АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1055/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А,

при секретарі
Сливка А.В.,

за участю:

представника позивача
Савченко Т.Л.,

представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 2 серпня 2013 року по
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_4 про дострокове
повернення кредиту та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» про визнання недійсним пункту
договору,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року ПАТ «Універсал банк»
звернулось до суду з позовом, в якому
просило достроково стягнути з ОСОБА_4
суму неповерненого кредиту у розмірі
101963,35 доларів США та суму відсотків у
розмірі 916,32 доларів США.

В обґрунтування заявлених вимог
вказувало, що 28.03.2008 між ВАТ «Універсал
банк», правонаступником якого є ПАТ
«Універсал банк», та ОСОБА_4 був
укладений кредитний договір № 063-2008-864,
за умовами якого ОСОБА_4 отримала
кредит в сумі 116865 доларів США строком
до 10.03.2028 зі сплатою 13,45% річних за
користування кредитом. З метою
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором 28.03.2008 між банком
та ОСОБА_6 був укладений договір
іпотеки. Постановою господарського
суду Харківської області від 18.07.2011 ФОП
ОСОБА_6 визнано банкрутом та відкрито
ліквідаційну процедуру. 04.07.2012 у зв'язку
з банкрутством поручителя на адресу
відповідача було надіслано вимогу про
дострокове повернення кредиту, яку
відповідач отримала 13.07.2012. Однак,
станом на дату подання позовної заяви
дострокового повернення кредиту не
відбулося.

Під час розгляду справи ОСОБА_4
звернулася до суду з зустрічним
позовом про визнання недійсним п. 5.2.5
кредитного договору від 28.03.2008 № 063-2008-864
в частині «порушення судом справи про
банкрутство поручителя». В
обґрунтування вимог за зустрічним
позовом, посилалась на те, що
зазначений пункт кредитного договору
суперечить принципу розумності,
справедливості та добросовісності.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 02.08.2013 позов
задоволено: стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ПАТ «Універсал банк» суму
неповерненого кредиту за кредитним
договором № 063-2008-864 від 28.03.2008 в розмірі
101963,35 доларів США, що еквівалентно 814942,07
грн. за офіційним курсом НБУ станом на
10.09.2012, відсотки у розмірі 916,32 доларів
США, що еквівалентно 7323,70 грн. за
офіційним курсом НБУ станом на 10.09.2012, а
також 3219 грн. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
відповідача просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні первісного
позову, а вимоги за зустрічним позовом
задовольнити в повному обсязі. Вважає,
що рішення є незаконним та
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, оскільки суд під
час ухвалення рішення не з'ясував
дійсних обставин справи, не звернув
уваги на надані в судовому засіданні
заперечення, не дослідив чи дійсно
станом на момент ухвалення рішення
залишок непогашеного кредиту становив
101963,35 доларів США, не прийняв в до уваги
погашення відповідачем кредиту в сумі
11723,42 доларів США. Також зазначає, що суд
дійшов безпідставного висновку про те,
що порушення справи про банкрутство
іпотекодавця є підставою для
дострокового повернення кредиту
позичальником.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу
з викладених в ній підстав та просив її
задовольнити.

Представник позивача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував за її
безпідставністю та необґрунтованістю
і просив апеляційну скаргу відхилити, а
рішення суду залишити без змін,
оскільки воно постановлено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Задовольняючи первісний позов та
відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову, суд першої інстанції виходив з
наявності підстав, передбачених
кредитним договором та законом, для
дострокового повернення кредиту та, як
наслідок стягнув з відповідача суму
неповернутого кредиту та відсотків.
Щодо вимог за зустрічним позовом, то
суд першої інстанції не знайшов
належних законних підстав для визнання
недійсним пункту договору з огляду на
те, що при укладенні договору сторонами
було досягнуто згоди з його умовами і
дотримано вимог закону, які є
необхідними для чинності правочину.

З зазначеними висновками суду повністю
погодитись не можна, з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що 28.03.2008 між ВАТ «Універсал
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір № 063-2008-864,
згідно з яким банк надав відповідачу
кредит в розмірі 116865 доларів США
строком до 10.03.2028 зі сплатою 13,45% річних
за користування кредитом (а.с. 10).

З метою забезпечення виконання
кредитного договору між позивачем та
ОСОБА_6, 28.03.2008 укладено договір іпотеки,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за реєстровим номером 1017,
земельної ділянки площею 0,15 га, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :01:011:0183 та
накладена заборона відчуження
земельної ділянки за реєстровим № 1018
до припинення договору іпотеки.

Таким чином, за договором іпотеки та у
відповідності до Закону України «Про
іпотеку» ОСОБА_6 є майновим
поручителем.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
заставу», ст.ст. 1, 11 Закону України «Про
іпотеку» майновий поручитель є
заставодавцем.

Постановою господарського суду
Харківської області від 18.07.2011 визнано
фізичну особу - підприємця ОСОБА_6
банкрутом та відкрито ліквідаційну
процедуру.

Згідно п. 5.2.5 кредитного договору
сторони погодили, що у випадку, зокрема,
порушення судом справи про банкрутство
поручителя, та направлення кредитором
на адресу позичальника повідомлення
(вимоги) про дострокове повернення
кредиту і не усунення позичальником
порушень умов за цим договором
протягом 30 календарних днів з дати
відправлення кредитором вищевказаного
повідомлення (вимоги), вважати термін
повернення кредиту таким, що настав на
31 календарний день з дати відправлення
кредитором позичальнику повідомлення
(вимоги) про дострокове повернення
кредиту.

04.07.2012 ПАТ «Універсал Банк» направив
відповідачу ОСОБА_4 досудову вимогу про
дострокове повернення кредиту, яку
відповідачем отримано 13.07.2012, однак
відповідач достроково суму кредиту не
повернув.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідач, не сплативши за
достроковою вимогою позивача кредит,
порушив умови договору та вимоги ст. 530
ЦК України відповідно до якої, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, при чому зобов'язання має
виконуватися належним чином і у
встановлений строк відповідно до умов
договору.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що
договір є обов'язковим до виконання
сторонами.

Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредити) позичальникові у розмірі та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

З наведеного вбачається, що доводи
апеляційної скарги щодо відсутності у
позивача підстав для дострокового
стягнення кредиту не ґрунтуються на
умовах укладеного між сторонами
договору та вимогах закону. Так, як вже
зазначалось, сторони в договорі
передбачили можливість дострокового
стягнення кредитних коштів у випадку
порушення судом справи про банкрутство
поручителя. В даному випадку ФОП ОСОБА_6
виступав майновим поручителем
(іпотекодавцем), а тому твердження
апелянта про те, що договором
передбачено порушення справи про
банкрутство саме поручителя, а не
іпотекодавця, що не дає банку право для
дострокового стягнення кредиту, є
необґрунтованими.

Також є безпідставним посилання
апелянта на невідповідність рішення
суду роз'ясненням викладеним в п. 23
Постанови № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012, так як дані роз'яснення
стосуються визначення меж
відповідальності боржника і майнового
поручителя, який не може нести
солідарну відповідальність з
боржником, оскільки несе
відповідальність за невиконання
боржником зобов'язання, забезпеченого
іпотекою лише в межах вартості
предмета іпотеки.

Більш того, суд апеляційної інстанції
погоджується й з висновком суду про
відсутність підстав для задоволення
вимог за зустрічним позовом, з огляду
на те, що при укладенні договору
сторонами було досягнуто згоди з його
умовами і дотримано вимог закону, які є
необхідними для чинності правочину.

Так, згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Як передбачено ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності, волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом, правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що зумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України
відповідно до статті 6 цього кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

З огляду на викладене, є цілком
обґрунтованим висновок суду про те, що
позивач за зустрічним позовом при
укладенні кредитного договору була
вільна у виборі банку, типу договору,
тощо, а підписавши кредитний договір
взяла на себе зобов'язання щодо
виконання його умов.

Також не можуть братися до уваги
посилання апелянта на
несправедливість договору в розумінні
вимог Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки визначення
сторонами за взаємною згодою в
договорі підстав для дострокового
повернення кредитних коштів, не може
розцінюватись як критерії
недобросовісності та
несправедливості.

Водночас, колегія суддів не може
погодитись з визначеним судом розміром
кредитної заборгованості та відсотків
відповідача.

Так, судом першої інстанції стягнуто з
відповідача заборгованість за
кредитом в сумі 101963,35 доларів США та
відсотки в сумі 916,32 доларів США.

Заперечуючи проти заявленої позивачем
суми заборгованості відповідачем були
надані суду першої інстанції докази
погашення кредиту за період листопад
2012 року - липень 2013 року (а.с. 134-142).

Судом першої інстанції, на час
ухвалення рішення, не було перевірено
доводи відповідача про сплату коштів
та часткове погашення існуючої
заборгованості, а тому доводи
апеляційної скарги в цій частині є
обґрунтованими, що також було визнано
представником відповідача в суді
апеляційної інстанції.

Таким чином, з огляду на наявні в
матеріалах справи данні про здійснення
відповідачем часткових оплат по
кредиту, заборгованість останнього за
кредитом, на час ухвалення рішення,
становить 99851 долар 26 центів США та
відсотки в сумі 858 доларів 10 центів США,
що підтверджується наданим банком
розрахунком (а.с. 208, 209).

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, тощо.

Отже, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про часткову
обґрунтованість доводів апеляційної
скарги, а тому, рішення суду, у зв'язку з
неповним з'ясуванням судом обставин, що
мають значення для справи, підлягає
зміні, шляхом зменшення стягнутої з
відповідача суми заборгованості по
кредиту та відсоткам.

В іншій частині суд першої інстанції
постановив законне, правильне по суті
та справедливе рішення і підстав для
його зміни чи скасування не
встановлено.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст.
218, 303, 304, 307-309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 2 серпня 2013 року - змінити.

Зменшити стягнуту з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Універсал банк» суму неповернутого
кредиту за кредитним договором №
063-2008-864 від 28.03.2008 з 101963 доларів 35 центів
США до 99851 долара 26 центів США та суму
відсотків з 916 доларів 32 центів США до 858
доларів 10 центів США.

В іншій частині рішення суду - залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та протягом
двадцяти днів може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді