Справа № 1326/2-2589/11
Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин
Провадження № 22-ц/783/194/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи: 6
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді: Мельничук О.Я.

суддів: Курій Н.М.
і Мікуш Ю.Р.

при секретарі: Данилик І.І.,

з участю з участю представника
позивача Винницького В.В., відповідача
ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Франківського районного суду
м.Львова від 05 серпня 2013 року у справі
за позовом Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради
до ОСОБА_6, ОСОБА_4, треті особи:
Львівське комунальне підприємство
/ЛКП/ «Старий квартал», Львівське
комунальне підприємство /ЛКП/
«Львівський ліхтар», ОСОБА_5 про
приведення квартири в попередній стан,
-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Франківського районного суду
міста Львова від 05 серпня 2013 року позов
Франкіської районної адміністрації
Львівської міської ради задоволено
частково. Зобов»язано ОСОБА_4 закласти
самовільно влаштований дверний проріз
до квартири АДРЕСА_1, відновити димові
та вентиляційні канали для квартири
АДРЕСА_2 вказаного будинку, відновити
дверний проріз до квартири АДРЕСА_1 із
сходової клітки та провести планування
квартири АДРЕСА_1 даного будинку до
попереднього стану.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4 В
апеляційній скарзі зазначає, що на час
облаштування дверного прорізу він не
був власником квартири, не був
зареєстрований та не проживав у такій,
а відтак суд безпідставно зобов'язав
вчинити дії особу, яка не вправі нести
відповідальність по зазначених
правовідносинах. Висновки суду про
порушення димових та вентиляційних
каналів для квартири АДРЕСА_2 не
відповідають обставинам справи,
оскільки жителі квартири АДРЕСА_3, яка
знаходиться над квартирою АДРЕСА_2 не
заявляли будь-яких претензій щодо
розрушення димовентиляційного блоку
та відсутності тяги. Зазначає, що ним
облаштовані нові вентиляційні канали
для квартир АДРЕСА_3 і згідно акту
приймання в експлуатацію таких, тяга є
доброю, канали відповідають технічним
вимогам, однак такий акт судом не був
взятий до уваги. Стверджує, що проект
влаштування прорізу балконних дверей у
його квартиру було погоджено усіма
контрольно-наглядовими органами, які
не висловили заперечень щодо
можливості здійснення вказаних
переобладнань, тобто такі відповідають
будівельним нормам. Також, на думку
апелянта, суд безпідставно не
застосував вимоги ст.376 ЦК України до
спірних правовідносин та при вирішенні
справи не звернув уваги на роз»яснення,
викладені в Постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами ст.376 Цивільного кодексу
України». Враховуючи наведені
обставини, просить скасувати прийняте
рішення та постановити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи
та законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягають із наступних підстав.

Згідно із положеннями ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно вимог ст.152 ЖК України
переобладнання і перепланування
жилого будинку (квартири), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, проводиться з дозволу
виконавчого комітету місцевої ради.

Відповідно до ч.2 ст.383 ЦК України
власник квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, за умови, що ці зміни не
призведуть до порушень прав власників
інших квартир у багатоквартирному
житловому будинку та не порушать
санітарно-технічних вимог і правил
експлуатації будинку.

Районний суд, задовольняючи позов,
вірно виходив з того, що відповідач
ОСОБА_4 самовільно влаштував дверний
проріз балконних дверей з кухні
квартири АДРЕСА_1, а існуючий із
сходової клітки заклав та самовільно
заклав блок димових та вентиляційних
каналів без відповідного дозволу
міської влади з порушенням прав інших
мешканців вказаного будинку. З таким
висновком погоджується і колегія
суддів, оскільки він ґрунтується на
належних та допустимих доказах, а саме:
Протоколу про адміністративне
правопорушення від 04.12.2008 року
складеного на ОСОБА_4 за ст.150 КУпАП (а.с.7
зворот); Акту обстеження квартири
АДРЕСА_1, складеному ЛКП «Старий
квартал», в якому зафіксовано факт
перепланування квартири (а.с.9);
Постанові адміністративної комісії
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради №421 від 24.12.2008
року про накладення адміністративного
стягнення на ОСОБА_4 (а.с.7);
Розпорядженню № 581 від 28.08.2009 року
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради, згідно якого
ОСОБА_4 зобов'язано за власні кошти
закласти самовільно влаштований
дверний проріз, відновити димові та
вентиляційні канали для квартири
АДРЕСА_2 та дверний проріз із сходової
клітки на балкон загального
користування квартири АДРЕСА_1
привести у попередній стан.

Доводи апеляційної скарги в тій
частині, що апелянт на час облаштування
дверного прорізу не був власником
даної квартири, не був зареєстрований
та не проживав в такій, попередження
про ліквідацію прорізу скеровувались
тільки відповідачу ОСОБА_6, а відтак він
не вправі нести відповідальність по
даних правовідносинах, колегія судді
не бере до уваги виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що
попередження про приведення квартири
до попереднього стану скеровувалось
також і ОСОБА_4 (а.с.4). При розгляді 24.12.2008
року адміністративною комісією при
Франківській районній адміністрації
Львівської міської ради протоколу про
адміністративне правопорушення
складеного саме на ОСОБА_4, останній був
присутній, давав свої пояснення,
постанову про накладення стягнення
отримав цього ж дня. Будь-яких доказів
про оскарження даної постанови ОСОБА_4
суду апеляційної інстанції не подав, а
відтак, на думку колегії суддів, з такою
погодився. Розпорядження Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради №581 від 28.08.2009 року також
не оскаржував. З доручення ОСОБА_6
видане ОСОБА_4 на представництво її
інтересів, вбачається, що апелянт
являється сином ОСОБА_6, а відтак
підстав вважати, що апелянт є
неналежним відповідачем по справі
немає.

Покликання апелянта на те, що ним
облаштовані нові вентиляційні канали
до квартир АДРЕСА_3 вищевказаного
будинку, останні відповідають
технічним вимогам, а тому суд
безпідставно зобов'язав його провести
відновлення каналів не підтверджені
належними доказами, оскільки акт
обстеження димових та вентиляційних
каналів (а.с.120), на який робить
покликання апелянт, стосується лише
його квартири, відомості щодо
відновлення димових та вентиляційних
каналів квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3
відсутні в матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги про
безпідставність не застосування до
спірних правовідносин ст.376 ЦК України
та відповідних роз»яснень Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 6 «Про практику
застосування судами статті 376 ЦК
України» не заслуговують на увагу,
оскільки в п.7 вказаної Постанови
передбачено, що не може бути
застосовано правила статті 376 ЦК
України при вирішенні справ за
позовами про визнання права власності
на самочинно переобладнані квартири в
багатоквартирних будинках різних
житлових фондів, оскільки та такі
правовідносини врегульовано іншими
нормами законодавства, зокрема статтею
383 ЦК України та відповідними нормами
Житлового кодексу України щодо
власників квартир. Позовна заява була
подана на підставі ст.152 ЖК України,
ст.383 ЦК України, а тому й суд вірно
керувався такими при вирішенні справи.

Згідно вимог ч.2 ст.303 ЦПК України
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в досліджені яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Разом з тим, ОСОБА_7 не долучив до
апеляційної скарги та не представив в
засідання апеляційної інстанції інших
доказів, що спростовують позовні
вимоги Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради,
таких не встановила і колегія суддів.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини у
справі, подані сторонами докази,
правильно визначив характер спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.
Доводи апеляційної скарги, висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 05 серпня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
О.Я. Мельничук

Судді:
Ю.Р. Мікуш

Н.М. Курій