Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №275/553/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 січня 2014 року апеляційний суд
Житомирської області в складі:

головуючого - судді
Миніч Т.І.,

суддів:
Трояновської Г.С.,

Забродського М.І.,

при секретарі судового

засідання
Камінній М.О.,

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Житомирі
апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Брусилівського районного
суду від 12 листопада 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: Брусилівська селищна рада,
відділ Держземагенства у
Брусилівському районі Житомирської
області, про часткове визнання рішення
селищної ради незаконним, визнання
недійсним державного акта про право
власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом. Просила визнати
незаконним рішення Брусилівської
селищної ради Житомирської області від
09 червня 2011 року в частині затвердження
технічної документації зі складання
державного акта на право власності на
земельну ділянку, надання дозволу на
складання державного акта на право
власності на земельну ділянку та
передачі у приватну власність
земельної ділянки площею 0,1290 га. у
межах селища АДРЕСА_1 ОСОБА_4; визнати
недійсним державний акт про право
власності на земельну ділянку, серія ЯК
№331242, виданий відповідачу на підставі
рішення Брусилівської селищної ради
від 09 червня 2011 року.В обґрунтування
позову зазначала, що оскаржуваним
рішенням було затверджено виконану з
порушенням закону технічну
документацію зі складання державного
акта на право власності на земельну
ділянку ОСОБА_4, оскільки з нею, як
суміжним землекористувачем, не
узгоджувалися межі земельної ділянки.
Відповідно до протоколу встановлення
та узгодження меж від 12.04.2011 року
невідомо на чиїй земельній ділянці
встановлювалися межі - ОСОБА_5 чи
ОСОБА_4, оскільки в протоколі
узгодження меж зазначено, що власником
ділянки є ОСОБА_5 А тому вважала, що без
належних документів, що підтверджують
розміри земельної ділянки, рішенням
Брусилівської селищної ради було
надано у власність земельну ділянку
ОСОБА_4, чим було порушено п.2 ст.118
Земельного кодексу України та п.п.1.12, 2.1
Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
земельну ділянку, затвердженої Наказом
Державного комітету України по
земельних ресурсах 04.05.99р. №43. При
наданні у власність ОСОБА_4 земельної
ділянки під спільною будівлею було
порушено державні будівельні норми та
вимоги ст.91 ЗК України. В результаті
зазначених порушень відділом
Держкомзему у Брусилівському районі,
на думку позивачки, було видано
незаконний державний акт про право
власності на земельну ділянку.
Позивачка також зазначала, що рішенням
Брусилівського районного суду від
21.12.2012 року встановлено факт допущення
помилки під час виготовлення
державного акта про право власності на
земельну ділянку ОСОБА_4 в частині
визначення вірних координат тієї
земельної ділянки, яка передавалася у
власність останньому і на якій
розташована належна йому частина
будинку. Крім того, конфігурація
земельної ділянки, наданої у власність
ОСОБА_4, не відповідає Генеральному
плану забудови Херсонського житлового
масиву смт.Брусилів, відповідно до
якого ширина ділянки, яка надавалась у
користування мешканцям житлового
кварталу, становила 31,0 м. На час
звернення до суду ширина земельної
ділянки, якою володіє ОСОБА_4, становить
більше 33 метрів.

Рішенням Брусилівського
районного суду від 12 листопада 2013 року
в задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: Брусилівська селищна рада,
відділ Держземагенства у
Брусилівському районі Житомирської
області, про часткове визнання рішення
селищної ради незаконним, визнання
недійсним державного акта про право
власності на земельну ділянку
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_3 просить зазначене рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити. Вважає
рішення суду першої інстанції
незаконним, таким, що постановлене з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, а висновки суду
не відповідають обставинам справи.

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, виходячи
з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
житловий будинок АДРЕСА_1 був
збудований на початку 90-х років для
переселенців з Чорнобильської зони, і
складається з двох квартир.

Відповідач ОСОБА_4 набув право
власності на 53/100 частин житлового
будинку по АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування від 10.12.2004 року
(а.с.95,167). В зазначеній угоді відсутні
посилання про перехід права власності
на земельну ділянку, на якій
розташований будинок.

25 вересня 2008 року позивачка отримала
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на 47/100 частин цього ж
будинку, який належав її померлій
матері (а.с.6).

Рішенням Брусилівської селищної ради
від 23.11.2009 року внесено зміни в рішення
від 20.12.1993 року №180 та уточнено площу
земельної ділянки, передану безоплатно
у приватну власність ОСОБА_3
-„орієнтовною площею 0,12га." для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_2 (а.с.7).

При цьому рішенням від 20.12.1993 року,
про яке йдеться мова вище, земельну
ділянку площею 0,12 га. було передано у
приватну власність матері позивачки
ОСОБА_6, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Проте державного акта про право
власності на землю остання не одержала.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачка не надала
доказів на підтвердження факту
порушення своїх прав внаслідок
приватизації земельної ділянки
відповідачем ОСОБА_4

Проте, з такими висновками суду
погодитись неможливо, зважаючи на
наступне.

Із пояснень представника селищної
ради в суді встановлено, що будь-якого
іншого рішення, яке б передувало
рішенню від 23.11.2009 року немає. Тому,
виходячи із його чинності на час
розгляду справи в суді, слід вважати, що
позивачка є землекористувачем
земельної ділянки, на якій розміщений
будинок АДРЕСА_1

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо такі порушення не пов"язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Оскільки позивачка та відповідач є
співвласниками одного житлового
будинку і їх частки визначені, то
відповідно до положень ст.381 ЦК ст.ст.86-88
ЗК земельна ділянка, яка мала бути
закріплена за цим будинком (а не за його
окремими частинами), перебуває у їх
спільному користуванні. Попередні
власники права власності на спірну
ділянку не мали. Отже, в даному випадку
сторони не є суміжними
землекористувачами, оскільки не є
власниками окремих будинків, а їх право
на землю залежить від розміру їх частки
в спільному будинку.

Відповідно до роз"яснень, що
викладені в п.18"е" постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 16.04.2004
року „Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ" у випадках,
передбачених статтями 86-89 ЗК володіння,
користування та розпорядження
земельною ділянкою, яка перебуває в
спільній частковій власності,
здійснюється за згодою всіх
співвласників згідно з договором, у
разі недосягнення згоди - за рішенням
суду...

Право сторін на спірну земельну
ділянку є похідним від права
попередніх землекористувачів.

Проте сторонами не надано доказів про
поділ попередніми власниками, або
самими сторонами спірної ділянки в
установленому законом порядку
пропорційно до їх часток в будинку.

Посилання відповідача та
представника селищної ради на
встановлення меж належних сторонам
земельних ділянок 14.04.2011 року не
заслуговують на увагу, оскільки із
змісту акта вбачається, що комісією в
зазначений день було встановлено
чотири межові знаки лише по одній лінії
садиби, на якій знаходиться спільний
жилий будинок. Отже, відсутні підстави
вважати, що чотирма межовими знаками
було проведено поділ двох окремих
земельних ділянок (а.с.193).

Разом з тим, рішенням Брусилівської
селищної ради від 31.03.2010 року
відповідачу ОСОБА_4 надано дозвіл на
виготовлення технічної документації
по встановленню меж та виготовлення
Державного акта на право власності на
земельну ділянку в межах селища
Брусилів площею 0,12 га. для будівництва
та обслуговування будинку (а.с.96).

Будь-які інші докази (рішення про
закріплення земельної ділянки за
будинком в цілому, про укладення
нотаріально посвідченого договору,
поділ спільної земельної ділянки в
судовому порядку) сторонами не надані.
Представник селищної ради в суді
пояснила, що будь-які інші рішення, які
стосуються спірної земельної ділянки -
відсутні.

Оскаржуваним рішенням Брусилівської
селищної ради від 09.06.2011 року
затверджено технічну документацію зі
складання державного акта на право
власності на земельну ділянку,
передано у приватну власність ОСОБА_4
та надано останньому дозвіл на
складання державного акта на право
власності на земельну ділянку площею
0,1290 га. у межах АДРЕСА_1 (а.с.9).

Проте, це рішення суперечить вимогам
закону і є передчасним, оскільки
відсутнє відповідне рішення сільської
ради, ухвалене в межах своєї
компетенції, про закріплення земельної
ділянки за будинком в цілому,
співвласниками якого є ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, та про поділ цієї ділянки в
натурі між ними в установленому
законом порядку як спільними
землекористувачами.

Оскільки на підставі незаконного
рішення відповідачу був виданий
Державний акт на право власності на
землю, то відповідно до ст.152 ЗК він є
недійсним.

За таких обставин та згідно з п.4 ч.1
ст.309 ЦПК оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
- про задоволення вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,309,313,314,316 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задоволити.

Рішення Брусилівського районного
суду від 12 листопада 2013 року скасувати,
ухваливши нове.

Позов задоволити.

Визнати незаконним рішення
Брусилівської селищної ради від 09.06.2011
року в частині затвердження технічної
документації зі складання державного
акта на право власності на земельну
ділянку, надання дозволу ОСОБА_4 на
складання державного акта на право
власності на земельну ділянку та
передачі у приватну власність
земельної ділянки площею 0,1290 га. у
межах АДРЕСА_1.

Визнати недійсним Державний акт про
право власності на земельну ділянку
серії ЯК №331242, виданий 22.07.2011 року
ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1290
га.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: