Справа № 161/5369/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Філюк Т.М. Провадження №
22-ц/773/53/14 Категорія: 34 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів: Свистун О.В., Федонюк С.Ю.,

при секретарі Перебойчуку Р.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ДП
«Волинський облавтодор»
Лапковського О.Ю.,

представника відповідача Служби
автомобільних доріг у Волинській
області Пилипчука Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до Державного
агентства автомобільних доріг України,
Служби автомобільних доріг у
Волинській області, дочірнього
підприємства «Волинський облавтодор»
відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» про
відшкодування майнової та моральної
шкоди за апеляційною скаргою
відповідача Служби автомобільних
доріг у Волинській області на рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 16 жовтня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 16 жовтня
2013 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з Служби
автомобільних доріг у Волинській
області в користь ОСОБА_5 22420,87 грн. у
відшкодування матеріальної шкоди, 640
грн. на відшкодування витрат для
проведення експертного дослідження та
2000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з Служби автомобільних доріг
у Волинській області в користь ОСОБА_5
понесені судові витрати в сумі 8930,95 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
відповідач Служба автомобільних доріг
у Волинській області подав апеляційну
скаргу, в якій зазначає, що дане рішення
є незаконним та необґрунтованим у
зв'язку з порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, просить скасувати вищезазначене
рішення та ухвалити нове рішення, яким
в позові відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін з
таких підстав.

Задовольняючи позов частково суд
першої інстанції виходив з того, що
автомобільна дорога, на якій сталася
дорожньо-транспортна пригода, під час
якої було пошкоджено належний
позивачеві автомобіль, знаходиться на
балансі Служби автомобільних доріг у
Волинській області, яка і повинна нести
відповідальність за заподіяну шкоду,
спричинену внаслідок неналежного
стану дорожнього покриття.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають встановленим в судовому
засіданні обставинам справи і нормам
матеріального права.

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що 28 липня 2012 року о 8 год. 55
хв., ОСОБА_5, керуючи автомобілем
«Ауді-А6», р.н. НОМЕР_1, на автодорозі Н-22
«Устилуг-Луцьк-Рівне» 105 км + 500 м у
Ківерцівському районі Волинської
області, здійснив наїзд на перешкоду -
яму (довжина 1 м 10 см, ширина - 0 м 63 см,
глибина - 0 м 09 см), внаслідок чого
транспортний засіб отримав механічні
пошкодження (а.с. 88-98).

Як вбачається з довідки ДП «Волинський
облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» № 2-3/1108 від 2 серпня 2012 року
балансоутримувачем автодороги Н-22
«Устилуг-Луцьк-Рівне» є Служба
автомобільних доріг у Волинській
області (а.с. 23).

Згідно висновку експертного
автотоварознавчого дослідження № 11102
від 14 серпня 2012 року, проведеного
експертом ПП «АС ЕКСПЕРТ», вартість
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля «Ауді-А6», р.н.
НОМЕР_1, пошкодженого в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, складає
22420,87 грн. (а.с. 10-18). За проведення
експертного дослідження сплачено 640
грн. (а.с. 20-22).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку із знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим майновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Як передбачено ст.ст. 14, 16, 24 Закону
України «Про дорожній рух» учасники
дорожнього руху мають право на
безпечні умови дорожнього руху; на
відшкодування збитків, завданих
внаслідок невідповідності стану
автомобільних доріг, вулиць,
залізничних переїздів вимогам безпеки
руху. Водій має право на відшкодування
збитків, завданих внаслідок
невідповідності стану автомобільних
доріг, вулиць, залізничних переїздів
вимогам безпеки руху. Власники доріг,
вулиць та залізничних переїздів або
уповноважені ними органи несуть
відповідальність за створення
безпечних умов руху на дорогах, вулицях
та залізничних переїздах, що
знаходяться у їх віданні.

Згідно ст. 10 Закону України «Про
автомобільні дороги» державне
управління автомобільними дорогами
загального користування здійснює
Державна служба автомобільних доріг
України, що є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
керівника центрального органу
виконавчої влади у галузі транспорту і
який має свої органи управління на
місцях.

Як передбачено Положенням про Службу
автомобільних доріг у Волинській
області, затвердженим наказом
Державного агентства автомобільних
доріг України від 2 листопада 2011 року №
12, Служба автомобільних доріг у
Волинській області є державною
організацією, що належить до сфери
управління Державного агентства
автомобільних доріг України
(Укравтодор), яке відповідно до Указу
Президента України від 13 квітня
2011 року № 456/2011 «Про Положення про
Державне агентство автомобільних
доріг України» є правонаступником
Державної служби автомобільних доріг
України. Служба автомобільних доріг у
Волинській області є одержувачем
бюджетних коштів, що спрямовуються на
розвиток мережі автомобільних доріг
загального користування, має статус
юридичної особи, самостійний баланс,
рахунки в установах банків та
зобов'язана організовувати належне
утримання та розвиток автомобільних
доріг загального користування, що
обліковуються на її балансі,
підтримувати безпечні та безперервні
умови руху на них (а.с. 69-76).

Згідно п. 3.1.2 ДСТУ 3587- 97 «Безпека
дорожнього руху. Автомобільні дороги,
вулиці та залізничні переїзди. Вимоги
до експлуатаційного стану» гранична
глибина окремих осідань, вибоїн не
повинна перевищувати 4 см для доріг І -
III категорій і груп А, Б вулиць і доріг
населених пунктів; 6 см - для решти
категорій і груп. Згідно схеми пригоди
глибина вибоїни становила 9 см.

Відповідач Служба автомобільних доріг
у Волинській області не надав суду
будь-яких доказів, що ним видавалися ДП
«Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК
«Автомобільні дороги України», як
підряднику за договором на закупівлю
послуг з експлуатаційного утримання
автомобільних доріг загального
користування державного та місцевого
значення Волинської області від
23 квітня 2012 року № 01.4/2.2, плани-завдання
на ремонт даної ділянки автомобільної
дороги. Не надано також доказів того, що
на автомобільній дорозі було
встановлено відповідний знак про
наявність ділянки дороги з вибоїнами
чи просіданнями дорожнього покриття на
проїзній частині.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що автомобільна дорога Н-22
«Устилуг-Луцьк-Рівне» належить до
сфери управління Державного агентства
автомобільних доріг України і
знаходиться на балансі Служби
автомобільних доріг у Волинській
області, а неналежне утримання ділянки
автомобільної дороги, призвело до
дорожньо-транспортної пригоди, під час
якої було пошкоджено належний
позивачеві легковий автомобіль.

Тому Служба автомобільних доріг у
Волинській області зобов'язана
відшкодувати позивачу матеріальний
збиток, завданий в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, а також
вартість проведеного експертного
дослідження.

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно роз'яснень, викладених у пунктах
3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції правильно
встановлено, що позивачу, внаслідок
неправомірної бездіяльності
відповідача заподіяна моральна шкода,
яку особа зазнала під час
безпосередньої присутності позивача
та членів його сім'ї в автомобілі під
час пригоди, внаслідок якої автомобіль
винесло в кювет, а також у зв'язку із
пошкодженням майна.

Тому, виходячи з принципів розумності й
справедливості та характеру й обсягу
моральних страждань, яких зазнав
позивач, суд першої інстанції
обґрунтовано ухвалив рішення про
стягнення з Служби автомобільних доріг
у Волинській області 2000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Отже, з огляду на встановлені судом
першої інстанції обставини, що
перевірені в апеляційному суді, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, не заслуговують на
увагу та не є підставою для скасування
правильного по суті і справедливого
рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача Служби
автомобільних доріг у Волинській
області відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 16 жовтня 2013 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді