Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/20/14
Головуючий у 1-й інстанції: Крамаренко
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

Краснокутської
О.М.,

Сапун О.А.,

при секретарі: Мосіній О.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 16 травня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа
Управління Держземагенства у
Бердянському районі про усунення
перешкод в праві користування
земельною ділянкою, відновлення меж
земельної ділянки, зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, Бердянської
міської ради, Управління
Держземагенства у Бердянському районі
про визнання незаконним і скасування
рішення, визнання недійсним державного
акту та скасування запису про його
державну реєстрацію,-

ВСТАНОВИЛА :

24 травня 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою.

Зазначала, що їй на праві власності
належить земельна ділянка площею 0,0774
га, розташована АДРЕСА_1 Запорізької
області. Після вступу у володіння
земельною ділянкою вона помітила, що
межа між її земельною ділянкою та
земельною ділянкою відповідача не
відповідає даним, які зазначені в її
державному акті.

08 липня 2011 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_6 обстежив
земельну ділянку та встановив, що
ОСОБА_4 самовільно зайняв ділянку
площею 0,0023 га, яка належить їй на праві
власності. На вказаній ділянці
відповідач розмістив вольєр, туалет та
літню кухня з душем. Вказані обставини
відображені також в акті перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства від 09 серпня 2011 року,
який оформлений представником
управління Держкомзему у м. Бердянськ.

Посилаючись на статті 107,152,153,158 ЗК
України, просила позов задовольнити,
усунути їй перешкоди в користуванні
земельною ділянкою, яка належить їй на
праві власності. Зобов'язати ОСОБА_4
перенести паркан №3 та знести вольєр,
туалет та літню кухню з душем, які
розміщені на належній їй земельній
ділянці.

Відповідач ОСОБА_4 подав до суду
зустрічну позовну заяву, яку
неодноразово уточнював, до ОСОБА_3,
ОСОБА_5, Бердянської міської ради,
управління Держземагентства в
Бердянському районі, в якій просив
визнати незаконним та скасувати п. 1.21
рішення Бердянської міської ради
Запорізької області №12 від 30 червня 2005
року «Про передачу у приватну
власність та в оренду земельних
ділянок громадянам», за яким
затверджено проект відведення
земельної ділянки та передано ОСОБА_5
безоплатно у приватну власність
земельну ділянку площею 0,0774 га АДРЕСА_1
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
та споруд. Визнати недійсним державний
акт серії ЗП №156813 на право власності на
земельну ділянку площею 0,0774 га, що
розташована АДРЕСА_1 Запорізької
області, виданий на ім'я ОСОБА_5
Скасувати запис від 08 грудня 2005 року за
№ 93 про державну реєстрацію
державного акту серії ЗП № 156813 на право
власності ОСОБА_7 на земельну ділянку,
здійснений в Книзі записів реєстрації
державних актів на право власності на
землю та право постійного користування
землею, договорів оренди землі.
Скасувати запис в Поземельній книзі
від 11 жовтня 2011 року за реєстровим №
070010177:03:1, відповідно до якого
право власності на земельну ділянку
площею 0,0774 га, що розташована АДРЕСА_1,
зареєстровано за ОСОБА_3 Повернути
земельну ділянку площею 0,0774 га від
ОСОБА_3 законному розпоряднику -
Бердянській міській раді. Відновити
первісну межу між земельними ділянками
йог та позивачки.

В позові посилався на те, що земельною
ділянкою площею 600 кв.м по АДРЕСА_2,
огородженою парканом, користується з
1979 року. Передана йому земельної
ділянки в натурі здійснена відповідно
до акту №12 від 03 квітня 1979 року,
затвердженого головним архітектором
міста. 17 квітня 1979 року між ним та
Бердянським міськвиконкомом укладено
договір про надання йому в безстрокове
користування земельної ділянки площею
600 кв.м. по АДРЕСА_2 для будівництва
індивідуального житлового будинку.

10 лютого 2011 року ОСОБА_3 придбала у
ОСОБА_5 домоволодіння та земельну
ділянку, розташовані по АДРЕСА_1. У
нього із ОСОБА_3 виникла конфліктна
ситуація через самовільне будівництво
нею будинку для відпочиваючих на
відстані менше одного метру від межі
земельної ділянки, яка належить йому.
На ґрунті конфлікту з цього приводу
ОСОБА_3 звернулась до Управління
Держкомзему у м. Бердянськ із заявою
про самовільне захоплення частини
земельної ділянки, яка їй належить. За
результатами перевірки державним
інспектором було винесено постанову
про виявлене порушення щодо
самовільного зайняття частини
суміжної земельної ділянки площею 23
кв.м., яка була скасована постановою
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області. Вказував, що
ОСОБА_5, будучи попереднім власником
домоволодіння по АДРЕСА_1, приватизував
земельну ділянку площею 0,0774 га, тоді як
за рішенням виконкому всім
забудовникам виділялися земельні
ділянки площею по 0,0600 га. Таким чином,
ОСОБА_5 збільшив площу своєї земельної
ділянки за рахунок його земельної
ділянки, вніс недостовірні дані до
проекту землеустрою, чим порушив його
права.

Посилаючись на викладене, провис позов
ОСОБА_3 залишити без задоволення, його
зустрічний позов задовольнити.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 16 травня
2013 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди в
користуванні належною їй земельною
ділянкою, яка розташована АДРЕСА_1
Запорізької області, шляхом
зобов'язання ОСОБА_4 перенести паркан
№3 та встановити його в межах, які
встановлені у Державному акті на право
власності на земельну ділянку серії ЗП
№ 156813 від 08 грудня 2005 року. В задоволені
решти позову ОСОБА_3 відмолено.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на те, що рішення суду в
частині відмови їй у позові про
зобов'язання ОСОБА_4 нести самовільно
зведені ним на належній їй земельній
ділянці вольєр, туалет, літню кухню з
душем постановлено з порушенням норм
матеріального права, не відповідає
наданим доказам. Просить скасувати
рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 16 травня
2013 року в цій частині і ухвалити нове
рішення, яким зазначені позовні вимоги
задовольнити.

ОСОБА_4, інші учасники процесу судове
рішення не оскаржили.

Заслухавши у судовому засіданні
апеляційного суду Запорізької області
суддю-доповідача, вислухавши пояснення
представника апелянта, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції у відповідності
до статті 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно зі статтею 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене по справі рішення в частині
відмови ОСОБА_3 у задоволенні позову
зазначеним вимогам не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі державного акту серії ЗП №156813
про право власності на земельну
ділянку, виданого на підставі рішення
сесії Бердянської міської ради від 30
червня 2005 року № 12, ОСОБА_5 був
власником земельної ділянки площею 0,0774
га АДРЕСА_1 Запорізької області.
Цільове призначення ділянки - для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд ( а. с. 3,15-17,84-89 т. 1 ).

10 лютого 2011 року ОСОБА_3 на підставі
нотаріально посвідчених договорів
купівлі-продажу придбала у ОСОБА_5
земельну ділянку площею 0,0774 га та
домоволодіння АДРЕСА_1 Запорізької
області (а. с. 4-13 т. 1 ).

ОСОБА_4 на підставі договору про
надання у безстрокове користування
земельної ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку від
17 квітня 1979 року є користувачем
суміжної з позивачкою земельної
ділянки по АДРЕСА_2 ( а. с. 22-27 т. 1 ).

Оскільки ОСОБА_4 самовільно захопив
частину земельної ділянки площею 0,0023
га, яка належить на праві власності
ОСОБА_3, звів на ділянці паркан, вольєр,
туалет та літню кухню з душем,
управлінням держкомзему у місті
Бердянську 09 серпня 2011 року було
оформлено відповідний акт і надано
припис про звільнення незаконно
зайнятої ділянки ( а. с. 18-19,21 т. 1 ). Між
тим, відповідач припис не виконав.

Вказані обставини підтверджуються
також висновком № 11 судової
будівельної технічної експертизи від 16
листопада 2012 року ( а. с. 151,157-176 т. 1 ).

Суд першої інстанції повно, всебічно
дослідив фактичні обставини справи і
на підставі статей 107,125 ЗК України
задовольнив позов ОСОБА_3 щодо усунення
їй перешкод у користуванні належною їй
земельною ділянкою по АДРЕСА_1.
Зобов'язав ОСОБА_4 перенести паркан № 3
і встановити його в межах, які
відображені у Державному акті про
право власності на земельну ділянку
серії ЗП № 156813 від 08 грудня 2005 року. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4
відмовив.

Сторони погодилися з судовим рішенням
в цій частині і в апеляційному порядку
його не оскаржили.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні вимог
щодо зобов'язання ОСОБА_4 знести
самовільно зведені ним на земельній
ділянці позивачки споруди, суд першої
інстанції послався на передчасність
заявлених вимог.

З таким висновком погодитися не можна,
оскільки він суперечить нормам
матеріального права.

Згідно частини 1 статті 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Частиною 2 статті 152 ЗК України
передбачено, що власник земельної
ділянки може вимагати усунення
будь-яких порушень його прав на землю,
навіть якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою.

Оскільки в ході розгляду спору
доведено порушення відповідачем прав
ОСОБА_3 як власника земельної ділянки,
на якій ОСОБА_4 самовільно і незаконно
звів споруди, тому у суду першої
інстанції не було підстав для відмови у
позові про зобов'язання відповідача
знести вольєр, туалет, літню кухню з
душем.

Аналіз фактичних обставин і зібраних у
справі доказів свідчить про те, що при
вирішенні спору про відмову ОСОБА_3 у
задоволенні вимог про зобов'язання
ОСОБА_4 знести самовільно зведені ним
вольєр, туалет, літню кухню з душем суд
першої інстанції допустив порушення
норм як матеріального, так і
процесуального права, а тому
оскаржуване в цій частині судове
рішення на підставі статті 309 ЦПК
України підлягає скасуванню з
ухваленням нового - про задоволення
вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 16 травня
2013 року в частині відмови у позові
ОСОБА_3 скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення,
яким позов ОСОБА_3 задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_4 знести самовільно
зведені ним на земельній ділянці, яка
розташована АДРЕСА_1 і належить
позивачці на праві власності на
підставі Державно серія ЗП № 156813 від 08
грудня 2005 року та договору
купівлі-продажу від 10 лютого 2011 року,
вольєр, туалет, літню кухню з душем.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: