АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/774/2277/14
інстанції - Борисов С.А.
Справа № 175/5137/12-ц
Доповідач - Городнича
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.,

суддів -
Лаченкової О.В., Григорченка Е.І.,

при секретарі - Косенко
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 17
січня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до територіальної громади
Ювілейної селищної ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року позивач звернулася до
суду з позовом до відповідача,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2,
після смерті якого відкрилась
спадщина. У встановлений законом строк
позивачка звернулася до державного
нотаріуса шостої ДДНК з заявою про
вступ до спадщини, але їй було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме майно,
оскільки відсутні правовстановлюючі
документи на спадкове домоволодіння.

Враховуючи вищезазначене, позивач
просила визнати за нею право власності
як за дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_2 на 1/2 частину садового будинку
за АДРЕСА_1; визнати за нею право
власності в порядку спадкування за
законом як за спадкоємцем першої черги
за законом після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, на 1/2 частину
садового будинку за АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 17
січня 2014 року в задоволенні позовних
вимог позивача відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
постановити нове рішення, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер чоловік позивачки ОСОБА_2, що
підтверджується актовим записом № 1252
від 22.09.2010 року відділом
Індустріального відділу реєстрації
актів цивільного стану ДМУЮ в
свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1

Встановлено, що позивачка звернулася
до шостої ДДНК із заявою про отримання
свідоцтва про право на спадщину за
законом, де їй було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно - спірний будинок,
оскільки у спадкоємця відсутні
правовстановлюючі документи на
спадкове майно.

Довідкою наданою головою СТ «Троянда»
від 19.06.2011 року повідомляється, що
ОСОБА_2 є членом СТ «Троянда» Ювілейної
селищної ради.

Також встановлено, що на замовлення
ОСОБА_1 було виготовлено технічний
паспорт на садовий будинок № 34, що
розташований в СТ «Троянда» Ювілейної
селищної ради, станом на 17.07.2013 р.

Судом першої інстанції встановлено, що
в матеріалах справи відсутній дозвіл
на будівництво будинку та даний
будинок не був введений в експлуатацію.

Керуючись положеннями ч. 1,4 ст. 182 ЦК
України, ст. 331 ЦК України, ч. 1,3 ст. 376 ЦК
України, ст. 1218 ЦК України, постанови
Пленуму ВС України № 7 від 30.05.2008 року
«Про судову практику у справах про
спадкування», суд прийшов до висновку,
що вимоги позивачки є необґрунтованими
і не підлягають задоволенню, оскільки
відсутні докази, що підтверджують
належність будинку на праві власності
померлому ОСОБА_2, відсутні докази
введення в експлуатацію домоволодіння,
а тому і посилання позивачки на
прийняття нею вказаного будинку у
спадщину є безпідставними.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами

Апелянт в своїй скарзі посилається на
те, що відсутність державної
реєстрації об'єкта нерухомості не є
підставою для відмови в позові. Крім
того, спірний будинок був збудований на
земельній ділянці, яка спеціально була
відведена для будівництва та надана в
користування ОСОБА_2 для забудови.

Однак, з такими доводами апеляційної
скарги погодитися не можна.

У справах, пов'язаних із самочинним
будівництвом нерухомого майна, суди
мають врахувати, що за загальним
правилом особа, яка здійснила або
здійснює таке будівництво, не набуває
права власності на нього, згідно ч. 2 ст.
376 ЦК України.

Крім того, вирішуючи справу за позовом
власника (користувача) земельної
ділянки про визнання права власності
на самочинно збудоване нерухоме майно,
суди зобов'язані встановлювати усі
обставини справи, зокрема: чи є позивач
власником (користувачем) земельної
ділянки; чи звертався він до
компетентного державного органу про
прийняття забудови до експлуатації; чи
є законною відмова у такому прийнятті;
чи є порушені будівельні норми та
правила істотними.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Як вбачається з матеріалів справи,
земельна ділянка була відведена ОСОБА_2
для ведення садівництва та належала
померлому на підставі Державного акту
на право приватної власності на землю
серії ДП №001507, виданого 04.01.1995 року на
підставі рішення ХV сесії ХХІ скликання
Ювілейної селищної ради народних
депутатів від 15.12.1993 року,
зареєстрованого 04.01.1995 року в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за №1287.

Однак, позивачем не надано та відсутні
в матеріалах цивільної справи
документи, які б підтверджували дозвіл
на будівництво будинку, а також
зазначений будинок не був введений в
експлуатацію, всупереч ч. 1 ст. 376 ЦК
України.

Так, докази, які підтверджували б право
власності ОСОБА_2 на спірне
домоловолодіння, відсутні, а тому
відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України у
ОСОБА_1 також відсутності
правовстановлюючих документів на
спадкове домоволодіння, що й стало
підставою для відмови позивачу у
видачі свідоцтва про право на спадщину
на нерухоме майно.

Пунктом 8 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7
встановлено, якщо будівництво
здійснювалося згідно із законом, то у
разі смерті забудовника до завершення
будівництва його права та обов'язки
входять до складу спадщини.
Законодавством передбачено порядок
прийняття в експлуатацію будівель
інспекцією архітектурно-будівельного
контролю, який не може підмінятися
судовим рішенням. Позивач не
позбавлена можливості скористатися
вищевказаним правом.

Таким чином колегія суддів приходить
до висновку, що доводи апеляційної
скарги є необґрунтованими,
безпідставними та зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці та
особистого тлумачення апелянтом норм
матеріального та процесуального права.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
учасників спору, обставини справи,
перевірив доводи сторін та давши їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 17
січня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: