У Х В А Л А

17 лютого 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О.,
Мазур Л.М.,

Маляренка А.В.,
Юровської Г.В.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 ? ОСОБА_6 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06 лютого 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, Універсальної
Українсько-Сибірської біржі, ГУ УМВС
України в Харківській області в особі
Дзержинського РВ ГУ УМВС України в
Харківській області, органу опіки та
піклування Дзержинської у м. Харкові
ради, комунального підприємства
"Харківське міське бюро технічної
інвентаризації", ОСОБА_16 про визнання
договору купівлі-продажу недійсним,
виселення та вселення,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2008 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 звернулися до суду з
вищевказаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що 03 листопада 1993 року
ОСОБА_15, який діяв від імені ОСОБА_5,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, продав належну їм на
праві власності квартиру АДРЕСА_2
ОСОБА_7.

Позивачі, посилаючись на те, що
жодних доручень ОСОБА_15 на
розпорядження спірною квартирою не
давали, на час укладення вказаного
договору купівлі-продажу ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 були неповнолітніми і зазначена
угода не була погоджена з органом опіки
та піклування, договір від 03 листопада
1993 року не був посвідчений нотаріально,
а також на те, що про існування спірного
договору купівлі-продажу вони
дізналися лише у 2008 році, оскільки
проживають за межами України та
неодноразово уточнивши позовні вимоги,
просили суд поновити строк звернення
до суду із вказаним позовом, визнати
договір купівлі-продажу зазначеної
квартири, укладений

03 листопада 1993 року між ОСОБА_15, який
діяв від імені ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
і ОСОБА_7 недійсним, визнати за ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, право власності на
вказану квартиру, виселити ОСОБА_7,
ОСОБА_8,

ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13
та ОСОБА_14 із спірної квартири, а
ОСОБА_3, ОСОБА_4 і

ОСОБА_5 вселити в квартиру АДРЕСА_2.

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 08 грудня

2009 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_5, ОСОБА_4 і ОСОБА_3
строк звернення до суду з вказаним
позовом; визнано договір
купівлі-продажу від 03 листопада 1993 року
квартири АДРЕСА_2 недійсним.

Визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3
право власності за кожною на 1/4 частини
цієї квартири.

Виселено із спірної квартири ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14 та знято їх з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою.

Вселено ОСОБА_5, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 у
вищезазначену квартиру.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 14 жовтня 2010
року рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 08 грудня

2009 року скасовано та ухвалено нове
рішення, яким у позові відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06 лютого 2013 року
рішення апеляційного суду Харківської
області від 08 грудня 2009 року залишено
без змін.

У січні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява представника
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ? ОСОБА_6 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06 лютого 2013 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Як приклад
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що, на думку
заявника, потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник надав ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 листопада 2013 року.

Відповідно до статті 355
ЦПК України заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах може бути
подана виключно з підстав:
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Згідно з постановою пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 "Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України" під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Із доданої до заяви ухвали колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 листопада 2013
року не вбачається передбаченої ч. 1 ст.
355 ЦПК України підстави для перегляду
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06 лютого

2013 року, оскільки у зазначених судових
рішеннях предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог і фактичні
обставини справи не є тотожними у
порівнянні з ухвалою, про перегляд якої
подано заяву.

Із урахуванням вищевказаного,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що у допуску справи до провадження
Верховного Суду України необхідно
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, Універсальної
Українсько-Сибірської біржі, ГУ УМВС
України в Харківській області в особі
Дзержинського РВ ГУ УМВС України в
Харківській області, органу опіки та
піклування Дзержинської у м. Харкові
ради, комунального підприємства
"Харківське міське бюро технічної
інвентаризації", ОСОБА_16 про визнання
договору купівлі-продажу недійсним,
виселення та вселення, за заявою
представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ?
ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06 лютого 2013 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук

Судді:

А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

Г.В. Юровська

4

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ

З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ

Справа № 6-4119зп14

Доповідач: Юровська Г.В.