СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого -
судді Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Подільського
районного суду м. Києва від 25 грудня
2013р. по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк», третя особа:
ОСОБА_3

про припинення договору поруки,

встановила:

у червні 2013р. позивач звернувся до суду
з позовом про визнання договору поруки,
який укладено між ним та відповідачем 23
червня 2008р., припиненим.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач посилався на те, що 23 червня
2008р. між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3
був укладений кредитний договір,
відповідно до якого банк зобов'язався
відкрити позичальнику не
відновлювальну кредитну лінію на
загальну суму 26 813,70 доларів США на
строк до 23 червня 2013р. зі сплатою 13,5%
річних.

У забезпечення виконання
кредитного договору з ним був
укладений договір поруки.

27 лютого 2009р. між банком та
позичальником був укладений
додатковий договір, відповідно до
якого був збільшений розмір
щомісячного платежу до 464,74долара США, а
відтак і збільшена відповідальність
поручителя.

Позивач стверджував, що не давав
свою згоду на укладення додаткового
договору, тому договір поруки є
припиненим.

У подальшому позивач уточнив
позовні вимоги і посилався на те, що 20
листопада 2008р. банк та позичальник
уклали додаткову угоду про збільшення
процентної ставки за користування
кредитом до 16% річних. Однак, з ним, як
поручителем, додаткова угода підписана
не була і він своєї згоди на збільшення
процентної ставки не надавав.

Рішенням суду від 25 грудня 2013р. у
позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
представник позивача просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Апелянт посилається на те, що суд
не надав оцінки тій обставині, що
збільшивши розмір процентної ставки за
користування кредитом, банк збільшив
розмір відповідальності поручителя
без його згоди, що є підставою для
припинення договору поруки.

Відповідач, будучи належним
чином повідомленим про день та час
розгляду апеляційної скарги (с.с.131), у
судове засідання не з'явився, причини
неявки не повідомив, тому відповідно до
положень ст. 305 ЦПК України колегія
суддів провела судовий розгляд у

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/3434/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Декаленко В.С.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.відсутність відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, вислухавши пояснення
представника апелянта, яка підтримала
апеляційну скаргу, вивчивши матеріали
справи та обговоривши

- 2 -

доводи апеляційної скарги, вважає, що
вона підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлено, що 23 червня
2008р. між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір №
77.1/АА-01110.08.2, відповідно до якого
позичальник отримав 26 813,70 доларів США
строком до 23 червня 2013р. зі сплатою 13,5%
річних.

У забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 23
червня 2008р. між ВАТ «Родовід Банк» та
ОСОБА_1 був укладений договір поруки.

Відповідно до п. 1.1. договору
поруки поручитель зобов'язався
солідарно відповідати перед банком у
повному обсязі за своєчасне та повне
виконання зобов'язань ОСОБА_3 за
кредитним договором № 77.1/АА-01110.08.2 від 23
червня 2008р., а також усіх додаткових
угод, які можуть бути укладені до
закінчення строку його дії, що укладені
між банком та позичальником.

20 листопада 2008р. ВАТ «Родовід
Банк» та ОСОБА_3 уклали додаткову угоду,
відповідно до якої встановили проценту
ставку за користування кредитними
коштами у розмірі 16% річних. Також у
новій редакції були викладені особливі
умови кредитного договору (розділ 7).

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що договор поруки не є
припиненим, так як поручитель взяв на
себе зобов'язання відповідати перед
банком за виконання позичальником, як
умов кредитного договору, так і
додаткових угод, які будуть укладені
між банком та позичальником.

Проте, повністю погодитися з
таким висновком суду першої інстанції
не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя.

Частина 2 даної норми визначає,
що поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

За змістом указаних норм
матеріального права поручитель хоча й
пов'язаний із боржником певними
зобов'язальними відносинами, є
самостійним суб'єктом у відносинах із
кредитором. Поручитель, зокрема, має
право висувати заперечення проти
кредитора і в тому разі, коли боржник
від них відмовився або визнав свій борг
(ч. 2 ст. 555 цього Кодексу).

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

У постанові Верховного Суду України
(справа 6-73цс12) висловлена правова
позиція, яка є обов'язковою для всіх
судів України згідно ст. 360-7 ЦПК
України, згідно якої до припинення
поруки призводять такі зміни умов
основного зобов'язання без згоди
поручителя, які призвели до збільшення
обсягу відповідальності останнього.
Збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов'язання виникає в разі: підвищення
розміру процентів; відстрочення
виконання, що призводить до збільшення
періоду, за який нараховуються
проценти за користування чужими
грошовими коштами; установлення
(збільшення розміру) неустойки;
встановлення нових умов щодо порядку
зміни процентної ставки в бік
збільшення тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь
поручителі, збільшення кредитної
процентної ставки навіть за згодою
банку та боржника, але без згоди
поручителя або відповідної умови у
договорі поруки, не дає підстав
покладення на останнього
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком.

Відповідно до п. 1.2. договору
поруки поручитель взяв на себе
обов'язок солідарно

- 3 -

відповідати перед банком за виконання
ОСОБА_3 зобов'язань у повному обсязі за
кредитним договором від 23 червня 2008р.,
згідно з яким позичальнику надано
кредит у сумі 26 813,70 доларів США із
сплатою процентів за ставкою 13,5%
річних, строком повернення 23 червня
2013р.

Пунктом 7.1. кредитного договору
сторони визначили, що у разі зміни
облікової ставки Національного банку
України, кредитної політики в Україні,
економічної ситуації, кон'юнктури
ринку, банк має право змінити умови
цього договору. Банк письмово інформує
позичальника про зміни умов цього
договору, рекомендованим листом не
пізніше, ніж за сім календарних днів до
дня введення в дію нових умов.

Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або
розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту.

На виконання зазначеної норми
матеріального права та умов п. 7.1.
кредитного договору 20 листопада 2008р.
банк та позичальник уклали у письмовій
формі додаткову угоду, відповідно до
якої збільшили розмір процентної
ставки за користування кредитом, та
змінили розділ 7 договору (особливі
умови), однак, з поручителем такої угоди
укладено не було, а крім того, не було
отримано його згоди на укладення
зазначеної додаткової угоди.

Таким чином, сторони кредитного
договору без згоди поручителя
збільшили обсяг його відповідальності.

У п. 22 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012р. «Про
практику застосування законодавства
при вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» зазначено, що
відповідно до частини першої статті 559
ЦК припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а, отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Умови договору поруки, укладеного між
сторонами, не передбачають права банку
підвищувати процентну ставку за
користування кредитом без згоди
поручителя.

Колегія суддів вважає, що умови
договору поруки про те, що поручитель
зобов'язався солідарно відповідати
перед банком у повному обсязі за
своєчасне та повне виконання
зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним
договором № 77.1/АА-01110.08.2 від 23 червня
2008р., а також усіх додаткових угод, які
можуть бути укладені до закінчення
строку його дії, що укладені між банком
та позичальником, не можуть свідчити
про те, що поручитель дав згоду на
збільшення обсягу його
відповідальності без його згоди, так як
дані умови не містять такого положення.

Також дані умови не дають можливості
зробити висновок про те, що поручитель
погодився з тим, що додаткові угоди між
банком та позичальником можуть
укладатися без його повідомлення.

Матеріали справи також не містять
доказів того, що поручитель був
проінформований про збільшення обсягу
його відповідальності і не заперечував
проти цього.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції

- 4 -

прийшов до помилкового висновку про
відсутність підстав для визнання
договору поруки припиненим і
недоведеності позовних вимог.

Оскільки судом першої інстанції
неправильно застосовані норми
матеріального права, колегія суддів
відповідно до положень ст. 309 ЦПК
України скасовує рішення суду та
ухвалює нове рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що позовні
вимоги про визнання договору поруки
припиненим з конкретної дати не
ґрунтуються на положенням ч. 1 ст. 559 ЦК
України.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Подільського районного
суду м. Києва від 25 грудня 2013р.
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити частково.

Визнати договір поруки,
укладений 23 червня 2008р. між ВАТ
«Родовід Банк» та ОСОБА_1, припиненим.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: