АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 215/5319/13-ц 22-ц/774/506/К/14
Справа № 215/5319/13-ц
Провадження 22ц/774/506/К/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Ляховської І.Є.,
Михайлів Л.В.

при секретарі: Булах К.А.

розглянула відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі згідно із
вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без
фіксації судового засідання
технічними засобами, без участі всіх
осіб, які беруть участь у справі,
цивільну справу за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю «УЮТ-2011» на заочне
рішення Тернівського районного суду м.
Кривого Рогу від 05 грудня 2013 року по
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011» до
ОСОБА_2 про зобов'язання укласти
договір,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «УЮТ-2011» (надалі - ТОВ
«УЮТ-2011») звернулися до суду з позовом
до ОСОБА_2 та просили суд зобов'язати
відповідача ОСОБА_2 укласти з ТОВ
«УЮТ-2011» договір про відшкодування
витрат на утримання будинку та
прибудинкової території № 3105/1-13 від
31.05.2013 року і стягнути з відповідача
суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування позову ТОВ «УЮТ-2011»
зазначили, що з 04.05.2012 року вони є
управителем на м-ні Даманський
Тернівського району у м.Кривому Розі та
надають житлово-комунальні послуги у
будинку АДРЕСА_1 у якому є відповідач
ОСОБА_2 Остання ухиляється від
укладання договору про надання послуг
по утриманню будинків і споруд та
прибудинкової території, чим порушує
вимоги ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» та права
позивача, як організації, яка надає
житлово-комунальні послуги.

Заочним рішенням Тернівського
районного суду м. Кривого Рогу від 05
грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ
«УЮТ-2011», посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
про скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про задоволення позовних вимог.

Зокрема, апелянт зазначив, що судом не
враховано, що між сторонами вже
склалися правовідносини з фактичного
надання житлово-комунальних послуг, а,
виходячи зі змісту ст.ст. 3, 6, 12-15, 20 ЦК
України, ст. 3-5 ЦПК України, у разі
невизнання споживачем права виробника,
виконавця послуг укладання договору
про надання житлово-комунальних
послуг, який відповідає вимогам
типового договору, таке право підлягає
захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16
ЦК України шляхом визнання договору
укладеним на умовах, передбачених
нормативним актом обов'язкової дії.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення суду підлягає
зміні в частині підстав відмови у
задоволенні позову з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є наймачем
нежитлового приміщення АДРЕСА_1

ТОВ «УЮТ-2011» надає житлово-комунальних
послуги у вказаному будинку.

31.05.2013 року позивачем було надіслано
пропозицію про укладення договору з
надання житлово-комунальних послуг та
примірник договору, однак, ОСОБА_2
договір до теперішнього часу з ТОВ
«УЮТ-2011» не підписала.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ
«УЮТ-2011» посилалися на те, що
неукладенням відповідачем ОСОБА_2
договору з позивачем про відшкодування
витрат по утриманню нежитлового
приміщення, нею порушено право
позивача на своєчасне отримання оплати
за надані послуги.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що ці вимоги не ґрунтуються на
нормах ст.ст. 626, 627, 628 ЦК України,
оскільки суперечать принципу свободи
договору, визначеному в указаних
нормах закону.

Колегія суддів погоджується з
остаточним висновком суду про відмову
у задоволенні позову, однак, не може
погодитись із такими підставами
відмови у задоволенні позову з огляду
на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, спір
між сторонами виник з приводу ухилення
ОСОБА_2 від укладення договору № 3105/1-13
від 31.05.2013 року про надання послуг по
утриманню будинків і споруд та
прибудинкової території.

Цивільний Кодекс України у ст.ст. 3, 6, 203,
626, 627 визначає загальні засади
цивільного законодавства, зокрема
поняття договору і свободи договору та
формулює загальні вимоги до договорів
як різновиду правочинів (вільне
волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України
правочин між фізичною і юридичною
особами належить вчиняти у письмовій
формі, за виключенням випадків,
передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України). Інші випадки визнання
договору укладеним зазначені у ст. ст.
642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи
договору у ст.ст. 6, 627, ЦК України
визначає, що свобода договору полягає в
праві сторін вільно вирішувати питання
при укладенні договору, виборі
контрагентів та погодженні умов
договору.

Закріпивши принцип свободи договору,
ЦК України разом з тим визначив, що
свобода договору не є безмежною,
оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та
ст. 627 цього Кодексу при укладенні
договору, виборі контрагентів,
визначенні умов договору сторони не
можуть діяти всупереч положенням цього
Кодексу та інших актів цивільного
законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з
нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України,
відповідно до яких підставою
недійсності правочинів є суперечність
їх актам цивільного законодавства.

Водночас статтею 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачено, що відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають
обов'язки споживача та виконавця
житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 вказаного Закону
передбачений обов'язок споживача
укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Цей обов'язок
відповідає зустрічному обов'язку
виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21
цього Закону, підготувати та укласти зі
споживачем договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Аналогічні положення викладені в
статті 13 Закону України «Про об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку».

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року № 529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій».

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК
України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» та
постанови № 529 убачається, що умови
типового договору, що набули юридично
обов'язкового значення в силу актів
цивільного законодавства, є
обов'язковими для сторін договору, які
не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України
та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», ст.13
Закону України «Про об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку».

Разом з тим, звертаючись до суду із
позовом про зобов'язання відповідача
укласти з ним договір, ТОВ «УЮТ-2011» не
враховано наступного.

За положенням ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має
право звернутись до суду за захистом
свого особистого немайнового права або
майнового права та інтересу у
визначені цією статтею способами. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених
ст. 16 ЦК України, не зазначено такого
способу захисту, як установлення
правовідносин (в тому числі шляхом
зобов'язання особи до укладення
відповідних договорів).

Разом з тим, виходячи із загальних
засад цивільного законодавства та
судочинства, права особи на захист у
суді порушених або невизнаних прав, меж
здійснення особою цивільних прав і
виконання цивільних обов'язків (ст. ст.
3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК
України), можна дійти висновку про те,
що в разі невизнання споживачем права
виробника, (виконавця) послуг на
укладення договору про надання
житлово-комунальних послуг, який
відповідає вимогам типового договору,
таке право підлягає захисту судом на
підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом
визнання договору укладеним на умовах,
передбачених нормативним актом
обов'язкової дії.

Зазначена правова позиція викладена в
Постанові Верховного Суду України від
10 жовтня 2012 року у справі 6-110 цс 12 і є
обов'язковою для всіх судів України у
відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданими
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач вимоги про визнання договору
укладеним не заявляв.

Доводи апеляційної скарги про те, що
між сторонами вже склалися
правовідносини з фактичного надання
житлово-комунальних послуг, а, виходячи
зі змісту ст.ст. 3, 6, 12-15, 20 ЦК України, ст.
3-5 ЦПК України, у разі невизнання
споживачем права виробника, виконавця
послуг укладання договору про надання
житлово-комунальних послуг, який
відповідає вимогам типового договору,
таке право підлягає захисту судом на
підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом
визнання договору укладеним на умовах,
передбачених нормативним актом
обов'язкової дії, не беруться до уваги
колегією суддів, оскільки позивач
вимоги про визнання договору укладеним
не заявляв.

За таких обставин, оскільки позивач
обрав спосіб захисту, не передбачений
ст. 16 ЦК України (про зобов'язання
укласти договір), вимоги про визнання
договору укладеним позивачем не
заявлялись і не можуть бути розглянуті
судом, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, рішення суду
змінити в частині мотивів відмови в
задоволенні позовних вимог на підставі
п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, у зв'язку з
неправильним застосуванням судом норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313-315
ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «УЮТ-2011»
відхилити.

Змінити заочне рішення Тернівського
районного суду м. Кривого Рогу від 05
грудня 2013 року в частині мотивів
відмови у задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «УЮТ-2011» до ОСОБА_2
про зобов'язання укласти договір
змінити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: