АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/1946/2014
1 інстанції Матійчук Г.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Іванченко М.М.

при секретарі Онищенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами Деснянського
районного управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві, Державної
казначейської служби України та
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
на рішення Печерського районного суду
м. Києва від 05 грудня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в
особі Державної казначейської служби
України, Деснянського районного
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
досудового слідства, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення представників відповідачів,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до Держави Україна в особі
Державної казначейської служби
України (відповідач 1), Деснянського РУ
ГУМВС України в м. Києві (відповідач 2),
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
діями органів досудового слідства та
просила стягнути у відшкодування
моральної шкоди 20623 грн. 92 коп.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що 26.09.2012 року постановою
старшого слідчого СВ Деснянського РУ
ГУМВС України в м. Києві Вельського С.В.
порушено кримінальну справу № 53-4077 за
фактом вчинення злочину передбаченого
ч. 2 ст. 190 КК України. З цього ж дня щодо
неї застосовано запобіжний захід -
підписку про невиїзд; 16.11.2012 року згідно
з постановою старшого слідчого СВ
Деснянського РУ ГУМВС України в м.
Києві Вельського С.В. їй пред'явлено
обвинувачення в скоєнні злочинів,
передбачених ч. 4 ст. 358, ч. З ст. 190 КК
України; 19.11.2012 року справу направлено
для розгляду до Деснянського районного
суду; 15.02.2013 року Деснянським районним
судом м. Києва у кримінальній справі №
2603/15238/12 проголошено постанову про
повернення зазначеної справи
прокурору Деснянського району м. Києва
для організації проведення
додаткового розслідування у зв'язку з
неправильністю і неповнотою
досудового слідства, які не можуть бути
усунуті в судовому засіданні.
Запобіжний захід їй залишено без змін -
підписку про невиїзд; 21.03.2013 року згідно
з постановою старшого слідчого СВ
Деснянського РУ ГУМВС України в м.
Києві Вельського С.В. кримінальне
провадження щодо неї закрито у зв'язку
з відсутністю у її діях кримінальних
правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358,
ч. З ст. 190 КК України. Запобіжний захід -
підписку про невиїзд, скасовано;
заборона на відчуження квартири
АДРЕСА_1 -скасована.

Позивач зазначала, що безпідставно
перебувала під слідством, досить
тривалий час, внаслідок чого їй були
завдані значні моральні страждання, що
полягали в порушенні її життєвих
зв`язків. З причини незаконного
порушення щодо неї кримінальної справи
і її перебування під слідством і судом
за весь час розслідування
сфальсифікованого кримінального
провадження вона не могла нічого
планувати, вимушена була відмовлятися
від пропозицій влаштуватися на роботу,
оскільки потребувала ефективного
захисту своїх прав та перебувала під
слідством. Весь цей час перебувала під
впливом можливого незаконного
позбавлення її волі. Від пережитого
стресу та душевних страждань вона
втратила сон, що призвело до нервових
зривів та важких психологічних станів,
у зв'язку з чим, вона вимушена була
звернутися за психіатричною допомогою
з метою отримання консультації та
призначення лікування. Також, вона
фактично була позбавлена можливості
своєчасно виконати індивідуальний
план аспіранта та не подала дисертацію
на попередній захист, оскільки
постійні виклики до міліції, допити,
безпідставні звинувачення у вчиненні
злочину та численні судові процеси
забирали в неї весь вільний час,
порушували її гідність як особи,
громадянина, члена суспільства, який
дотримується всіх законів та
намагається добитися справедливості.

Також позивачем заявлена вимога про
відшкодування матеріальної шкоди у
вигляді понесених нею витрат на
юридичну допомогу в сумі 7 900,00 грн.

Ухвалою суду від 05.12.2013р. позовні вимоги
в частині стягнення матеріальної шкоди
були залишені без розгляду.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 05.12.2013 року позовні вимоги
ОСОБА_1 до Держави Україна в особі
Державної казначейської служби
України, Деснянського районного
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
досудового слідства - задоволено.

Стягнуто з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України, шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку на користь
ОСОБА_1 20 623 (двадцять тисяч шістсот
двадцять три) грн. 92 коп. у
відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
Деснянське районне управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві,
Державна казначейська служба України
та представник позивача ОСОБА_2 подали
апеляційні скарги в яких просили
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити .

В апеляційні скарзі представник
Деснянського РУ ГУ МВС України в м.
Києві посилався на те, що рішення суду
винесено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
без з'ясування усіх обставин справи, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення справи по суті спору.
Зазначив, що судом не були встановлені
незаконні дії органів слідства, а тому
були відсутні підстави для
відшкодування шкоди, також скарга
містить доводи про недоведеність
позивачем факту спричинення їй
моральних страждань. При визначенні
розміру шкоди, суд не зазначив, які саме
страждання, в чому вони полягають, були
заподіяні позивачу, що призвели до
порушення нормальних життєвих
зв'язків, погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру.

В апеляційні скарзі представник
Державної казначейської служба
України посилався на те, що судом не
враховано того, що Державна
казначейська служба України, як орган
державної влади та юридична особа, в
жодних правовідносинах з позивачем не
перебувало, а тому не може нести
відповідальність, також вказував на
недоведеність позивачем вчинення щодо
неї незаконних дій з боку слідчих
органів, а також недоведеність факту
спричинення моральних страждань
внаслідок дій слідчих органів.

В апеляційній скарзі представник
позивачки ОСОБА_2 вказував на те, що
матеріали справи не містять доказів
незаконних дій органів слідства, а
також доказів спричинення моральних
страждань, а тому також просив
скасувати рішення та відмовити в
задоволенні позову.

В судове засідання апеляційного суду
позивачка та її представник повторно
не з`явились, про день і час розгляду
справи апеляційним судом
повідомлялись двічі.

Представники Деснянського РУГУ та
Державної казначейської служби доводи
апеляційних скарг підтримали.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційних скарг, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційні скарги задоволенню не
підлягає.

Згідно до вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 1176 ЦК
України, шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, відшкодовується державою у
повному обсязі незалежно від вини
посадових і службових осіб органу
дізнання, попереднього (досудового)
слідства, прокуратури або суду. Право
на відшкодування шкоди виникає у
випадках, передбачених законом.

Згідно з ст.ст. 1, 2 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» від 01.12.1994р. №
266/94-ВР (із змінами станом на квітень та
листопад 2012 року), підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного повідомлення
про підозру у вчиненні кримінального
правопорушення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході кримінального
провадження обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян. Право
на відшкодування шкоди в розмірах і в
порядку, передбачених цим Законом,
виникає у випадках закриття
кримінального провадження за
відсутністю події кримінального
правопорушення, відсутністю у діянні
складу кримінального правопорушення
або не встановленням достатніх доказів
для доведення винуватості особи у суді
і вичерпанням можливостей їх отримати.

У наведених у ст. 1 цього Закону
випадках громадянинові
відшкодовується моральна шкода (п. 5 ст.
3 зазначеного Закону).

У ч. 1 ст.4 Закону зазначено, що
відшкодування шкоди у випадках,
передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3
цього Закону, провадиться за рахунок
коштів державного бюджету.

У ч. 5 цієї статті зазначено, що
відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. В ч. 6
вказаної статті зазначено, що
моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 13 цього
Закону, розмір моральної шкоди
визначається з урахуванням обставин
справи в межах, установлених цивільним
законодавством. Відшкодування
моральної шкоди за час перебування під
слідством та судом провадиться,
виходячи з розміру, не меншого ніж один
мінімальний розмір заробітної плати за
кожен місяць перебування під слідством
чи судом.

Право на відшкодування шкоди
гарантоване й ч. 5 ст. 5 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, норми якої згідно із ст.
17 Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини» від
23.02.2006р. № 3477-ІУ є джерелом
національного права.

Згідно п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31
березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (із змінами,
внесеними згідно з Постановою Пленуму
Верховного суду №5 від 25 травня 2001 року)
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
зусилля, необхідні для відновлення
попереднього стану. При цьому суд має
виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 26.09.2012 року
постановою старшого слідчого СВ
Деснянського РУ ГУМВС України в м.
Києві Вельського СВ. порушену
кримінальну справу № 53-4077 за фактом
вчинення злочину згідно з ч. 2 ст. 190КК
України перекваліфіковано на ч. З ст. 190
КК України та порушено кримінальну
справу стосовно ОСОБА_1 (а.с.6).

З цього ж дня щодо позивача застосовано
запобіжний захід - підписку про
невиїзд.

16.11.2012 року згідно з постановою
старшого слідчого СВ Деснянського РУ
ГУМВС України в м. Києві Вельського СВ.
позивачу пред'явлено обвинувачення в
скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст.
358, ч. 3 ст. 190 КК України (а.с.7-10).

19.11.2012 року справу направлено для
розгляду до Деснянського районного
суду.

15.02.2012 року Деснянським районним судом
м. Києва у кримінальній справі №
2603/15238/12 проголошено постанову про
повернення зазначеної справи
прокурору Деснянського району м. Києва
для організації проведення
додаткового розслідування у зв'язку з
неправильністю і неповнотою
досудового слідства, які не можуть бути
усунуті в судовому засіданні.
Запобіжний захід позивачу залишено без
змін - підписку про невиїзд (а.с.11-13).

21.03.2013 року згідно з постановою
старшого слідчого СВ Деснянського РУ
ГУМВС України в м. Києві Вельського С.В.
кримінальне провадження щодо ОСОБА_1
закрито у зв'язку з відсутністю у її
діях кримінальних правопорушень,
передбачених ч. 1 ст. 358, ч. З ст. 190 КК
України; скасовано запобіжний захід -
підписку про невиїзд та заборону на
відчуження квартири АДРЕСА_1 (а.с.14-15,
а.с.56).

Задовольняючи позов про відшкодування
шкоди суд, вважав встановленим, що, так
як кримінальна справа щодо позивача
була закрита через відсутність в її
діях ознак кримінальних правопорушень,
остання незаконно в період часу з
вересня 2012 року до березня 2013 року
перебувала під слідством та судом,
внаслідок чого їй були завдані
моральні страждання.

Вищенаведені обставини справи, які суд
вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про наявність підстав
для відшкодування моральної шкоди в
розмірі визначеному судом відповідає
цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги
представника Деснянського РУГУ МВС
України про не встановлення судом
незаконних дій з боку органів слідства
та суду, спростовуються постановою про
закриття кримінальної справи через
відсутність в діях позивача ознак
кримінальних правопорушень.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 1176
ЦК України та вищенаведеного закону,
шкода потерпілій особі,
відшкодовується незалежно від
наявності вини в діях посадових осіб.

Доводи апеляційних скарг
представників відповідачів, щодо
недоведеності позивачем факту
спричинення їй моральних страждань,
також не приймаються, тому, що позивач в
позовній заяві та суд в рішенні
зазначив, що сам факт незаконного
перебування під слідством на протязі 5
місяців завдав позивачу моральних
страждань, тому, що остання постійно
повинна була ходити на допити,
перебувала на підписці про невиїзд,
було арештовано її майно, що безумовно
вплинуло на звичайний розпорядок її
життя, змушувало останню застосовувати
додаткові зусилля для свого захисту
від кримінального переслідування.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивач не надав до суду обґрунтований
розрахунок суми, яку він просить
стягнути за рахунок коштів державного
бюджету, спростовується змістом
позовної заяви, в якому такий
розрахунок наведений. Крім того,
визначена судом до стягнення сума є
мінімальною сумою відшкодування, яка
передбачена в Законі, виходячи з
терміну незаконного перебування
позивача під слідством та
встановленого державою розміру
мінімальної заробітної плати.

Доводи апеляційної скарги Державного
казначейства з приводу не перебування
їх в будь-яких відносинах з позивачем
на правильність рішення не впливають,
тому, що суд стягнув суму за рахунок
коштів державного бюджету, шляхом їх
списання, а не безпосередньо за рахунок
відповідача.

Доводи апеляційної скарги
представника позивача ОСОБА_2, який
також просив відмовити в позові
позивачу, колегія суддів не приймає,
тому, що в матеріалах справи відсутня
довіреність, або інший документ, з
якого б вбачалось, що позивачка
надавала своєму представнику
повноваження відмовитись від
заявленого нею позову.

Особисто позивачка до апеляційного
суду двічі не з`явилась, з заявою про
відмову від позову не звернулась, а
тому в апеляційного суду відсутні
підстави для скасування ухваленого
районним судом рішення з закриттям
провадження, через відмову позивача
від заявлених ним вимог в порядку
передбаченому ст.ст. 205, 310 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції повно
встановив обставини, що мають значення
для даної справи. Висновки суду
відповідають встановленим обставинам
та вимогам Закону.

Суд при винесенні рішення правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому колегія
суддів відхиляє апеляційні скарги.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Деснянського
районного управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві, Державної
казначейської служби України та
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 05 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: