Справа № 127/1986/13- ц Провадження №
22-ц/772/580/2014КОПІЯ Головуючий в суді
першої інстанції:Медяна Ю. В.Категорія:
37 Доповідач: Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі :

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Сопруна В.В., Шемети Т.М.

При секретарі: Іщук О.В.

За участю: позивача ОСОБА_2, його
представника ОСОБА_3; відповідача
ОСОБА_4 і його представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 8 січня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_4, за участю Служби у справах
дітей, про припинення права на частку у
спільному майні, визнання права
власності на припинену частку майна, -

В с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_4 про припинення права
на частку у спільному майні, визнання
права власності на припинену частку
майна, мотивуючи свої вимоги наступним.
Йому на праві власності відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 18 березня 1988 року і
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 22 серпня 1997 року належить
5/6 часток жилого будинку АДРЕСА_1.
Відповідач по справі ОСОБА_4 являється
власником іншої 1/6 частки цього будинку
на підставі рішення третейського суду
від 23 травня 2008 року. Відповідач у
даному будинку ніколи не проживав і не
проживає в даний час, а відповідно не
приймає участі в утриманні будинку, не
проводить ремонт будинку і
господарських споруд. Спільне
користування будинком не можливе через
неприязні відносини, що склалися між
ними. Виділити відповідачу його 1/6
частку не можливо, оскільки його частка
являється меншою мінімальної площі
необхідної для виділення окремої
ізольованої квартири відповідно до
Державних будівельної норм. Тому, він
просив припинити право власності
відповідача на належну йому 1/6 частку
будинку, вважаючи, що це не завдасть
йому шкоди, оскільки він проживає із
своєю сім'єю за іншою адресою, тобто
забезпечений житлом і у цьому житлі
нужди немає. Просив визнати за ним
право власності на цю припинену частку
- 1/6 житлового будинку, внісши на
депозитний рахунок суду визначену
висновком судової
будівельно-технічної експертизи № 1348
від 25 квітня 2013 року дійсну ринкову
вартість 1/6 частки будинку в розмірі 58
414 гр.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 6 березня 2013
року до участі у справі залучено Службу
у справах дітей Вінницької міської
ради третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 8 січня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
Служби у справах дітей Вінницької
міської ради, про припинення права на
частку у спільному майні, визнання
права власності на припинену частку
майна, відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, просить
скасувати рішення суду і ухвалити нове,
яким позов ОСОБА_2 задовольнити у
повному обсязі.

Зазначив, що рішення суду
ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
зокрема, з рішення вбачається
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи,
недоведеність обставин, які суд вважав
встановленими.

У судовому засіданні позивач і його
представник підтримали апеляційну
скаргу, просять її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 і його представник
заперечили апеляційну скаргу, просять
її відхилити і залишити без змін
рішення суду.

Представник Служби у справах дітей
Вінницької міської ради, будучи
належним чином повідомленою про час і
місце розгляду справи, у судове
засідання не з'явилася, надала заяву,
якою просить розглянути справу у її
відсутність і при винесенні рішення
покладається на думку та просить
врахувати й захистити інтереси дитини
відповідача по справі.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення сторін і їх представників,
дослідивши матеріали цивільної справи,
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення за
таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 22.08.1997 року
являється власником 2/3 часток
житлового будинку з відповідною
часткою господарських будівель по
АДРЕСА_1 (а. с. 13) та власником 1/3 частки
від ? частки спадкового майна - цього ж
жилого будинку АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину від
18.03.1988 року (а. с. 16). В загальному
позивач має у власності 5/6 часток
жилого будинку АДРЕСА_1 (а. с. 19-23).

Відповідач ОСОБА_4 на підставі рішення
третейського суду при Товарній біржі
«Південнобузька» від 23 травня 2008 року
(справа № 1-196/08) являється власником
решти будинку АДРЕСА_1, що складає 1/6
частки, про що КП «Вінницьке міське
бюро технічної інвентаризації»
проведена відповідна реєстрація 15
січня 2009 року (а. с. 51-52).

Судовою будівельно-технічною
експертизою 25 квітня 2013 року дано
висновок № 1348, яким визначено дійсну
ринкову вартість всього будинку
АДРЕСА_1 - 350 483 гр.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 1348
від 25 квітня 2013 року дійсна ринкова
вартість будинку АДРЕСА_1 складає 350 483
гр.; відповідно до Державних
будівельних норм, які діють на Україні,
та роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України в п. 14 постанови від 22 грудня 1995
року № 20: співвласнику 1/6 частки
будинковолодіння АДРЕСА_1 неможливо
виділити в натурі ізольовані жилі
приміщення, підсобні приміщення (кухня,
передпокій, санвузол, внутрішньо
квартирні коридори, вбудовані комори,
антресолі) з самостійними виходами, які
можуть використовуватись як окремі
квартири; ринкова вартість 1/6 частки
житлового будинку з господарськими
будівлями під АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_4 становить 58 414 гр. (а. с. 78-88).

20 травня 2013 року позивач ОСОБА_2 вніс
суму 58 414 гр. на депозитний рахунок
суду, що складає вартість 1/6 частки
будинку АДРЕСА_1 (а. с. 117).

Відповідач ОСОБА_4 з 25.09.2012 року
зареєстрований по АДРЕСА_1 разом із
своїми неповнолітніми дітьми: донькою
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 і сином ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 53-56, 61).

28 липня 2002 року ОСОБА_4 одружився із
ОСОБА_9, якій після одруження присвоєно
прізвище: ОСОБА_9 (а. с. 225).

ОСОБА_9 змінила ім'я на ОСОБА_9, про що
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Вінницького міського управління
юстиції у Вінницькій області 8.05.2013 року
зроблено відповідний актовий запис № 78
(а. с. 226).

Також встановлено, у тому числі із
пояснень самого відповідача ОСОБА_4, що
починаючи з 2008 року - з часу отримання в
дар частки будинку і до цього часу,
відповідач у будинку не проживав і не
проживає, лише зареєструвався у ньому у
вересні 2012 року.

Відповідач, його дружина та діти не
мають у власності житла.

Згідно довідки № 1131 суд/вих від 25.12.2013
року Комунального підприємства
«Вінницьке міське бюро технічної
інвентаризації» станом на 29.12.2012 року в
реєстрі прав власності на об'єкти
нерухомого майна за ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_4 (ОСОБА_9), не зареєстровано.
ОСОБА_9 мала квартиру по АДРЕСА_2,
продала 19.02.2009 року і гараж АДРЕСА_2,
продала 15.07.2010 року (а. с. 212).

Відповідно до ст. 47 Конституції України
кожен має право на житло. Держава
створює умови, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду. Ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

За правилами ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Однак надання у володіння зазначеної
частки в натурі можливе лише за умови,
що майно є подільним у відповідності до
ст. 183 ЦК України. Якщо надання частки в
натурі є неможливим, співвласник
вправі вимагати від іншого
співвласника матеріальної компенсації
вартості його частки.

Відповідно до частини 1 статті 365 ЦК
України право особи на частку у
спільному майні може бути припинене за
рішенням суду на підставі позову інших
співвласників, якщо: 1) частка є
незначною і не може бути виділена в
натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне
володіння і користування майном є
неможливим; 4) таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може
бути завдана співвласнику та членам
його сім'ї, вирішується в кожному
конкретному випадку з урахуванням
обставин справи та особливостей
об'єкта, який є спільним майном.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України у п. 6 постанови «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» № 7 від 4 жовтня 1991 року виділ
в натурі часток жилого будинку, що є
спільною частковою власністю,
можливий, якщо кожній із сторін може
бути виділено відокремлену частину
будинку із самостійним виходом
(квартиру). Виділ також може мати місце
за наявності технічної можливості
переобладнати приміщення в ізольовані
квартири. Якщо виділ частки будинку в
натурі неможливий, суд вправі за
заявленим про це позовом встановити
порядок користування відособленими
приміщеннями (квартирами, кімнатами)
такого будинку. У цьому разі окремі
підсобні приміщення (кухня, коридор
тощо) можуть бути залишені в загальному
користуванні учасників спільної
часткової власності. Порядок
користування жилим будинком може бути
встановлено також між учасниками
спільної сумісної власності.

При неможливості виділу частки будинку
в натурі або встановлення порядку
користування ним власнику, що
виділяється, за його згодою
присуджується грошова компенсація.
Розмір грошової компенсації
визначається за угодою сторін, а за
відсутності такої угоди - судом за
дійсною вартістю будинку на час
розгляду справи.

Під дійсною вартістю будинку
розуміється грошова сума, за яку він
може бути проданий у даному населеному
пункті чи місцевості. Для її визначення
при необхідності призначається
експертиза.

В окремих випадках суд може,
враховуючи конкретні обставини справи,
і за відсутності згоди власника, що
виділяється, зобов'язати решту
учасників спільної власності сплатити
йому грошову компенсацію за належну
частку з обов'язковим наведенням
відповідних мотивів. Зокрема, це може
мати місце, якщо частка у спільній
власності на будинок є незначною й не
може бути виділена в натурі чи за
особливими обставинами сумісне
користування ним неможливе, а власник у
будинку не проживає і забезпечений
іншою жилою площею.

Ні позивачем, ні відповідачем не
заявлено позовних вимог про
встановлення порядку користування
відособленими приміщеннями.

По справі встановлено, що спірний жилий
будинок із по-господарськими будівлями
і спорудами знаходиться на земельній
ділянці площею 550 кв. м. (плюс
самовільний захват земельної ділянки
196 кв. м.), яка власниками будинку не
приватизована і не передана особисто
кожному із них у користування, а
відведена ОСОБА_12 (батьку позивача) для
будівництва жилого будинку, згідно
рішення № 25/723 від 21 червня 1960 року
виконавчого комітету Вінницької
міської ради народних депутатів (а. с.
17-18, 23, 24-25).

Судом першої інстанції на виконання
вимог закону з метою визначення
реальної ринкової вартості належного
сторонам на праві приватної власності
майна призначено судову
будівельно-технічну експертизу, яка
визначила вартість станом на 25 квітня
2013 року всього спірного будинку в сумі
350 483 гр. і вартість 1/6 частки цього
будинку в сумі 58 414 гр. (а. с. 78-88).

Відповідач по справі ОСОБА_4, являючись
власником 1/6 частки будинку, не
погоджуючись із таким висновком
експерта та заперечуючи проти
припинення його права на 1/6 частку
будинку і не погоджуючись із
визначеною експертом сумою
компенсації за вказану частку, заявив
клопотання про призначення повторної
експертизи, на вирішення якої просив
поставити такі ж самі питання: яка
дійсна вартість усього будинку і яка
ринкова вартість 1/6 частки цього ж
будинку та чи можливий поділ будинку в
натурі на 5/6 і 1/6 частку (а. с. 149-150).

Судом першої інстанції задоволено
клопотання і ухвалою суду від 16 жовтня
2013 року призначено по справі повторну
судову будівельно-технічну експертизу
і цивільну справу направлено експерту
(а. с. 182, 183).

5 грудня 2013 року експертом повернута
цивільна справа без виконання ухвали
суду про призначення судової
експертизи, оскільки за надісланим
5.11.2013 року відповідачу ОСОБА_4
повідомленням про необхідність оплати
коштів за послуги по проведенню
повторної експертизи, відповідач не
оплатив цих послуг станом на 5 грудня 2013
року (а. с. 186).

Станом на сьогоднішній день відповідач
цих послуг не оплатив.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом
фізичної особи є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, призначені
та придатні для постійного проживання
в них.

Згідно із ст. 380 ЦК України житловим
будинком є будівля капітального типу,
споруджена з дотриманням вимог,
встановлених законом, іншими
нормативно-правовими актами, і
призначена для постійного у ній
проживання.

По справі встановлено, у тому числі і з
пояснень самого відповідача ОСОБА_4, що
ставши власником 1/6 частки спірного
будинку він не поселився в ньому і не
проживає там і на даний час;
зареєструвався у будинку лише у
вересні 2012 року (а. с. 61). Ні будинком, ні
земельною ділянкою не користується, не
провидить оплату витрат по утриманню
жилого будинку і погосподарських
будівель та споруд.

Також відповідач пояснив, що останнім
часом він мав би намір поселитися у
ньому, але позивач ОСОБА_2 чинить йому у
цьому перешкоди. За захистом свого
права він нікуди не звертався, а лише
після звернення ОСОБА_2 із даним
позовом до суду, він також звернувся в
суд з позовом про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом його
вселення, який був задоволений
рішенням суду.

Статтею 365 ЦК України передбачено, що
припинення права особи на частку в
спільному майні допускається крім
інших зазначених у ній випадків, також
у тому разі, коли таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди
надається у кожному конкретному
випадку з урахуванням обставин справи
і особливостей об'єкта, який є спільним
майном.

Так, по даній справі такими випадками
являється те, що відповідач протягом
п'яти років не проживав у належній йому
частці будинку і не проживає на даний
час; втратив інтерес до цієї своєї
власності; у власності його дружини -
ОСОБА_9 перебувала квартира по АДРЕСА_2,
яку вона продала 19.02.2009 року (а. с. 212); між
сторонами склалися вкрай неприязні
відносини в зв'язку з чим спільне
володіння і користування будинком є
неможливим.

Крім цього, частка відповідача у
будинку є незначною - 1/6 у порівняні із
часткою позивача - 5/6. Згідно висновку
експерта відповідно до Державний
будівельних норм, які діють на Україні,
співвласнику 1/6 частки будинку
неможливо виділити в натурі ізольовані
жилі приміщення, підсобні приміщення з
самостійними виходами, які можуть
використовуватися як окремі квартири.

Відповідно до частини 2 статті 365 ЦК
України суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

Позивачем по справі - власником 5/6
часток будинку на депозитний рахунок
суду 20 травня 2013 року внесена вартість
1/6 частки будинку в розмірі 58 414 гр. (а.
с. 117)

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що заявлені ОСОБА_2 позовні
вимоги є правомірними і ґрунтуються на
законі, а тому підлягають до
задоволення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення
суду підлягає до скасування з
ухваленням нового рішення, якщо
висновки суду не відповідають
обставинам справи і судом допущено
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового чи зміни рішення.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 183, 356, 358, 365, 379, 380 ЦК України і ст. 303,
307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 8 січня 2014 року
скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю
Служби у справах дітей, про припинення
права на частку у спільному майні,
визнання права власності на припинену
частку майна, задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_4 на 1/6
частку в житловому будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
вартість 1/6 частки житлового будинку
АДРЕСА_1 в сумі 58 414 гр., що внесені
ОСОБА_2 на рахунок № 0080
Територіального управління Державної
судової адміністрації у Вінницькій
області і які знаходяться на
депозитному рахунку суду (квитанція №
k111/К/7 від 20 травня 2013 року).

Визнати за ОСОБА_2 право власності на цю
1/6 частку житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 229
гр. в повернення судового збору, 2 100
гр. за проведену судову
будівельно-технічну експертизу.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий: /підпис/
М.В. Матківська

Судді: /підпис/
В.В.Сопрун

/підпис/
Т.М. Шемета

Згідно з оригіналом:

Суддя:
М.В. Матківська