Провадження по справі 2/122/96/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2014 року Залізничний районний
суд м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого
судді - Гоцкалюка В.Д.,

при
секретарі - Астанькович О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Сімферополі цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
про виселення, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду
з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, в
подальшому позивачем були уточненні
позовні вимоги та остаточно він просив
виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які
зареєстровані та/або проживають у
квартирі, розташованій за адресою:
АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного
обліку у територіальному органі
державної міграційної служби України.

Свої вимоги мотивує тим, що між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_1 20.09.2007 року був
укладений кредитний договір № SI20GA14671776.
В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, 20.092007 року між
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було
укладено договір іпотеки. Згідно з п. 33.3
договору іпотеки Відповідач надав в
іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру загальною площею 63,70 кв.м.,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.
Рішенням Залізничного районного суду
м. Сімферополя АР Крим від 17 травня 2012
року, звернуто стягнення на предмет
іпотеки, квартиру розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ
«Приватбанк». За вказаною адресою
зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2
Іпотекодержатель не надавав своєї
згоди на відповідну реєстрацію осіб за
адресою предмету іпотеки, у зв'язку із
чим реєстрація осіб у предметі іпотеки
є порушенням умов цивільно-правового
договору та статті 629 ЦК України і
зняття таких осіб з реєстраційного
обліку є захистом прав
іпотекодержателя. Вважає, що за
наявності такого рішення суду
відповідач та усі інші мешканці
підлягають виселенню з квартири із
зняттям їх з реєстраційного обліку.

Представники ПАТ КБ «Приватбанк» в
судовому засіданні заявлені позовні
вимоги підтримали та просили їх
задовольнити. Додатково пояснили, що
посилання представника відповідачів
на те, що відповідачі жодних
попереджень чи вимог щодо виселення не
отримували є безпідставним, оскільки
на вказані вимоги відповідачами навіть
надано банку відповідь.

Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов не визнав та в
його задоволенні просив відмовити.
Додатково пояснив, що відповідачі від
банку жодних вимог чи то попереджень
про виселення з спірної квартири не
отримували.

Заслухавши пояснення осіб, що з'явились
в судове засідання, дослідивши
матеріали справи, оцінивши наявні у
справі докази і матеріали справи у їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції
України кожен має право будь-якими
не забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень та протиправних посягань.

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК
України) суд розглядає справу в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін, кожна з яких відповідно до ч.1
ст.60 ЦПК України повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності. Сторони мають
рівні права щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених законом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду
повно та всебічно з'ясувати обставини,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
дослідити всі докази в їх сукупності.

Судовим розглядом встановлено, що 20
вересня 2007 року, між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_1, було укладено
кредитний договір № SI20GA14671776.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, 20 вересня 2007
року, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1
було укладено договір іпотеки.

Згідно з п. 33.3 договору іпотеки ОСОБА_4
надала в іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру загальною площею 63,70 кв.м.,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Сімферополя АР Крим від 17 травня 2012
року, в задоволення позовних вимог ПАТ
КБ «Приватбанк», звернуто стягнення на
предмет іпотеки, квартиру розташовану
за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ
«Приватбанк» з укладенням від імені
ОСОБА_1 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, а
також наданням ПАТ КБ «Приватбанк»
всіх повноважень, необхідних для
здійснення продажу.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за
адресою АДРЕСА_1.

01 листопада 2012 року, ПАТ КБ
«Приватбанк» на адресу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 були надіслані повідомлення про
виселення.

Згідно копій повідомлень про вручення
поштових відправлень ОСОБА_1 та ОСОБА_2
отримали повідомлення про виселення з
квартири АДРЕСА_1, 02 листопада 2012 року.

Згідно висновку експерта № 463 від 25
листопада 2013 року, підпис у поштовому
повідомленні про вручення поштового
відправлення про виселення від 01
листопада 2012 року на ім'я ОСОБА_1, в
графі: «особисто», виконаний не ОСОБА_1,
зразки почерку та підпису якої надані
на дослідження, а іншою. Підпис у
поштовому повідомленні про вручення
поштового відправлення про виселення
від 01 листопада 2012 року на ім'я ОСОБА_2, в
графі: «особисто», виконаний не ОСОБА_2,
зразки почерку та підпису якого надані
на дослідження, а іншою.

В своєму позові ПАТ КБ «Приватбанк»
просить висилити з квартири АДРЕСА_1,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із зняттям їх з
реєстраційного обліку за вказаною
квартирою.

Відповідно до ч.1,3 ст.109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку. Звернення стягнення на
передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги , якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про іпотеку», іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
іпотеку», іпотекою забезпечуються
вимоги іпотекодержателя щодо
відшкодування: витрат, пов'язаних з
пред'явленням вимоги і звернення
стягнення на предмет іпотеки; сплату
процентів і неустойки (пені, штрафу);
сплату основної суми боргу.

Частина 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», передбачає, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Також ч. 3 ст. 33
Закону України «Про іпотеку» вказує,
що звернення стягнення на предмет
іпотеки, окрім іншого, здійснюється на
підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» передбачає, що звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом. Після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду

Згідно з п. 43 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
при розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати те, що примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

В судовому засіданні представником ПАТ
КБ «Приватбанк» надано два
повідомлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
відповідь на надіслані ПАТ КБ
«Приватбанк» 01 листопада 2012 року
повідомлення про виселення, згідно
яких вони вказують:

«На Ваше уведомление от 01.11.2012 г., исх. 967,
о выселении, в связи с получением Вами
решения Железнодорожного районного
суда г. Симферополя об обращении
взыскания на предмет ипотеки, сообщаю,
что постановлением Высшего
Специализированного суда Украины от
09.10.2012 г. №6-41466ск12, исполнение решения
Железнодорожного районного суда г.
Симферополя от 17.05.2012 г., приостановлено
до окончания кассационного
производства по делу.»

«На Ваше уведомление от 01.11.2012 г., исх. 966,
о выселении, в связи с получением Вами
решения Железнодорожного районного
суда г. Симферополя об обращении
взыскания на предмет ипотеки, сообщаю,
что постановлением Высшего
Специализированного суда Украины от
09.10.2012 г. №6-41466ск12, исполнение решения
Железнодорожного районного суда г.
Симферополя от 17.05.2012 г., приостановлено
до окончания кассационного
производства по делу.»

Таким чином, суд не може узяти до уваги
посилання представника відповідачів
про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
отримували повідомлення ПАТ КБ
«Приватбанк» про виселення з квартири
АДРЕСА_1, від 01 листопада 2012 року, навіть
за наявності висновку експерта № 463 від
25 листопада 2013 року, оскільки самі
відповідачі з посиланням на вихідний
номер кореспонденції та дати складання
повідомлення, в надісланих на адресу
банку повідомленнях, відмовляються
виконувати його до розгляду справи
судом касаційної інстанції.

На підставі наведеного суд вважає, що
позов ПАТ КБ «Приватбанк» в частині
виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири
АДРЕСА_1, підлягає задоволенню.

Проте, суд вважає, що не підлягає
задоволенню вимога ПАТ КБ «Приватбанк»
про зняття з реєстраційного обліку
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у територіальному
органі державної міграційної служби
України.

ПАТ КБ «Приватбанк», в своєму позові,
фактично ставить питання про
зобов'язання територіального органу
державної міграційної служби України,
вчинити певні дії щодо зняття з
реєстраційного обліку ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, але відповідачем у даній
справі, ПАТ КБ «Приватбанк», вказаний
орган не вказує, у зв'язку із чим суд не
може розглядати таке питання.

Крім того, у відповідності до положень
ст. 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду (про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, рішення суду про висилення
є самостійною підставою для зняття
такої особи з реєстрації місця
проживання відповідним органом
виконавчої влади з питань реєстрації, а
тому в даному випадку вирішення цього
питання взагалі не потребує судового
втручання.

Згідно до ст. 88 ЦПК України, стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

На підставі ст.109 ЖК України, ст.ст. 1, 7, 33,
40 Закону України «Про іпотеку»,
керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 209, 212-215, 218, 294,
296 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» - задовольнити частково.

Висилити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири
АДРЕСА_1, без надання іншого житлового
приміщення.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»
понесені судові витрати по 114грн. 70 коп.
з кожного.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду АР Крим через суд першої інстанції
шляхом подачі у 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: