Справа № 2-1672/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року Солом'янський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Войцеховській
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Платинум Банк» про
тлумачення змісту правочину,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивачки 10.01.2014 року
звернувся з позовом, в якому просив суд
постановити рішення про тлумачення
змісту правочину, а саме пунктів 9.1 та 9.2
Кредитного договору №16.980.08.30 від 07.02.2008
року, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ
«ХОУМ КРЕДІТ БАНК», правонаступником
якого є ПАТ «Платинум Банк», а саме
розтлумачити: чи випливає зі змісту п.
9.1. Кредитного договору №16.980.08.30 від
07.02.2008 року застосування Банком права
дострокового погашення заборгованості
у разі направлення вимоги позичальнику
та звернення стягнення на заставлене
майно; чи розуміється зі змісту п.9.2.
Кредитного договору №16.980.08.30 від 07.02.2008
року, що термін повернення
заборгованості за кредитним договором
вважається таким, що настав у разі
невиконання Позичальником грошових
зобов'язань.

Свої вимоги мотивує тим, що 07.02.2008 року
між ОСОБА_2 та ЗАТ «ХОУМ КРЕДІТ БАНК»,
правонаступником якого є ВАТ «ХОУМ
КРЕДІТ БАНК», правонаступником якого в
свою чергу є ПАТ «ХОУМ КРЕДІТ БАНК»,
правонаступником якого є ПАТ «БАНК
ВОСТОК», було укладено Кредитний
договір №16.980.08.30.

Крім того, 07.02.2008 року між ЗАТ «ХОУМ
КРЕДІТ БАНК», що є правонаступником
усіх прав та обов'язків ЗАТ «АГРОБАНК»
та позивачкою ОСОБА_1 був укладений
Договір поруки №16.980.08.30.2, відповідно до
умов якого позивачка ОСОБА_1
зобов'язалася перед банком відповідати
за виконання ОСОБА_2, всіх його
зобов'язань перед кредитором в повному
обсязі, що виникли з кредитного
договору №16.980.08.30 від 07.02.2008 року, як
існуючих в даний час, так і тих, які
можуть виникнути в майбутньому.

Так, пунктом 9.1. Кредитного договору
встановлено, що у разі невиконання
Позичальником умов договору, Банк має
право вимагати дострокового погашення
заборгованості за даним договором
шляхом направлення позичальнику
відповідної вимоги. У разі непогашений
позичальником заборгованості на
протязі 10 днів з моменту отримання
такої вимоги банк має право звернути
стягнення на заставне майно, яке є
забезпеченням за даною угодою та/чи
активи (грошові кошти і майно)
Позичальника, та/або Банк має право
звернутися до суду з вимогою про
дострокове розірвання договору, по
вибору Банку.

Пункт 9.2. вказаного договору вказує, що
у разі невиконання Позичальником
грошових зобов 'язань по сплаті
відсотків, Комісії, відповідно до умов
цього договору, з наступного дня з дати
винесення заборгованості Позичальника
по сплаті процентів на рахунки
простроченої заборгованості, термін
повернення заборгованості за
кредитним договором вважається таким
що настав та Позичальник зобов 'язання
не пізніше наступного робочого дня
сплатити суму заборгованості за
Кредитом, відсотки за фактичний час
користування Кредитом, нараховану
комісію.

10.10.2011 року позивачкою та
позичальником ОСОБА_2 була отримана
вимога ПАТ «Платинум Банк» №60-15/15801 від
26.09.2011 року, де, зокрема, зазначено, що
ОСОБА_2 умови Кредитного договору не
виконуються та станом на 23.09.2011 року
загальна сума заборгованості
становить 3 202 355,40 грн., а 03.04.2012 року у
зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2
умов Кредитного договору приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 було
вчинено виконавчий напис №352, який
пред'явлено до виконання до Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції.

Так, 03.12.2012 року в ході прилюдних торгів
з реалізації арештованого майна
предмет іпотеки, який забезпечував
виконання Кредитного договору був
реалізований, що підтверджується
Протоколом №1012717/3 від 19.12.2012 року

Таким чином, у зв'язку з направленням
вимоги та зверненням стягнення на
заставлене майно відповідач
застосував право на дострокове
виконання основного зобов'язання, а
відповідно пред'явивши позов про
стягнення заборгованості лише 02.07.2013
року відповідач за првилами ч.4 ст.559 ЦК
України пропустив шестимісячний
термін звернення до позивачки як
поручителя за Кредитним договором
№16.980.08.30 від 07.02.2008 року .

