АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/495/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 2 Скляренко В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
Скіць М. І. УХВАЛА
19 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Скіць М. І. суддів
Захарова А. Ф. , Качан О. В. при
секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Придніпровського районного
суду м.Черкаси від 23 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6,
третя особа: Комунальне підприємство
«Придніпровська служба утримання
будинків» Черкаської міської ради про
поновлення строку позовної давності,
визнання права власності на ? частину
квартири та визнання порядку
користування спільною власністю, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2013 року ОСОБА_8 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа:
Комунальне підприємство
«Придніпровська служба утримання
будинків» Черкаської міської ради про
поновлення строку позовної давності,
визнання права власності на ? частину
квартири та визнання порядку
користування спільною власністю,
посилаючись на те, що він перебував з
ОСОБА_6 в зареєстрованому шлюбі з 24
лютого 1994 року по 10 березня 2005 року.

В кінці 1999 року - на початку 2000 року він
придбав частину будинку АДРЕСА_1, де
проживав і був зареєстрованим з 11
лютого 2000 року.

В листопаді 2001 року він продав належну
йому частину будинку по АДРЕСА_1 і 9
листопада 2001 року за договором
купівлі-продажу була придбана
трьохкімнатна квартира АДРЕСА_2.

Право власності на вказану квартиру
було зареєстроване за ОСОБА_6 21
листопада 2001 року.

Він зареєстрований у вказаній квартирі
з 23 січня 2002 року, постійно в ній
проживає та виконує всі обов'язки
власника, а саме: оплачує необхідні
витрати на утримання майна, проводить
ремонтні роботи, підтримує житло в
належному стані.

Також вказує, що про порушення свого
права щодо поділу спільного майна
подружжя він дізнався в грудні 2012 року,
після того, як йому стало відомо про
порушення їх домовленості з боку
ОСОБА_6 щодо визначення права власності
на спільно набуте майно.

Весь цей час, незважаючи на розірвання
шлюбу, він постійно одноосібно
проживав в квартирі АДРЕСА_2,
здійснював право власності, визначене
ст.ст. 317, 319 ЦК України та ніс тягар його
утримання, встановлений ст. 322 ЦК
України, що доводиться відомостями про
реєстрацію осіб, проживаючих у
квартирі та документами про оплату
витрат на утримання квартири.

Оскільки позовна давність рахується з
часу виникнення права на позов, вважає,
що таке право в нього виникло в грудні
2012 року, тобто трирічний строк
пропущений ним з поважних причин і
підлягає поновленню.

Також вказує, що виділ часток належних
співвласникам в натурі, є неможливим,
так як за технічними даними виділити
частину квартири з відокремленим
входом не можна.

А тому, з метою впорядкування
користування спільною частковою
власністю, вважає за необхідне
визначити такий порядок в судовому
порядку.

Вважає за доцільне виділити йому в
користування кімнату, площею 17 кв.м. з
балконом, а відповідачці ОСОБА_6
виділити в користування кімнату,
площею № 11,1 кв.м., з балконом та кімнату,
площею 9,3 кв.м. Кухню, передпокій,
коридор, туалет, ванну залишити в
спільному користуванні .

Просив поновити йому строк звернення
до суду, визнати за ним право власності
на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2;
зареєстроване за ОСОБА_6 право
власності на 1/2 частину вказаної
квартири - припинити, встановити
порядок користування спірною
квартирою, виділивши йому в
користування кімнату, площею 17 кв.м. та
балкон, а ОСОБА_6 виділити в
користування кімнату, площею № 11,1 кв.м.,
з балконом та кімнату, площею 9,3 кв.м.,
кухню, передпокій, коридор, туалет,
ванну залишити в спільному
користуванні.

Рішенням Придніпровського районного
суду м.Черкаси від 23 грудня 2013 року
позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що зазначеним
вимогам закону судове рішення
відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, районний суд виходив із
того, що факт придбання в період шлюбу
за спільні кошти подружжя квартири
АДРЕСА_2 був визнаний в судовому
засіданні, а тому є доведеним. Таким
чином спірна квартира є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_8 та ОСОБА_6, внаслідок чого має
бути поділена між ними в рівних
частинах. Також було вирішено питання
стосовно поважності пропуску строку
позовної давності.

Твердження апелянта про те, що вимога
про поновлення строку позовної
давності не заявлялася цілком
надуманим. Вказана вимога заявлена в
прохальній частини позовної заяви (а.с.
5-7).

Стаття 256 ЦК України визначає позовну
давність як строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Тобто, підставою для застосування
позовної давності є усвідомлення
особою факту порушення належного їй
права.

Стаття 261 ЦК України передбачає, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Норма ч. 5 ст.267 ЦК України надає суду
право поновлення строку позовної
давності: якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

Колегія суддів погоджується з
висновком районного суду стосовно
поважності причини пропуску позивачем
ОСОБА_8 строку позовної давності та
поновлення строку позовної давності
щодо поданого ним позову до ОСОБА_6 з
огляду на обставини, встановлені і
доведені в судовому засіданні, а саме:
ОСОБА_8 є зареєстрованим, постійно
проживав з 2001 року у квартирі АДРЕСА_2 і
проживає в ній одноособово по
теперішній час ( а.с. 15-16);

ОСОБА_8 особисто ніс тягар утримання
спільного майна , сплачував комунальні
послуги за утримання квартири ( а.с.79-103);

ОСОБА_6 в спірній квартирі не проживала
і не проживає станом на 25 червня 2013 року
(акт мешканців будинку по АДРЕСА_2 від
25.06.2013 р. (а.с. 78);

Про порушення свого права ОСОБА_8
дізнався в грудні 2012 року коли йому
стало відомо про відчуження квартири
АДРЕСА_3 і що в спірній квартирі
зареєструвалися ОСОБА_6, її син - ОСОБА_9
та їх дочка - ОСОБА_10

(а.с 12).

Переліченими обставинами цілком
доведено, що ОСОБА_8 до грудня 2012 року
був переконаний, що з відповідачем
добровільно вирішить питання
розподілу спільно набутого майна
шляхом відчуження на його користь
приватизованого житла, з чим він був
згідний.

Ці сподівання ґрунтувалися на
відсутності протягом 2005-2012 років
перешкод у здійснення ним прав на
користування спірною квартирою в
частині проживання та володіння нею, а
також повного несення ним тягаря
утримання спірного майна.

За таких обставин, суд цілком
правомірно поновив строк позовної
давності та захистив право ОСОБА_8 на
отримання у власність частини
спільного майна подружжя.

Також судом було встановлено, що під
час експлуатації квартири її
власниками внесені незначні зміни, а
саме: демонтовано вбудовану шафу 1.1 із
збільшенням корисної площі кухні,,
перенесений двірний отвір в кімнату
літ. 6 площею 17.0 кв.м.( а.с.13-14, а.с.159)

Апелянт безпідставно вказує, що ці
зміни є самочинним будівництвом, яке
перешкоджає визнанню за ОСОБА_8 права
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_2.

Ці твердження суперечать змісту ст.376
ЦК України, яка передбачає, що житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Відповідно до пункту 3.2 розділу 3
Інструкції про порядок проведення
технічної

інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, затвердженої Наказом Держбуду
України N 127 від

24 травня 2001 року, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 10 липня
2001 р. за № 582/5773 з відповідними змінами і
доповненнями (пункт 3.2 розділу 3
доповнено згідно з Наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства №404 від 9 серпня 2012 року,
та згідно з наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства № 2
від 8 січня 2013року) не є самочинним
будівництвом :

• перепланування, пов'язані зі
збільшенням житлової або підсобної
площі за рахунок демонтажу перегородок
без порушення капітальних несучих
стін, несучих конструкцій, опор, балок
за рахунок площ коридорів та
допоміжних приміщень;

• влаштування чи закриття дверних
(віконних) прорізів у внутрішніх
некапітальних стінах;

• влаштування перегородок в
підсобних приміщеннях;

• демонтування або влаштування
шаф, антресолей, комор;

• перестановка інженерного та
сантехнічного обладнання в межах
призначених приміщень та інше.

Таким чином, зміни, внесені в план
квартири АДРЕСА_2 не є самочинним
будівництвом в сенсі діючих
нормативних актів.

Тобто належність проведених
переобладнань в квартирі
багатоповерхового будинку до
самочинного будівництва у м. Черкаси
визначає КП « Черкаське обласне
об'єднане бюро технічної
інвентаризації» ( п. 1.4 названої
Інструкції).

Відповідно до наказу
Міністерства будівництва, архітектури
та житлово-комунального господарства
№ 42 від 8 лютого 2006 року із змінами,
внесеними згідно з Наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства №167
від 1 червня 2010 року у разі самочинного
будівництва на оригіналах
інвентаризаційної справи, технічного
паспорта і копіях планових матеріалів,
що їх видають власникам, на вільному
від записів місці, з лицьового боку
проставляють штампи встановленого
зразка.

На технічному паспорті квартири
АДРЕСА_2 такий штамп відсутній,
зроблена примітка про влаштування
дверного отвору.

Таким чином посилання апелянта на
норми ст.ст. 316, 317 та 376 ЦК України, які
передбачають, що самочинно побудована
нерухомість не може бути об'єктом
власності, а відтак не може
розподілятися між співвласниками, які
володіють об'єктом на праві спільної
часткової власності, ні згідно з
договором між ними, ані в судовому
порядку разі виникнення між ними
суперечок щодо поділу (виділу) частини
нерухомого майна у власність,
відповідно до приписів ст..364 та ст.. 367
ЦК України - не відповідають приписам
закону.

Право власності на квартиру АДРЕСА_2
існує, воно визнане, зареєстроване у
встановленому законом порядку за
ОСОБА_6 і ніким не оспорене.

Ураховуючи, що ОСОБА_6 має
зареєстроване право власності на
придбане під час шлюбу майно, то, в силу
ст. ст.60, 61,70 її колишній чоловік - ОСОБА_8
має відповідне право на ? частину
всього майна, набутого під час шлюбу,
зокрема на ? частину спірної квартири.

Зважаючи на те, що порядок користування
спірною квартирою визначається між
співвласниками, а не особами, які
проживають в ній, колегія суддів
вважає, що висновок місцевого суду щодо
визначення порядку користування
житлом ґрунтується на приписах ст.
ст.358, 364 ЦК України.

Права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Тобто право власності, яке набувається
за рішенням суду, безумовно підлягає
державній реєстрації. відповідно до
встановленого судом порядку
користування спільною частковою
власністю.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Отже, повно та всебічно з'ясувавши
обставини справи, дослідивши надані
сторонами докази, вислухавши пояснення
сторін у справі, суд першої інстанції
дійшов по суті правильного висновку
про наявність підстав для застосування
наслідків спливу строку позовної
давності.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 307, 308, 314, 315, 218 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного
суду м.Черкаси від 23 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6,
третя особа: Комунальне підприємство
«Придніпровська служба утримання
будинків» Черкаської міської ради про
поновлення строку позовної давності,
визнання права власності на ? частину
квартири та визнання порядку
користування спільною власністю -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
однак може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :