АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 603/954/13-ц Головуючий у 1-й
інстанції Іванчук В.М. Провадження №
22-ц/789/139/14 Доповідач - Гірський
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 р. Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

суддів - Ткач О. І., Бахметової В. Х.,

при секретарі - Майка Р.Ю.

з участю - сторін

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами Коропецького
обласного ліцею-інтернату з посиленою
військово-фізичною підготовкою та
ОСОБА_1 на рішення Монастириського
районного суду Тернопільської області
від 09 грудня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до Коропецького обласного
ліцею-інтернату з посиленою
військово-фізичною підготовкою про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до Коропецького
обласного ліцею-інтернату з посиленою
військово-фізичною підготовкою (далі -
ліцею-інтернату) про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач зазначив, що працював у
відповідача на посаді заступника
начальника з господарської частини і
наказом №113-К від 17.09.2013 року звільнений
з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП
України, у зв'язку із скороченням
чисельності штату працівників.

Вважаючи, що його звільнення
проведено з порушенням вимог закону:
без згоди профспілкової організації,
без дотримання строків попередження
про звільнення, без проведення
перестановки кадрів, просив поновити
його на роботі та стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Монастириського
районного суду Тернопільської області
від 09.12.2013 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

"Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з
посади заступника начальника з
господарської роботи Коропецького
обласного ліцей-інтернату з посиленою
військово-фізичною підготовкою у
зв'язку з скороченням чисельності
штату з 17 вересня 2013 року на 29 жовтня 2013
року.

Стягнуто з Коропецького
обласного ліцей-інтернату з посиленою
військово-фізичною підготовкою
(вул.М.Каганця 3А, смт.Коропець
Монастириського району Тернопільської
області) на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1,
середньомісячну заробітну плату за час
вимушеного прогулу в сумі 4677,96 грн.
(чотири тисячі шістсот сімдесят сім
гривень 96 коп.) за період з 18 вересня 2013
року по 29 жовтня 2013 року включно.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Стягнуто з Коропецького
обласного ліцей-інтернату з посиленою
військово-фізичною підготовкою (вул. М.
Каганця 3А, смт. Коропець
Монастириського району Тернопільської
області) в користь держави судовий збір
в сумі 344 (триста сорок чотири) гривні 10
коп.

Рішення суду в частині стягнення
середньомісячної заробітної плати за
час вимушеного прогулу в межах суми
платежу за один місяць звернуто до
негайного виконання."

В апеляційній скарзі
ліцей-інтернат просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовити в повному
обсязі, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду першої інстанції

скасувати і ухвалити нове, яким
поновити його на роботі та стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу, посилаючись на незаконність
та необґрунтованість рішення.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення учасників
цивільного процесу, перевіривши за
матеріалами справи доводи апеляційних
скарг, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
ліцею-інтернату підлягає до часткового
задоволення, а апеляційна скарга
ОСОБА_1 до задоволення не підлягає з
наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_1 працював з 08.09.2010
року в Коропецькому обласному
ліцею-інтернату на посаді заступника
начальника з господарської частини і
наказом №113-К від 17.09.2013 року звільнений
з роботи, у зв'язку із скороченням
чисельності штату працівників, на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається,
що в квітні 2013 року управлінням освіти
і науки Тернопільської обласної
державної адміністрації на виконання
Державної цільової соціальної
програми реформування системи
закладів для дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування,
та у зв'язку зі зменшенням контингенту
дітей сиріт та дітей, які залишились
без батьківського піклування,
зобов'язано керівництво
ліцею-інтернату з посиленого
військово-фізичною підготовкою
провести кадрові переміщення (а.с. 28).
Однак новий штатний розпис
облдержадміністрацією до керівництва
закладу доведений не був.

30 квітня 2013 року адміністрація
Коропецького обласного
ліцею-інтернату з посиленою
військово-фізичною підготовкою своїм
розпорядженням повідомила під
особистий підпис працівників
трудового колективу ліцею-інтернату, в
тому числі і позивача ОСОБА_1, про
можливі істотні зміни умов праці та
скорочення чисельності працівників.

28 серпня 2013 року директором
департаменту освіти та науки
облдержадміністрації затверджено
новий штатний розпис Коропецького
обласного ліцею-інтернату з посиленою
військово-фізичною підготовкою станом
на 1 вересня 2013 року, яким не
передбачено посади заступника
начальника з господарської роботи, яку
обіймав ОСОБА_1 (а.с. 59).

29.08.2013 року керівником закладу
видано наказ (а.с. 43) про скорочення
чисельності штату працівників
ліцею-інтернату, в т.ч. і посади
позивача, з яким останнього було
ознайомлено під розписку (а.с 44).

ОСОБА_1 було запропоновано посаду
вихователя ліцею-інтернату, від якої
він відмовився, що підтверджується
актом комісії від 29.08.2013 року та його
поясненнями в суді апеляційної
інстанції.

Суд першої інстанції, відмовляючи
ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог
про поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, виходив з того, що відсутні
підстав для задоволення таких його
вимог.

Даний висновок суду є
обґрунтований.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП
України, трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників. Звільнення з вказаної
підстави допускається, якщо неможливо
перевести працівника, за його згодою,
на іншу роботу.

Абзацом 7 ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України
передбачено, що розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу без згоди
виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника)
допускається у випадку звільнення
керівника підприємства, установи,
організації (філіалу, представництва,
відділення та іншого відокремленого
підрозділу), його заступників,
головного бухгалтера підприємства,
установи, організації, його
заступників, а також службових осіб
органів доходів і зборів, яким
присвоєно спеціальні звання, і
службових осіб центральних органів
виконавчої влади, що реалізують
державну політику у сферах державного
фінансового контролю та контролю за
цінами; керівних працівників, які
обираються, затверджуються або
призначаються на посади державними
органами, органами місцевого
самоврядування, а також громадськими
організаціями та іншими об'єднаннями
громадян.

Таким чином, не заслуговують на
увагу посилання ОСОБА_1 про те, що його,
як члена профспілки, звільнено з
займаної посади без згоди
профспілкової організації, що є
порушенням ч.1 ст.43 КзпП України,
оскільки ОСОБА_1 відноситься до
категорії працівників, які можуть бути
звільнені без згоди профспілкової
організації.

Також, не заслуговують на увагу
доводи позивача про те, що його
звільнення проведено з порушенням норм
трудового законодавства, оскільки не
проведено перестановку кадрів в
результаті якої йому слід було
запропонувати посаду завгоспа.

Разом з тим, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
передчасне вивільнення позивача із
займаної посади з 17.09.2013 року, оскільки
не було дотримано передбаченого ч. 1 ст.
49-2 КзпП України двох місячного строку
попередження працівника про
звільнення і вірно змінив дату його
звільнення з посади на 29 жовтня 2013 року.

Крім цього, суд першої інстанції,
ухвалюючи рішення про стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу допустив помилку
при вирахуванні його розміру, оскільки
в основу розрахунку покладено довідку
(а.с. 110), яка суперечить ст. 27 Закону
України "Про оплату праці" та постанові
Кабінету Міністрів України від 08
лютого 1995 року № 100, якою затверджено
Порядок обчислення середньої
заробітної плати, а також не зазначив
про потребу утримання податку та інших
обов'язкових платежів.

З аналізу норм абз. 3 п. 2, п.п. 3, 4, 5, 8
вищевказаного Порядку вбачається, що
середньомісячна заробітна плата за час
вимушеного прогулу працівника
обчислюється виходячи з виплат за
останні два календарні місяці роботи,
що передують події, з якою пов'язана
виплата.

Основою для визначення загальної
суми заробітку, що підлягає виплаті за
час вимушеного прогулу є середньоденна
(середньогодинна) заробітна плата
працівника, яка визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством - календарних днів за
цей період.

Нарахування виплат, що
обчислюються із середньої заробітної
плати за останні два місяці роботи,
провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком.

Із довідки про середню заробітну
плату №27 від 03.02.2014 року, яка надана
суду апеляційної інстанції,
вбачається, що ОСОБА_1 у липні
нарахована заробітна плата у розмірі
3428,15 грн., а у серпні - 3445,20 грн. і ним
відпрацьовано за ці два місяці 53 робочі
дні.

Таким чином, період вимушеного
прогулу позивача з 18 вересня 2013 року по
29 жовтня 2013 року, відповідно до режиму
роботи підприємства (шестиденний
робочий тиждень), становить 36 робочих
днів при середньоденній заробітній
платі 129 грн. 69 коп. (3428 грн. 15 коп. + 3445
грн. 20 коп. ) : 53 робочих дні = 129 грн. 69
коп.). Отже середній заробіток за час
вимушеного прогулу позивача становить
4668 грн. 84 коп.(129 грн. 69 коп. x 36 робочих
днів).

Оскільки наведених положень суд
першої інстанції не врахував,
оскаржене рішення в частині стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України слід змінити зменшивши суму
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з 4677 грн. 96 коп. до 4668 грн. 84 коп.,
зазначивши, що ця сума визначена без
утримання податку й інших обов'язкових
платежів.

В решті судове рішення слід
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 309, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Тернопільської області, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Апеляційну скаргу Коропецького
обласного ліцею-інтернату з посиленою
військово-фізичною підготовкою -
задовольнити частково.

Рішення Монастириського
районного суду Тернопільської області
від 09 грудня 2013 року в частині
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу змінити, зменшивши
суму стягнутого з Коропецького
обласного ліцею-інтернату з посиленою
військово-фізичною підготовкою в
користь ОСОБА_1 середнього заробітку за
час вимушеного прогулу з 4677 грн. 96 коп.
до 4668 грн. 84 коп., зазначивши, що дана
сума визначена без утримання податку
на доходи фізичних осіб й інших
обов'язкових платежів.

В решті рішення Монастириського
районного суду Тернопільської області
від 09 грудня 2013 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і з того дня може бути
оскаржено протягом двадцяти днів в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Б.О. Гірський