Справа № 212/8971/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

15 січня 2014 року
м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області в
складі:

головуючого - судді Власенко М.Д.,

при секретарі - Середа Д.С.,

представника позивача - Ваніної Тамари
Степанівни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ,

ВСТАНОВИВ

В жовтні 2013 року позивач Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк "Приватбанк" (надалі - ПАТ КБ "ПБ")
вернувся до суду з вказаним позовом,
посилаючись на обставини, що
відповідач ОСОБА_2 відповідно до
укладеного договору № DNH4KP11170259 від
04.06.2006 року отримав кредит в розмірі
1818,70 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 25,08% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. Однак ОСОБА_2 зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконав, у зв'язку з чим заборгованість
за кредитом станом на 08.07.2013 року
становить - 28920,91 грн., яка складається з:
1818,70 грн. - заборгованість за кредитом;
8888,35 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом; 16360,48 грн. -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов,язань за договором; а також
штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована
частина); 1353,38 - штраф (процентна
складова), яку просили стягнути з
відповідача, а також судові витрати у
розмірі 289,21 грн. судового збору.

Представник позивача, Ваніна Т.С.
в судовому засіданні просила
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

У судове засідання, відповідач
ОСОБА_2 повторно не з,явився,
повідомлений належним чином, причини
неявку суду не повідомив, у зв'язку з
чим, суд у відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК
України, вирішує справу у порядку
заочного розгляду на підставі наявних
у справі доказів.

Вивчивши матеріали справи,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК
України, сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагентів та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог Цивільного Кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст. 628 ЦК
України, зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 04.06.2006 року
між Закритим акціонерним товариством
комерційний банк "ПриватБанк",
правонаступником якого є позивач ПАТ
КБ "ПБ", що підтверджується Статутом
(а.с.22) та ОСОБА_2 укладено кредитний
договір № DNH4KP11170259 за умовами якого
відповідач отримав кредит в сумі 1818,70
грн. на умовах сплати відсотків за
користування кредитом у розмірі 2.09 % на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення - 04.06.2007 року. Даний договір
був укладений на підставі Заяви
позичальника ОСОБА_2 № DNH4KP11170259 від
04.06.2006 року (а.с.6-7) та Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
("Розстрочка") (Стандарт) (а.с.8-15).

У Заяві відповідач ОСОБА_2
зазначив, що ознайомлений та згодний з
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам ("Розстрочка")
(Стандарт), згідно яких погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати, позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
Кредитом, яка складається із
заборгованості за Кредитом, за
відсотками, комісією, а також інших
витрат згідно Умов.

Відповідно до п. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Згідно із п. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому.

Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України , зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 611 ч. 1 ЦК України,
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки встановлені
договором або законом. Відповідно до
ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливості виконання ним грошового
зобов'язання.

Однак, відповідачем ОСОБА_2,
умови договору належним чином не
виконано, що призвело до виникнення
заборгованості, яка згідно розрахунку
(а.с.4-5) станом на 08.07.2013 року становить
28920,91 грн., яка складається з: 1818,70 грн. -
заборгованість за кредитом; 8888,35 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 16360,48 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов,язань за договором; а також
штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована
частина); 1353,38 - штраф (процентна
складова).

Згідно зі ст. 631 ЦК України строком
договору саме є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Частиною 5 ст.261 ЦК України
встановлено, що за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

У відповідності до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

У відповідності до ст. 257 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається з пункту 5.5 Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам ( а.с.14), який є невід`ємною
частиною договору, сторонами
встановлений термін позовної давності
тривалістю п'ять років, що не
суперечить вимогам ст.259 ЦК України.

Судом встановлено, що ПАТ КБ "ПБ"
надано кредитні кошти відповідачу
ОСОБА_2 на строк 12 місяців з 04.06.2006 року
по 04.06.2007 року включно, отже строком
виконання зобов'язання є 04.06.2007 року.

Проте позивач звернувся до суду
09.10.2013 року, тобто поза межами
трирічного строку позовної давності,
встановленого ст. 257 ЦК України, крім
того поза межами п,ятирічного строку
позовної давності, щодо якого
домовились сторони.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України " Про
захист прав споживачів " договір про
надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Згідно п.7 частини тринадцятої
ст.11 Закону України " Про захист прав
споживачів ", забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Відповідно до п.31 Постанови №5
Пленуму Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.03.2012 року " Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин ",
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі. Крім
того, оскільки зі спливом строків
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення п.7 частини тринадцятої ст.11
Закону України " Про захист прав
споживачів " застосовується й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи), у тому числі й
щодо стягнення пені.

Оскільки зі спливом строків
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги, тому
зазначене вище застосовується й до
додаткових вимог банку.

На підставі наведеного суд дійшов
висновку про необхідність відмови в
задоволенні позову у зв'язку зі спливом
строку позовної давності.

Судові витрати, відповідно до
ст..88 ЦПК України, враховуючи результат
вирішення справи, судові втрати
необхідно віднести на рахунок
позивача.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10,11, 60, 197, 212-215, 224- 226 ЦПК
України, ст.ст. 256, 509, 526, 527, 530,610-612, 625,
627-629, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості -
відмовити в повному обсязі.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
районний суд на протязі десяти днів
після проголошення рішення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя: М. Д. Власенко