Разом з тим, що ПАТ «Платинум Банк»
помилково тлумачить зміст Кредитного
договору №16.980.08.30 від 07.02.2008 року, що
стало причиною для необгрунтованого
звернення до Печерського районного
суду м. Києва про стягнення
заборгованості з позивачки ОСОБА_1, у
зв'язку з чим виникає потреба у
поставлені судового рішення про
тлумачення змісту правочину.

Представник позивачки в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
за викладених ним підстав у позовній
заяві просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував
посилаючи на те, що позовні вимоги є
необґрунтованими та безпідставними,
вказуючи, що задоволення позову
кредитора про звернення стягнення на
предмет іпотеки/застави не є
перешкодою для пред'явлення позову про
стягнення заборгованості з поручителя
за тим самим договором кредиту у разі,
якщо на час розгляду справи
заборгованість за кредитом не
погашена.

Так, у зв'язку з неналежним виконанням
позичальником умов Кредитного
договору № 16.980.08.30 від 07.02.2008 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
03.04.2012 року було вчинено виконавчий
напис № 352, який був пред'явлений до
виконання до Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції.

Відповідно до Протоколу № 1012717/3/1
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна (предмета іпотеки), яке належить
ОСОБА_2 від 19.12.2012 року, предмет іпотеки
було реалізовано, у зв'язку з чим на
рахунок ПАТ «Платинум Банк» було
перераховано 773 419,28 грн. в рахунок
погашення заборгованості за Кредитним
договором.

Заборгованість за Кредитним договором
після реалізації 03.12.2012 року предмету
іпотеки була зменшена в частині
прострочки по нарахованим відсоткам,
комісії, тілу кредиту, але дія
Кредитного договору у зв'язку з цим не
припинилася.

Відповідно до п. 9.6. Кредитного договору
він набирає чинності з дати його
укладення та діє до остаточного
виконання позичальником грошових
зобов'язань за цим договором по
поверненню кредиту, процентів за його
використання та пені за порушення
строків повернення кредиту та
процентів.

Строк повернення кредитних коштів за
Кредитним договором № 16.980.08.30 від 07.02.2008
року - 06.02.2028 року, що встановлено п. 1.1.
вищезазначеного Кредитного договору.

Також представник відповідача просив
звернути увагу на те, що у Договорі
поруки № 16.980.08.30.2 від 07.02.2008 року,
зокрема, у п. 1.2. також визначено строк
повернення кредиту - 06.02.2028 року. В той
же час, пунктом 4.5. Кредитного договору
встановлено обов'язок Позичальника
повністю повернути кредит в термін,
зазначений в п.1.1. Договору.

Жодним пунктом Кредитного договору не
встановлено факт закінчення терміну
договорів у зв'язку із тим, що Банк
скористався правом на дострокове
стягнення заборгованості за Кредитним
договором, у разі якщо заборгованість
не погашена у повному обсязі.

Так, представник відповідача вказує, що
позивачка вважає, що помилкове
тлумачення змісту пунктів 9.1. та 9.2.
Кредитного договору являється
основною причиною звернення
відповідача до суду, у зв'язку з чим
виникає потреба у постановленні
судового рішення про тлумачення змісту
правочину, але ПАТ «Платинум Банк»
наголошує на тому, що позичальник
продовжив порушувати умови Кредитного
договору, що і стало причиною звернення
ПАТ «Платинум Банк» із позовною заявою
до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позову, виходячи з
наступного.

Так, представник позивача звернувся до
суду з вимогою розтлумачити зміст
правочину, а саме пункти 9.1 та 9.2
Кредитного договору №16.980.08.30 від 07.02.2008
року, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ
«ХОУМ КРЕДІТ БАНК», право наступного
якого є ПАТ «Платинум Банк», а саме
розтлумачити: Чи випливає зі змісту п.
9.1. Кредитного договору №16.980.08.30 від
07.02.2008 року застосування Банком права
дострокового погашення заборгованості
у разі направлення вимоги позичальнику
та звернення стягнення на заставлене
майно; Чи розуміється зі змісту п.9.2.
Кредитного договору №16.980.08.30 від 07.02.2008
року, що термін повернення
заборгованості за кредитним договором
вражається таким, що настав у разі
невиконання Позичальником грошових
зобов'язань.

Судом встановлено, що 07.02.2008 року між
ОСОБА_2 та ЗАТ «ХОУМ КРЕДІТ БАНК»,
правонаступником якого є ВАТ «ХОУМ
КРЕДІТ БАНК», правонаступником якого в
свою чергу є ПАТ «ХОУМ КРЕДІТ БАНК»,
правонаступником якого є пат «БАНК
ВОСТОК» було укладено Кредитний
договір №16.980.08.30.

Крім того, 07.02.2008 року між ЗАТ «ХОУМ
КРЕДІТ БАНК», що є правонаступником
усіх прав та обов'язків ЗАТ «АГРОБАНК»,
та позивачкою ОСОБА_1 був укладений
Договір поруки №16.980.08.30.2. У
відповідності до умов Договору поруки
позивачка ОСОБА_1 зобов'язалася перед
банком відповідати за виконання
ОСОБА_2, всіх його зобов'язань перед
кредитором в повному обсязі, що виникли
з кредитного договору №16.980.08.30 від
07.02.2008 року, як існуючих в даний час, так
і тих, які можуть виникнути в
майбутньому.

29.06.2011 року між ПАТ «БАНК ВОСТОК» та ПАТ
«Платинум Банк» було укладено Договір
відступлення права вимоги № 20110629/1-Г,
відповідно до п.1.1. якого первісний
кредитор ПАТ «БАНК ВОСТОК» відступив
новому кредитору «Платинум Банк» всі
свої права вимоги за кредитними
договорами згідно переліку, наведеному
у Додатку №1 до договору, зокрема право
вимоги за Кредитним Договором №16.980.08.30
від 07.02.2008 року, та за договорами поруки
згідно переліку, наведеному у Додатку
№2 до договору, зокрема право вимоги за
Договором поруки №16.980.08.30.2 від 07.02.2008
року.

Так, судом встановлено, що пунктом 9.1.
Кредитного договору №16.980.08.30.2 від
07.02.2008 року сторонами було обумовлено,
що у разі невиконання Позичальником
умов договору, Банк має право вимагати
дострокового погашення заборгованості
за даним договором шляхом направлення
позичальнику відповідної вимоги. У
разі непогашений позичальником
заборгованості на протязі 10 днів з
моменту отримання такої вимоги банк
має право звернути стягнення на
заставне майно, яке є забезпеченням за
даною угодою та/чи активи (грошові
кошти і майно) Позичальника, та/або Банк
має право звернутися до суду з вимогою
про дострокове розірвання договору, по
вибору Банку.

Пунктом 9.2. вказаного договору сторони
визначили, що у разі невиконання
Позичальником грошових зобов'язань по
сплаті відсотків, Комісії, відповідно
до умов цього договору, з наступного
дня з дати винесення заборгованості
Позичальника по сплаті процентів на
рахунки простроченої заборгованості,
термін повернення заборгованості за
кредитним договором вважається таким
що настав та Позичальник зобов'язання
не пізніше наступного робочого дня
сплатити суму заборгованості за
Кредитом, відсотки за фактичний час
користування Кредитом, нараховану
комісію.

Відповідно до норм ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Зокрема, правочин - це волевиявлення,
тобто дія, яка відображає внутрішню
волю особи. Якщо волевиявлення
виражене нечітко, виникає необхідність
тлумачення волі сторони правочину та
з'ясування засад такого тлумачення.

Так, ст. 213 ЦК України встановлює, що
зміст правочину може бути витлумачений
стороною (сторонами). На вимогу однієї
або обох сторін суд може постановити
рішення про тлумачення змісту
правочину. При тлумаченні змісту
правочину беруться до уваги однакове
для всього змісту правочину значення
слів і понять, а також загальноприйняте
у відповідній сфері відносин значення
термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять,
а також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів не
дає змоги з'ясувати зміст окремих
частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими
частиною третьою цієї статті, немає
можливості визначити справжню волю
особи, яка вчинила правочин, до уваги
беруться мета правочину, зміст
попередніх переговорів, усталена
практика відносин між сторонами,
звичаї ділового обороту, подальша
поведінка сторін, текст типового
договору та інші обставини, що мають
істотне значення.

Таким чином, відповідно до змісту
зазначеної норми тлумачення правочину
може бути здійснене судом з метою
встановлення точної волі сторін такого
правочину та може мати місце тоді, коли
правочин носить суперечливий характер,
у зв'язку з чим необхідно уточнити його
зміст.

Разом з тим, враховуючи вищевикладене,
представником позивачки не було
викладено жодної з зазначених вище
обставин щодо суперечливого характеру
значення слів і понять змісту п.9.1, 9.2.
Кредитного договору, незрозумілості
його змісту, як правочину, по
відношенню до змісту всього правочину
та/або окремих його частини, а також не
вказано в чому саме вони суперечать та
/або не відповідають загальноприйнятим
у відповідній сфері відносин значенням
термінів, а також не вказано в чому
полягає неможливість визначити
справжню волю сторін, які вчинили
правочин.

Крім того, сліз зазначити, що за
викладених представником позивачки у
позовній заяві обставин, сам позов та
його наслідки спрямований лише на
доведення обставин припинення поруки
позивачки перед відповідачем, на
підставі визначених умов Кредитного
договору у відповідності до норм ч.4
ст.559 ЦК України, а заперечення
представника відповідача в свою чергу
спрямовані на протилежне, а саме
доведення обставин наявності підстав
правової вимоги до позивачки про
стягнення заборгованості за Кредитним
договором №16.980.08.30.2 від 07.02.2008 року, що є
предметом розгляду в провадженні
іншого суду, однак ніяким чином не є
предметом та правовими підставами
даного судового розгляду щодо вимог
про тлумачення змісту правочину, що
регулюється ст.213 УПК України та має
містить інший предмет доказування та
дослідження при вирішення даного
спору.

За таких обставин, судом не було
встановлено, що встановлені п.9.1., п.9.2
Кредитного договору №16.980.08.30.2 від
07.02.2008 року особливі умови договору,
тобто правочину, містять не однакове
для всього змісту або його окремих
частин правочину значення слів і
понять, та їх значення якимось чином
суперечить загальноприйнятим у
відповідній сфері відносин значення
термінів, що не дозволяє з'ясувати
зміст усього або окремих його частин,
та наслідки їх настання або
застосування, що в свою чергу не
відповідали справжній волі сторін, які
вчинили правочин.

Таким чином, представником позивачки
не було доведено суду наявності
обставин суперечливого характеру
змісту значення термінів, встановлених
пунктом 9.1 та 9.2 Кредитного договору
№16.980.08.30 від 07.02.2008 року, на підставі
яких би виникала необхідність
тлумачення та уточнення сторонам їх
змісту та значення, у випадку настання
відповідних умов.

Крім того, відповідно до змісту норми
ст. 13 ЦК України одним із обов'язків,
яких має дотримуватись особа при
здійсненні цивільних прав, є обов'язок
додержуватись моральних засад
суспільства, який у сукупності з
принципами добросовісності та
розумності спрямований на посилення
правового захисту морально-етичних
засад у цивільному праві.

Виходячи з тлумачення вказаної норми,
цивільне законодавство закріплює
правило про заборону зловживання
правом, під яким слід розуміти не
тільки дії, вчинені особою під час
реалізації свого суб'єктивного права з
винятковим наміром завдати шкоди іншій
особі, а й під час реалізації свого
суб'єктивного права з правомірними
намірами.

З огляду на вищевикладене та
сукупність досліджених судом доказів,
які спростовують доводи представника
позивачки, суд приходиться до висновку,
що позовні вимоги є безпідставними, а
тому вважає за необхідне залишити їх
без задоволення.

Керуючись ст.ст. 202, 213, ЦК України,
ст.ст.3-4, 10-11, 57-61, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Платинум
Банк» про тлумачення змісту правочину
залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Солом'янський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: