Справа № 462/9614/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року

Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Іванюк
І.Д.

при секретарі с/з -
Журавльовій А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові справу
за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ВіЕс Банк»,
треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу - ОСОБА_4, реєстраційна служба
Львівського міського управління
юстиції про визнання недійсним
договору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до
відповідача про визнання недійсним
кредитного договору, укладеного між
ВАТ «Електрон Банк», правонаступником
якого є ПАТ «ВіЕс Банк», і ОСОБА_3 за №
KF50843 від 15.07.2008 р., а також про визнання
недійсним іпотечного договору,
укладеного між ВАТ «Електрон Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс
Банк», і нею від 17.07.2008 р., посвідченого
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу - ОСОБА_4
та зареєстрованого у реєстрі під № 1920.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що
15.07.2008 р. між ОСОБА_3 та відповідачем
було укладено кредитний договір та
водночас між нею та відповідачем було
укладено договорі іпотеки. Вважає, що
при наданні кредиту зі сторони
відповідача було порушено її права, як
споживача банківських послуг, оскільки
ОСОБА_3 не було надано повної, доступної
та достовірної інформації про
орієнтовну сукупну вартість кредиту та
інших фінансових зобов'язань,
пов'язаних з кредитом, зокрема, не
надано інформації про умови
кредитування, реальну процентну ставку
по кредиту, абсолютного значення
подорожчання кредиту, виду і предмету
кожної супутньої послуги та
обґрунтування їх вартості. Враховуючи
наведене, вважає, що відповідач свідомо
ввів її в оману щодо умов договорів, а
тому просить визнати кредитний договір
недійсним, що має наслідком в силу ч. 2
ст. 548 ЦК України визнання недійсним
іпотечного договору. Просила позов
задоволити.

У судовому засіданні представник
позивача згідно довіреності від 29.10.2013
р. - ОСОБА_5 (а.с. 6) позовні вимоги
підтримав з аналогічних підстав,
пояснив, що відповідач під час
укладення кредитного та іпотечного
договору свідомо приховав від ОСОБА_3
та ОСОБА_2 повну та об'єктивну
інформацію щодо кінцевої сукупної
вартості кредиту, відповідно до Звіту
про фактичні результати виконання
погоджених процедур, здійсненого ТзОВ
«Аудиторська фірма Едвайс Груп» від
29.10.2013 р., інформація про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, яка міститься у Додатку № 2 до
Кредитного договору № KF50843 від 15.07.2008 р.
не відповідає умовам Кредитного
договору у частині розрахунку
процентів за користування кредитом та
не відповідає вимогам Постанови
правління Національного банку України
№ 167 від 10.05.2007 р. «Про затвердження
Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту». Таким чином відповідач ввів
позивача та ОСОБА_3 в оману щодо
реальної відсоткової ставки та
кінцевої загальної суми кредиту, що
призвело до того, що її волевиявлення
при укладенні договору іпотеки не було
вільним і не відповідало внутрішній
волі. Із врахуванням наведеного та в
силу ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» та ч. 2 ст. 548 ЦК України
просить позов задоволити. Також
пояснив, що ОСОБА_3 та позивач до
відповідача про роз'яснення умов
кредитного договору та договору
іпотеки не зверталась.

Представник відповідача - Федорюк І.І.,
яка діє на підставі довіреності від
19.12.2013 р., у судовому засіданні проти
позову заперечила, пояснила, що перед
укладенням кредитного договору № KF50843
від 15.07.2008 р. ОСОБА_3 відповідно до п. 10.5
такого був повідомлений у письмовій
формі про усі умови кредитування, що
він ствердив, підписавши вказаний
договір без жодних застережень. Також,
йому було вручено Додаток №2 до
кредитного договору, у якому містились
усі умови кредитування та сукупна
вартість кредиту, про що він розписався
у вказаному Додатку №2. При укладенні
договору іпотеки позивач також

була повідомлена про умови кредитного
договору № KF50843 від 15.07.2008 р., які
викладені у п. 1 договору іпотеки. Окрім
того, ОСОБА_2 є неналежним позивачем
щодо вимог про визнання недійсним
кредитного договору, оскільки не
довела, яким чином такий договір
порушує її прав, а тому просила у позові
відмовити.

Треті особи у судове засідання не
з'явились, належним чином були
повідомлені про час, дату та місце
розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника
позивача, оглянувши матеріали справи,
дослідивши зібрані у справі докази,
вирішуючи спір на підставі наданих
доказів та в межах заявлених позовних
вимог, суд приходить до висновку, що у
позові слід відмовити з наступних
підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.
1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а згідно ст.
216 ЦК України недійсний правочин не
створює юридичних наслідків крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

Ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Відповідно до 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» (у редакції
чинній на час укладення договору) перед
укладенням договору про надання
споживчого кредиту кредитодавець
зобов'язаний повідомити споживача у
письмовій формі про: 1) особу та
місцезнаходження кредитодавця; 2)
кредитні умови, зокрема: а) мету, для
якої споживчий кредит може бути
витрачений; б) форми його забезпечення;
в) наявні форми кредитування з коротким
описом відмінностей між ними, в тому
числі між зобов'язаннями споживача; г)
тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку
кредит може бути виданий; д) орієнтовну
сукупну вартість кредиту та вартість
послуги з оформлення договору про
надання кредиту (перелік усіх витрат,
пов'язаних з одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненням,
зокрема таких, як адміністративні
витрати, витрати на страхування,
юридичне оформлення тощо); е) строк, на
який кредит може бути одержаний; є)
варіанти повернення кредиту, включаючи
кількість платежів, їх частоту та
обсяги; ж) можливість дострокового
повернення кредиту та його умови; з)
необхідність здійснення оцінки майна
та, якщо така оцінка є необхідною, ким
вона здійснюється; и) податковий режим
сплати відсотків та про державні
субсидії, на які споживач має право, або
відомості про те, від кого споживач
може одержати докладнішу інформацію; і)
переваги та недоліки пропонованих схем
кредитування. У разі ненадання
зазначеної нформації суб'єкт
господарювання, який повинен її надати,
несе відповідальність, встановлену
статтями 15 і 23 цього Закону.

Згідно із п. 1 ч. 7 ст. 15 вказаного Закону
у разі коли надання недоступної,
недостовірної, неповної або
несвоєчасної інформаціїпро продукцію
та про виробника (виконавця, продавця)
спричинило: 1) придбання продукції, яка
не має потрібних споживачеві
властивостей, - споживач має право
розірвати договір і вимагати
відшкодування завданих йому збитків.

П. 19, 20 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009
року зазначає, що відповідно до статей
229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом
помилки, обману, насильства, зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним. Правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. На відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину. Наявність
умислу в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

З статуту публічного акціонерного
товариства «Фольксбанк» від 29.09.2009 р.
вбачається, що ПАТ «Фольксбанк» є
правонаступником ВАТ «Електрон Банк».
З статуту від 11.10.2013 р. вбачається, що
ПАТ «ВіЕс Банк» є правонаступником ПАТ
«Фольксбанк».

Судом встановлено, що 15.07.2008 року між
ОСОБА_3 та ВАТ "Електрон Банк",
правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс
Банк», було укладено кредитний договір
KF50843 (а.с. 8-13), згідно із яким
позичальнику було надано кредит для
задоволення поточних потреб у розмірі
73600 доларів США із сплатою 13,5 відсотків
річних на строк до 14.07.2023 року. У випадку
виникнення кредитної заборгованості
за кредитом або частиною кредиту та/або
процентами, процент за користування
кредитом встановлюється у розмірі 23,5 %
річних. Для обліку виданих кредитних
коштів банк відкрив позичальнику
позичковий рахунок № 2203..
Виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором забезпечується
іпотекою квартири у АДРЕСА_1 /вартість
забезпечення визначена у 92000 доларів
США/, порукою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Згідно із
п. 3.4 датою повернення кредиту або його
частини є дата зарахування банком суми
кредиту або його частини на кредитний
рахунок та зарахування на відповідні
рахунки нарахованих процентів за
користування кредитом та можливих пені
і штрафних санкцій, визначених
договором. Відповідно до п. 4
нарахування процентів за користування
кредитом є дата надання кредиту або
його частини. Нарахування процентів
здійснюється у валюті кредиту в
наступному порядку: заборгованість по
кредиту множиться на процентну ставку,
множиться на фактичну кількість днів
користування кредитом та ділиться на
кількість днів у році (з розрахунку
365/366). При цьому дата надання і дата
повернення кредиту вважається одним
днем користування кредитом.
Нарахування процентів здійснюється в
передостанній робочий день місяця або
в день повного погашення кредиту, або
при достроковій сплаті процентів.
Сплата нарахованих процентів
здійснюється позичальником щомісячно
до дня повернення кредиту, не пізніше
останнього робочого дня місяця, за який
здійснюється сплата на рахунок банку.
За останній місяць користування
кредитом сплата нарахованих процентів
здійснюється позичальником не пізніше
останнього робочого дня цього місяця
або в день повного повернення кредиту.
Якщо останній день строку сплати
процентів припадає на вихідний,
святковий або інший неробочий день, що
визначений відповідно до закону, то
позичальник зобов'язаний сплатити суму
нарахованих процентів у попередній
робочий день. Відсоткова ставка за
кредитом може змінюватись у разі
настання події, не залежної від волі
сторін кредитного договору,яка має
безпосередній вплив на вартість
кредитних ресурсів Банку, наприклад у
разі зміни облікової ставки НБУ або в
інших випадках, зокрема у разі зміни
процентних ставок на кредитному ринку
України, в тому числі внаслідок
прийняття компетентним и органами
державними органами України рішень, що
прямо або опосередковано впливають на
стан кредитного ринку України. Про
зміну відсоткової ставки за кредитом
позичальник повідомляється Банком
письмово протягом 7 календарних днів з
дати її зміни. Відповідно до п. 5.2.7
Кредитного договору позичальник
зобов'язаний сплатити не пізніше 2-ого
робочого дня з дня підписання договору
плату за розрахункове обслуговування
кредиту згідно тарифів банку у розмірі
2,3 % від суми кредиту. З п. 6.2, 6.3
вбачається, що за несвоєчасне
(неналежне) повернення кредиту або його
частини, а також процентів за
користування кредитом, позичальник
сплачує Банку пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла у період,
за який сплачується пеня, нарахованої
від суми боргу за кожен день
прострочення виконання. Відповідно до
п. 8.2 даного договору сукупна вартість
кредиту вказана у Додатку № 2 до
Кредитного договору. З п. 10.5 вбачається,
що підписанням даного кредитного
договору позичальник підтверджує, що
перед укладенням кредитного договору
банк повідомив позичальника у
письмовій формі про умови кредитування
у банку.

З Додатку № 2 до кредитного договору
(а.с. 14-16) вбачається, що номінальна
процентна ставка за кредитним
договором № KF50843 від 15.07.2008 р. становить
13,5 % річних, розрахункове
обслуговування кредиту складає 2,3 %,
страхування - 0,20 % на рік від вартості
забезпечення, послуги нотаріуса - 5% від
вартості забезпечення одноразово.
Окрім того, при підписанні даного
Додатку до договору ОСОБА_3 підтвердив,
що з попередньою інформацією про умови
кредитування та орієнтованою сукупною
вартістю кредиту ознайомлений.

На забезпечення виконання умов
договору 17.07.2008 року між позивачем
ОСОБА_2, як іпотекодавцем - майновим
поручителем, ОСОБА_3, як боржником, та
ВАТ "Електрон Банк", правонаступником
якого є ПАТ «ВіЕс Банк» (а.с. 17-21), як
іпотекодержателем, було укладено
іпотечний договір предметом, якого є
квартира АДРЕСА_1. Відповідно до п. 1
даного договору, іпотекодавець
зобов'язався не пізніше 14.07.2023 р.
виконати основне зобов'язання, в тому
числі, повернути заборгованість по
кредиту в сумі 73600 доларів США, частково
погашати кредит у розмірі та в порядку
згідно встановленого графіка платежів,
за користування кредитом щомісяця
сплачувати суму процентів у розмірі 13,5
% річних в терміни згідно умов
кредитного договору, у випадку
виникнення простроченої
заборгованості за кредитом чи
процентами - проценти нараховані на
суму основного боргу з розрахунку 23,5 %
річних з моменту виникнення цієї
простроченої заборгованості до
повного її погашення, сплатити
неустойку, сплатити інші витрати
іпотеко держателя щодо здійснення
забезпечених іпотекою вимог, з
урахуванням можливих змін та доповнень
до кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що у
кредитному та іпотечному договорах
передбачені усі умови надання кредиту,
ОСОБА_3 ознайомлено з умовами
кредитування, діючими тарифами банку
та загальною вартістю кредиту, що він
підтвердив у п. 10.5 кредитного договору,
та між сторонами була досягнута
домовленість щодо усіх істотних умов
такого договору. Матеріали справи не
містять даних про звернення ОСОБА_2 чи
ОСОБА_3 до відповідача щодо роз'яснення
кредитного та іпотечного договорів, чи
їх окремих пунктів.

Суд оцінює критично пояснення
представника позивача з приводу
висновку фахівця аудиторської фірми
ТзОВ «Аудиторська фірма Едвайс Груп»
від 29.10.2013 року щодо невірного
розрахунку реальної процентної ставки
за кредитом у зв'язку із тим, що при її
визначенні не враховані платежі на
страхування об'єкта застави та
вартість інших супутніх послуг, а також
невірно розраховано процентну ставку,
оскільки з Додатку № 2 до кредитного
договору вбачається, що ОСОБА_3 був
повідомлений про необхідність
здійснення страхування та додаткових
витрат, а також про сплату фіксованої
щомісячної суми на погашення кредиту
та процентів по ньому.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позивачем не надано
доказів введення її в оману при
укладенні кредитного та іпотечного
договору з метою укласти такі на
невигідних умовах. Окрім того, ОСОБА_2 є
неналежним позивачем щодо вимог про
визнання недійсним кредитного
договору, оскільки нею не доведено
порушення її прав при укладенні такого
договору. Із врахуванням наведеного, у
позові слід відмовити за
безпідставністю вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 14, 60, 212- 215 ЦПК
України, ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України,
Законом України «Про захист прав
споживачів», постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» № 9
від 06.11.2009 року -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_2 до ПАТ «ВіЕс Банк»,
треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу - ОСОБА_4, реєстраційна служба
Львівського міського управління
юстиції про визнання недійсним
договору відмовити за безпідставністю
вимог.

Рішення у повному обсязі буде
виготовлене у 5-денний строк.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд, що
його ухвалив, шляхом подання
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня його проголошення. У разі
якщо рішення було постановлено без
участі особи, яка його оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: