Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/235/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

19.02.2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Голованя А.М.

Карпенка О.Л.

при секретарі Дімановій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - другий Приморський відділ
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції про зміну
розміру стягуваних аліментів, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 8
листопада 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа -
другий Приморський відділ державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про зміну розміру
стягуваних аліментів.

Зазначав, що рішенням
апеляційного суду Кіровоградської
області від 23 жовтня 2012 року з нього
стягнуто на користь відповідача
аліменти у твердій грошовій сумі по 1 600
грн. на кожну дитину. У зв'язку з тим, що
його заробітна плата з 4 лютого 2013 року
значно зменшилась у порівнянні з тим,
яку він отримував раніше, на його
утриманні знаходиться його хвора мати,
в даний час він навчається в Академії
військово-морських сил на платній
основі, а також той факт, що він теж має
проблеми із зором та потребує
оперативного лікування, просив
зменшити розмір сплати аліментів на
утримання дітей до суми 1 188 грн. на обох
дітей (по 594 грн. на кожного щомісячно)
та зробити перерахунок суми аліментів
з моменту зменшення його заробітної
плати, тобто з лютого 2013 року.

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 8 листопада 2013 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд дійшов висновку, що
матеріальне становище позивача було
враховане при ухваленні рішення про
стягнення аліментів на утримання
дітей, а інших переконливих доказів,
які б підтверджували викладені
позивачем обставини, суду не було
надано.

В апеляційній скарзі позивач
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
істотне значення для справи. Зазначає,
зокрема, що суд при визначенні розміру
аліментів не врахував вимоги ст.182 СК
України, а також не дав належну оцінку
наданим доказам, зокрема,
матеріальному стану, який значно
змінився, у зв'язку з чим заробітна
плата складає 1 698 доларів США, про що
він надав копію контракту. Крім того,
він навчається і для цього потрібні
кошти.

Заперечуючи проти доводів
апеляційної скарги, відповідач
посилалась, зокрема, на те, що позивачем
не надані докази про скрутне
матеріальне становище; він намагається
приховати свої дійсні доходи, не
надаючи повний контракт з додатками, а
надана ним неповна копія контракту з
Норвезькою судноплавною компанією не
містить зазначеного у ній додатку, в
якому передбачаються додаткові
виплати, що підтверджується і
попереднім контрактом, у якому, крім
основної заробітної плати передбачені
інші виплати, які разом із заробітною
платою становили 6 339 доларів США. До
того ж ним продані два автомобілі,
вартість яких складала 193 600 грн., що є
значною сумою, і кошти позивач залишив
собі. Крім того, діти перебувають на
обліку, як часто хворіючі, потребують
відповідно харчування, лікування та
оздоровлення.

Другий Приморський відділ
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції належним
чином повідомлений про час і місце
розгляду справи, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення, у надісланій заяві
просив розглядати справу без
присутності представника (а.с.118, 121).

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача, яка
підтримувала доводи скарги,
відповідача, її представника, які
заперечували проти її доводів,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України
регулювання сімейних відносин має
здійснюватись з максимально можливим
врахуванням інтересів дитини,
непрацездатних членів сім'ї.

За змістом ст. 18 Конвенції про
захист прав дитини, суд повинен
докласти всіх можливих зусиль для того,
щоб забезпечити визнання принципу
загальної та однакової
відповідальності обох батьків за
виховання і розвиток дитини. Батьки
несуть основну відповідальність за
виховання та розвиток дитини. Найкращі
інтереси дитини є предметом їх
основного піклування.

Відповідно до ч. 2 ст. 51
Конституції України батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про
охорону дитинства» визначено, що кожна
дитина має право на рівень життя,
достатній для її фізичного,
інтелектуального, морального,
культурного, духовного та соціального
розвитку.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України
«Про охорону дитинства» на кожного з
батьків покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини.

За правилами ст. 180 СК України
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України передбачені
способи виконання батьками такого
обов'язку.

Відповідно до ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Згідно ст. 192 СК України та
роз'яснень п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 15
травня 2006 року «Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів» розмір аліментів,
визначений за рішенням суду або
домовленістю між батьками, може бути
згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них.

За змістом вказаної норми розмір
аліментів, у разі пред'явлення позову
про їх зменшення, повинен визначатися,
виходячи з наведених у статті підстав,
зокрема, матеріального становища та
сімейного стану платника з урахуванням
стану здоров»я та матеріального
становища дитини, на утримання якої
вони стягуються. При цьому, зміни, що
відбулися у матеріальному та сімейному
стані платника мають бути такими, що
ставлять його самого у скрутне
становище.

Тобто, не може бути автоматичною
підставою застосування судом ст.192 СК
лише з мотивів зменшення розміру
заробітної плати позивача.

Судом встановлено і матеріалами
справи підтверджується, що рішенням
апеляційного суду Кіровоградської
області від 23 жовтня 2012 року рішення
Олександрійського міськрайонного суду
від 25 червня 2012 року було змінено та
викладено в новій редакції, згідно якої
з позивача на користь відповідача
було стягнуто аліменти на утримання
двох дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі
по 1 600 грн. щомісячно на кожну дитину,
починаючи з 21 травня 2012 року і до
досягнення дітьми повноліття (а.с.7-9).

Вимоги щодо зменшення розміру
аліментів позивач обгрунтовував
погіршенням матеріального стану та
станом здоров»я.

Посилаючись на зменшення розміру
заробітної плати до 1 698 доларів США,
позивачем надана до суду копія
контракту від 28.01.2013 року про
працевлаштування у Норвезькій
судноплавній компанії на одному
аркуші, яким, зокрема, передбачено, що
заробітна плата, понаднормові виплати
та інші умови відповідно до
колективного договору, додаткові умови
викладені у додатку до контракту.
Заробітна плата складає 1 698 доларів
США. (а.с.15,16).

Разом з тим, зазначені документи
не підтверджують погіршення
матеріального стану позивача, а також
того, що він не має можливості
сплачувати аліменти у визначеному
судом розмірі. Та обставина, що позивач
отримує меншу заробітну плату,
безумовно не свідчить про те, що його
матеріальний стан погіршився.

Однією із обставин, які б
унеможливлювали сплачувати аліменти в
зазначеному розмірі, позивач зазначав
про наявність витрат на навчання, однак
згідно наданої ним копії договору про
надання освітніх послуг від 1 вересня
2012 року, ці обставини вже існували на
час ухвалення судового рішення про
стягнення аліментів з позивача (а.с.17).

Твердження позивача, що він
утримує свою матір - інваліда другої
групи, як на обставину для зменшення
розміру аліментів, також є
безпідставними, оскільки згідно
наданої ним довідки Кіровоградського
МСЕК від 27 лютого 2006 року ці обставини
також існували при стягненні аліментів
(а.с.10-12). Крім того, належних доказів
знаходження матері на його утриманні
не надано.

Докази щодо зміни стану здоров'я у
матеріалах справи відсутні, на
обґрунтування обставин щодо проблем із
зором позивачем надана медична довідка
від 4 липня 2013 року та висновок від 28
січня 2014 року, які носять
рекомендаційний характер (а.с.18, 128), а
надана у суді апеляційної інстанції
копія рахунку щодо розміру витрат на
лікування виставлена на платника -
юридичну особу, а не на нього (а.с. 129).

Відповідно до ч.4 ст.70 Закону
України «Про виконавче провадження»
загальний розмір усіх відрахувань під
час виплати заробітної плати не може
перевищувати п'ятдесят відсотків
заробітної плати, що має бути виплачена
працівнику, у тому числі в разі
відрахування за кількома виконавчими
документами.

Згідно наданих позивачем доказів
та зазначених у позовній заяві, його
заробітна плата складала 1 698 доларів
США, що на час розгляду справи у суді
першої інстанції та ухвалення судового
рішення за курсом Національного банку
України становило 13 940 грн. За
вирахуванням розміру стягуваних
аліментів на потреби позивача
залишається значно більша сума
сплачуваних аліментів.

З урахуванням установленого
законом прожиткового мінімуму та
мінімальної заробітної плати, колегія
суддів вважає, що заробітна плата
позивача є порівняно великою, що з
урахуванням конкретних обставин
справи не дає підстав вважати про такий
матеріальний стан, який свідчив би про
скрутне становище позивача та
відповідно доцільності зменшення
визначеного судом розміру аліментів.

Посилання позивача на зайняті ним
за договором позики гроші цих
висновків суду не спростовує.

Безпідставним є і посилання
представника позивача та надана до
суду апеляційної інстанції довідка
без дати про звільнення з судна у січні
2014 року (а.с.130), оскільки ці обставини
на час ухвалення рішення судом першої
інстанції не існували, що не позбавляє
можливості звернення з новими
вимогами.

Крім того, судом встановлено і
матеріалами справи також
підтверджується, що діти перебувають
на обліку в дитячій лікарні як часто
хворіючі, потребують відповідно
харчування, лікування та оздоровлення
(а.с.62,77-84).

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60
ЦПК України кожна сторона повинна
довести належними та допустимими
доказами (ст.ст.58, 59 ЦПК України) ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Разом з тим, переконливих та
безспірних доказів на підтвердження
обставин, з якими як з юридичним фактом
пов'язувались матеріально-правові
вимоги, позивачем не надано, не місять
їх і матеріали справи, а обставини, на
які позивач посилався, не є достатніми
для висновку про наявність
цивільно-правових підстав для
зменшення розміру аліментів.

За таких обставин судом вірно
встановлено відсутність обставин, які
б унеможливлювали позивачу сплачувати
аліменти в зазначеному розмірі, у
зв'язку з чим у задоволенні
пред»явлених позовних вимог
правомірно відмовлено.

Тому не ґрунтуються на законі та є
безпідставними доводи скарги, які не
містять посилань на докази, які б
спростовували висновки суду першої
інстанції, вони були предметом
розгляду в судовому засіданні і їм дана
належна оцінка. Надані сторонами
докази оцінені судом відповідно до
вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України. Інші
доводи скарги також не дають підстав
для висновку про порушення або
неправильне застосування судом норм
матеріального або процесуального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, вимоги
матеріального і процесуального права
при розгляді справи додержано, а доводи
апеляційної скарги не є істотними. В
межах доводів апеляційної скарги
підстав для його скасування або зміни
не встановлено (стаття 308 ЦПК).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити, а
рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 8 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуюча:

Судді: