інстанції
прийшов до обгрунтованого висновку про
відсутність підстав для призначення
судової експертизи.

Доводи апеляційної скарги щодо
неправильного застосування судом
позовної давності, а саме посилання на
те, що річний строк щодо ввимог про
стягнення пені закінчився 23 лютого 2012
року, тобто через рік після закінчення
строку надання кредиту необгрунтовані.
Після закінчення терміну кредиту
відповідач не повернув ні кредит, ні
проценти, а відтак порушення є
триваючим і річний строк по пені слід
обраховувати від моменту звернення до
суду, а не закінчення строку договору,
як помилково вважає апелянт.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» задоволити частково.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 12 листопада 2013 року в частині
стягнення пені і 3 % річних змінити,
стягнувши із ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, і/н
НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» за кредитним договором пеню та 3 %
річних в загальному розмірі 2533989
гривень 90 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, і/н
НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» судові витрати в розмірі 575
гривень.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :