Справа № 2/487/1230/14
УХВАЛА

Іменем України

25.02.2014 року Заводський районний суд м.
Миколаєва, у складі:

Головуючого судді: Притуляк І.О.

при секретарі: Будикіній А.Л.

розглянувши у процесі підготовки
справи до судового розгляду матеріали
цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по
аліментам та пені за прострочення
сплати аліментів-

ВСТАНОВИВ:

14.02.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по аліментам у розмірі
9900 грн. та пені за просторочення сплати
аліментів у розмірі 28780 грн.

Ухвалою судді від 18.02.2014 року по справі
відкрито провадження.

24.02.2014 року позивач подав до суду заяву
про вжиття заходів по забезпеченню
позову, та просив накласти арешт на
майно відповідачки квартиру АДРЕСА_1.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного:

Відповідно до ст.. 151 ЦПК України метою
забезпечення позову є вжиття
тимчасових заходів, направлених на
недопущення утруднення чи
неможливість виконання рішення суду.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного
Суду України « «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
№9 від 22.12.2006 року розглядаючи заяву
про забезпечення позову, суд (суддя) має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів.

Як вбачається з наданих суду
документів, рішенням суду від 03.12.2013
року право власності на квартиру
АДРЕСА_1 було визнано за ОСОБА_2.

Позивач звернувся до суду з позовом,
щодо стягнення з ОСОБА_2 борг по сплаті
аліментів у розмірі 9900 грн. та пені за
прострочення сплати аліментів у
розмірі 28754,50 грн., таким чином загальна
сума, яку ОСОБА_1 просить стягнути з
відповідачки становить 38654,50 грн..

Відповідно до рішення Заводського
районного суду м.Миколаєва від 03.12.2013
року вартість вказаної квартири
визначена у сумі 200749 грн.

Згідно до положень ст..151 ч.3 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

З урахуванням викладеного, враховуючи
співмірність заходів забезпечення
позову із заявленими ОСОБА_1 вимогами,
суд приходить до висновку, що вимога
про вжиття заходів забезпечення позову
підлягає частковому задоволенню,
оскільки невжиття заходів
забезпечення позову, може в подальшому
ускладнити виконання можливого
рішення суду про задоволення позову,
при цьому суд вважає за доцільне
накласти арешт на 1/3 частину вказаної
квартири.

Керуючись ст. 151, 153 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання позивача ОСОБА_1
задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1, яка на підставі рішення
Заводського районного суду м.Миколаєва
від 03.12.2013 року №2/487/2191/13 належить на
праві власності ОСОБА_2.

Копію ухвали для виконання направити
до Реєстраційної служби
Миколаївського МУЮ Миколаївській
області

Ухвала може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Заводський районний суд
м. Миколаєва у строк та порядку,
передбаченими ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя
І.О.Притуляк