РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/17343/13-ц

2/643/623/14

15.01.2014 Московський районний суд м.
Харкова в складі:

головуючого - Скотаря А.Ю.;

при секретарі - Кречетовій М.А.;

за участю представника позивача -
ОСОБА_1;

у відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду в м. Харкові
розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до територіальної громади м.
Харкова в особі Харківської міської
ради, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом в
обґрунтування якого зазначила, що їй на
підставі договору дарування від 25.03.1963
на праві власності належить 90/300 частин
домоволодіння по АДРЕСА_1, до яких
входять приміщення №№ 2-1 -:- 2-6, 3-1, 3-2
зазначені на по-поверховому плані
домоволодіння від 12.02.1963 і в технічному
паспорті домоволодіння від 09.07.2013.

131/300 частин вказаного домоволодіння, що
складаються з приміщень №№ 1-1 -:- 1-12
відповідно до по-поверхового плану
домоволодіння від 12.02.1963, належать їй на
праві власності згідно свідоцтва про
право на спадщину від 05.01.1974.

Крім того, до складу приміщень
домоволодіння за вказаною адресою
входили приміщення, позначені на
по-поверховому плані від 12.02.1963 під №№
4-1 -:- 4-3, 5-1 і 5-2, які становлять 79/300 частин
спірного домоволодіння і
зареєстровані за
Житлово-експлуатаційним об'єднанням-1
Московського району м. Харкова на
підставі рішення Московського РВК від
25.04.1961. Вказані приміщення приходили в
занепад, і позивачка починаючи з
70-років минулого сторіччя, маючи
вільний доступ, підтримувала їх в
належному стані, ремонтувала і
користувалась ними.

В зв'язку з невикористанням вказаних
приміщень, ЖЕО-1 прийняло рішення про їх
продаж, про що повідомило позивачку,
яка мала переважне право на їх покупку,
відповідним листом від 07.02.1995.
Позивачка висловила бажання придбати
вказані приміщення і повідомила про це
ЖЕО-1 заявою від 19.04.1995, на що отримала
відповідь, що її заява знаходиться на
розгляді, проте в наступному дане
питання з невідомих причин так і не
було вирішено.

У 2009-2010 роках позивачка реконструювала
отримані у спадщину приміщення та
частину приміщень, а саме №№ 4-1 -:- 4-3 які
зареєстровані на праві власності за
ЖЕО-1 Московського району і складають
39/300 частин домоволодіння, об'єднавши та
переобладнавши деякі з них, і отримала
новий технічний паспорт на
домоволодіння по АДРЕСА_1.

Згідно технічного висновку про стан
будівельних конструкцій самовільно
переобладнаних і приєднаних приміщень
у житловому будинку по АДРЕСА_1 їх
експлуатація можлива, технічний стан
будівельних конструкцій забезпечує
надійну експлуатацію і безпеку для
життя і здоров'я мешканців.

Позивачка просить визнати за нею право
власності на приміщення №№ 1-1 (коридор,
площею 1,9 кв.м.); 1-3 (вітальня, площею 39,4
кв.м.); 1-4 (житлове, площею 12,3 кв.м.); 1-5
(житлове, площею 15,0 кв.м.); 1-7 (кухня,
площею 7,9 кв.м.); 1-8 (коридор, площею 6,4
кв.м.); 1-10 (санвузол, площею 8,6 кв.м.); 1-13
(комора, площею 3,5 кв.м.); 1-14 (житлове,
площею 20,2 кв.м.).

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
просив їх задовольнити в повному
обсязі та дав пояснення відповідно до
викладених в позові обставин.

Відповідач до суду не з'явився,
надіслав відзив на позов, в якому проти
задоволення позову заперечував через
відсутність доказів того, що позивач на
законних підставах користується
земельною ділянкою по АДРЕСА_1.

Допитані в якості свідків ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 показали, що є сусідами
ОСОБА_2 та знають останню на протязі
тривалого часу. В домоволодінні
АДРЕСА_1 ОСОБА_2 мешкає все своє життя,
там мешкали і її батьки. Частина
приміщень в житловому будинку за
вказаною адресою пустували та
приходили в занепад, проте позивачка
ремонтувала їх, підтримувала в
належному стані та користується ними з
70-х років. В 90-х роках вона намагалась
викупити їх, проте це питання позитивно
вирішено не було через ліквідацію
органів, які ним займались. Нещодавно
позивачка за власний кошт
реконструювала та переобладнала
приміщення вказаного домоволодіння.

Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши представника позивача та
допитавши свідків, встановив наступні
обставини і відповідні їм
правовідносини.

На підставі договору дарування від
25.03.1963 ОСОБА_2 на праві власності
належить 90/300 частин домоволодіння по
АДРЕСА_1. 131/300 частин вказаного
домоволодіння належать позивачці на
праві власності згідно свідоцтва про
право на спадщину від 05.01.1974, що
підтверджується відповідними
договорами та довідкою КП «Харківське
МіськБТІ» (а.с. 5-7, 22).

79/300 частин спірного домоволодіння
зареєстровані за
Житлово-експлуатаційним об'єднанням-1
Московського району м. Харкова на
підставі рішення Московського РВК від
25.04.1961 (а.с. 22).

Згідно зазначеної вище довідки КП
«Харківське МіськБТІ», 79/300 частин
домоволодіння, що зареєстровані за
ЖЕО-1, складаються з приміщень №№ 4-1 -:-
4-3, 5-1 і 5-2, при цьому приміщення №№ 4-1 -:-
4-3 становлять 39/300 частин спірного
домоволодіння.

Приміщення №№ 2-1 -:- 2-6, 3-1, 3-2, зазначені
на по-поверховому плані домоволодіння
від 12.02.1963 і в технічному паспорті
домоволодіння від 09.07.2013, становлять
90/300 частин спірного домоволодіння, а
приміщення №№ 1-1 -:- 1-12 - 131/300 його
частин (а.с. 8-21).

Позивачка зазначає, що з 70-років
минулого сторіччя фактично
користується приміщеннями №№ 4-1 -:- 4-3,
підтримує їх у належному стані та
ремонтує, що відповідачем не
спростовується.

27.03.1995 ОСОБА_2 була ознайомлена з листом
головного інженера ЖЕО-1 Московського
району м. Харкова, який діяв на підставі
рішення райвиконкому, про бажання ЖЕО-1
продати 79/300 частин домоволодіння по
АДРЕСА_1 і відповідною заявою дала свою
згоду на їх купівлю, як особа, що має
першочергове право такої покупки.
Листом від 01.06.1995 їй було повідомлено,
що заява знаходиться на розгляді, проте
подальших заходів на укладення
відповідної угоди здійснено не було
(а.с. 23-25).

Не дивлячись на це ОСОБА_2 продовжувала
вільно володіти та використовувати
приміщення, зареєстровані за ЖЕО-1
Московського району м. Харкова і в 2009-2010
роках здійснила їх переобладнання та
реконструкцію, разом з приміщеннями,
які отримала у спадщину, отримавши
новий технічний паспорт (а.с. 15-21).

Відповідно до технічного висновку
експерта Шаршунова Б.О., яки має
відповідний дозвіл на технічне
обстеження будівель і споруд,
враховуючи результати огляду основних
будівельних конструкцій житлового
будинку літ «А-1» по АДРЕСА_1 після
переобладнання та приєднання
приміщень, їх експлуатація можлива,
дефектів в несучих конструкціях і
фундаменті не виявлено. Виконане
переобладнання та приєднання не
вплинуло на характеристики міцності та
деформативні характеристики житлового
будинку в цілому. Технічний стан
будівельних конструкцій в цілому
забезпечує надійну експлуатацію і
безпеку для життя і здоров'я мешканців
(а.с. 26-44).

Отже, з аналізу наданих доказів можна
зробити висновок, що позивачка на
протязі тривалого часу, принаймні з 1995
року, відкрито та безперервно володіє і
користується приміщеннями, які на
праві власності зареєстровані за ЖЕРО-1
Московського району м. Харкова.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності на нерухоме
майно, що підлягає державній
реєстрації, виникає за набувальною
давністю з моменту державної
реєстрації.

Згідно ч. 4 цієї ж статті право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно, транспортні засоби,
цінні папери набувається за рішенням
суду.

В п. 8 прикінцевих та перехідних
положень ЦПК України вказано, що
правила ст. 344 ЦК України про набувальну
давність поширюються також на випадки,
коли володіння майном почалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом.

З погляду на вищевикладене, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_2 набула
право власності на приміщення №№ 4-1 -:-
4-3 по АДРЕСА_1, які зареєстровані за ЖЕО-1
Московського району м. Харкова, так як
добросовісно заволоділа ними і
продовжує відкрито, безперервно
володіти більш ніж 18 років і ніхто з
заінтересованих осіб, в тому числі
відповідач, не пред'являв до неї жодної
майнової вимоги з приводу спірних
приміщень. Підстави для твердження про
незаконне використання позивачкою
земельної ділянки під вказаним
домоволодіння відсутні.

Частиною 2 ст. 319 ЦК України передбачено,
що власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону.

Відповідно до Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
прибудинкових територій, затверджених
постановою КМУ від 08.10.1992 за № 572
переобладнання та перепланування
жилих і підсобних приміщень може
проводитись власниками лише з метою
благоустрою квартири, якщо це, окрім
іншого, не обмежує інтереси громадян,
які проживають у цьому будинку.

Переобладнання та перепланування, які
призводять до порушення тривкості або
руйнації несучих конструкцій будинку,
погіршення цілісності і зовнішнього
вигляду фасадів, порушення вимог
протипожежної безпеки та засобів
протипожежного захисту, відповідно до
Правил утримання жилих будинків та
прибудинкових територій, затверджених
Наказом Державного комітету України з
питань житлово-комунального
господарства від 17.05.2005 за № 76, не
допускаються.

Судові не надано доказів того, що
перепланування приміщень спірного
домоволодіння негативно вплинуло на
конструкції будівлі та якимось чином
порушені права чи інтереси інших
мешканців будинку.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
з закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає,
що здійснені позивачкою
переобладнання та реконструкція
вказаних вище приміщень не є юридичною
чи фактичною підставою для припинення
чи невизнання за останньою права
власності на них.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 319, 328, 331, 344 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 і.н.
НОМЕР_1, зареєстрована АДРЕСА_1 право
власності на 170/300 частин житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1 а саме на
приміщення: №№ 1-1 (коридор, площею 1,9
кв.м.); 1-3 (вітальня, площею 39,4 кв.м.); 1-4
(житлове, площею 12,3 кв.м.); 1-5 (житлове,
площею 15,0 кв.м.); 1-7 (кухня, площею 7,9
кв.м.); 1-8 (коридор, площею 6,4 кв.м.); 1-10
(санвузол, площею 8,6 кв.м.); 1-13 (комора,
площею 3,5 кв.м.); 1-14 (житлове, площею 20,2
кв.м.).

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Харківської області через
Московський районний суд м. Харкова
шляхом подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутніми у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з моменту отримання
його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
А.Ю.
Скотар