РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/мотивувальна частина/

17 лютого 2014 року
Артемівський районний суд м. Луганська
у складі:

головуючого судді: Зорік М.В.,

при секретарях: Базовій О.Г.,
Чечельницькій К.В., Клименко О.Є.,
Височиній А.С., Рябчинській В. В.

розглянувши у відритому судовому
засіданні у залі суду в місті Луганську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства «Донецька
залізниця» про визнання недійсними
умов трудового контракту, додаткових
умов до нього, скасування наказу про
звільнення з підстав, що визначені
контрактом, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Артемівського
районного суду м. Луганська з позовною
заявою до Державного підприємства
«Донецька залізниця», яку в подальшому
уточнив в якій просив про визнання
недійсними умов трудового контракту,
додаткових умов до нього, скасування
наказу про звільнення з підстав, що
визначені контрактом, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди, в обґрунтування якої позивач
зазначив, що з 24.02.1992р. по 15.05.2013р. він
працював в вагонному депо Луганськ ДП
«Донецька залізниця».

Згідно до наказу начальника Вагонного
депо Луганськ № 910-ос від 28.05.2013р.
позивача було звільнено на підставі п. 8
ст. 36 КЗпП України з підстав, що
передбачені контрактом, а саме, у
зв'язку з порушенням умов щодо
недопущення прийняття до перевезення
або перевезення відправлень
(експрес-передач) з порушенням
Інструкції про надання таких послуг, за
фактом прийняття робітником штабного
вагону ОСОБА_3 пасажирського поїзду №
311/312 сполученням «Луганськ-Москва» до
перевезення без оформлення квитанції
про прийняття «експрес-передачі» в
передбаченому Інструкцією порядку та
перевезення цієї передачі.

Позивач вважає вищевказаний наказ про
його звільнення незаконним, оскільки
Положенням про дисципліну працівників
залізничного транспорту, що
затверджений Постановою КМУ № 55 від
26.01.1993р. не передбачено такого
дисциплінарного порушення, як
прийняття до перевезення та
перевезення в пасажирському поїзді не
оформленої належним чином
«експерс-передачі», яке могло б бути
підставою для накладення
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення.

Також ОСОБА_1 вважає спірний наказ
незаконним, оскільки перед його
прийняттям з позивачем не було
розірвано трудовий контракт; в наказі
не зазначено конкретної умови
контракту, яку порушив позивач;
відповідачем не було встановлено вину
позивача в порушенні умов контракту,
його причетність до прийняття до
перевезення та перевезення
експрес-передачі з порушенням
Інструкції; встановлені контрактом
додаткові умови його розірвання носять
репресивний характер, оскільки зводять
до мінімуму соціальний захист та
гарантії позивача. Контракт та
додаткові угоди до нього, були
підписані позивачем під страхом
звільнення на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП
України; Положенням не передбачено
можливості укладення додаткових угоди
про включення до контракту додаткових
умов його розірвання; перед укладення
додаткової угоди до контракту,
позивача не було попереджено про зміну
суттєвих умов праці за два місяці до їх
введення; в порушення ст. 9 КЗпП України
та п. 5 Положення, передбачені
додатковою угодою до контракту
додаткові умови його розірвання
погіршують положення позивача в
порівнянні з законодавством України
про працю, а тому є недійсними; позивача
було звільнено пізніше ніж через
місяць з моменту спливу 2-вотижневого
строку повідомлення про звільнення, що
є порушенням порядку звільнення з
підстав, передбачених п. 8 ст. 36 КЗпП
України.

Посилаючись на все вищевказане,
позивач просив суд визнати недійсними
додаткові підстави припинення
контракту, що передбачені в підпунктах
а), д) в редакції додаткової угоди № 2
від 25.03.2013р., б), г) п. 18 Контракту
працівником № 700 від 05.09.2011р. між ОСОБА_1
та Вагонним Депо м. Луганська ГП
«Донецька залізна дорога», та
доповненого підпунктами ж), з)
додатковою угодою №1 від 03.02.2012р.

Позивач в судовому засіданні свій
уточнений позов підтримав та суду
пояснив, що про передачу, яку прийняв
ОСОБА_3 до перевезення йому відомо не
було. Черговий по вокзалу просив його
прийняти передачу, однак він його
направив поспілкуватись з цього
приводу до провідника ОСОБА_3. Більше з
цього приводу вони не спілкувались. При
проходженні митного догляду він не
бачив передачу, яку прийняв до
перевезення ОСОБА_3 Повідомив суду, що
йому добре відома Інструкція
начальника поїзду.

В судовому засіданні представник
позивача уточнений позов підтримала та
просила суд задовольнити його в
повному обсязі з вищенаведених
підстав.

Представники відповідача в судовому
засіданні проти позову ОСОБА_1
заперечувала посилаючись на те, що
чинне законодавство України надає
можливість в контракті передбачати
підвищену відповідальність особи та
додаткові підстави для розірвання
трудового договору-контракту, про що
зазначав Конституційний суд України в
п. 5 свого рішення від 09.07.1998р.

Визначені контрактом та додатковими
угодами до нього додаткові умови
розірвання цього контракту не є
дисциплінарними правопорушеннями,
оскільки є не законодавчо
встановленим, а добровільним
волевиявленням сторін контракту.

Представники відповідача також
зазначили, що можливість внесення змін
до контракту передбачена умовами
самого контракту, у зв'язку з чим він не
має репресивного характеру. Про умови
контракту позивачеві було відомо з
моменту його підписання, однак ОСОБА_1
не оскаржував цей контракт доки його не
було розірвано.

Посилаючись на вищевказане,
представники відповідача просили суд
відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
в повному обсязі за необґрунтованістю.

Вислухавши пояснення сторін, свідків
та дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Донецька залізниця» про
визнання недійсними умов трудового
контракту, додаткових умов до нього,
скасування наказу про звільнення з
підстав, що визначені контрактом,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 05.09.2011р. між
Вагонним депо Луганськ ДП «Донецька
залізниця», як роботодавцем, з одного
боку та ОСОБА_1, як працівником, з іншого
боку, було укладено контракт з
працівником № 700, згідно до умов якого
позивач зобов'язався виконувати роботу
начальника пасажирського поїзда, у
тому числі забезпечувати виконання
поїзною бригадою обов'язків, які
покладені на неї інструкціями,
правилами, розпорядженнями
керівництва та наказами (а.с. 15-18).

Відповідно до п. 16 контракту зміни та
доповнення до нього вносяться тільки
за угодою сторін, шляхом укладання
додаткових угод, складених у письмовій
формі, які є невід'ємною частиною
даного контракту.

Пунктом 18 контракту передбачено
додаткові підстави припинення та
розірвання контракту, не передбачені
чинним законодавством України.

03.02.2012р. та 25.03.2013р. між позивачем та
відповідачем було укладено додаткові
угоди (додаток № 1 та додаток № 2 до
контракту), згідно до яких доповнено п.
18 контракту «Додаткові підстави
припинення та розірвання контракту, не
передбачені чинним законодавством»
підпунктами: ж) прийняття до
перевезення або перевезення в
пасажирських вагонах будь-яких
відправлень (Експрес-передач) з
порушенням вимог інструкції з надання
таких послуг; з) допущення до посадки у
вагон під час перевезення в
міжнародному залізничному сполученні
пасажирів без оформлення належним
чином документів, необхідних для
виїзду до держави прямування та
держави за маршрутом слідування.
Внесено зміни до п. «а» розділу 18
контракту «Додаткові підстави
припинення та розірвання контракту, не
передбачені чинним законодавством» та
викладено його в наступній редакції:
«встановлення факту перевезення
безквиткових пасажирів або
надлишкової ручної поклажі особисто
або членами поїзної бригади»; п. «д»
розділу 18 викладено в наступній
редакції: «допущення порушення
прикордонних та митних правил при
перетині державного кордону України та
кордону країни за маршрутом прямування
поїзду» (а.с. 61, 63).

29.03.2013р. позивач, а також провідники
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були зняті з поїзда
пасажирського № 311/312 «Луганськ-Москва»
робітниками Федеральної служби РФ по
контролю за оборотом наркотиків, у
зв'язку з виявленням факту незаконного
ввезення до РФ сильнодіючих ліків.

Внаслідок вжитих відповідачем заходів
щодо перевірки вищевказаного факту
було встановлено, що 28.03.2013р. вагон №
4/16773 поїзда № 311/312 «Луганськ-Москва»
обслуговували провідника
пасажирського вагона ОСОБА_3 та ОСОБА_5
під керівництвом начальника поїзда
(пасажирського) ОСОБА_1 Згідно графіку
роботи та відпочинку провідників
пасажирських вагонів по ст. Луганськ
чергував провідник ОСОБА_3 При
відправленні поїзда за станції
Луганськ провідником ОСОБА_3 була
отримана передача від чергового
помічника начальника вокзалу Луганськ
для перевезення до станції Москва. За
провіз даної передачі провідник
пасажирського вагона ОСОБА_3 отримав 200
грн. Начальник поїзда ОСОБА_1 бачив цю
передачу, в своїй пояснювальній вказав,
що вона знаходилась на видному місці,
але ніяких дій по виявленню та
перевірці законності перевезення цієї
передачі провідником вагона ОСОБА_3 не
прийняв, належної квитанції на
оформлення цієї передачі не виписував,
чим порушив п. 4 Контракту з
працівниками № 700 від 05.09.2011р. в частині
виконання вимог п. 4.7 «Інструкції
начальника пасажирського поїзда», яким
передбачено обов'язок начальника
поїзда перевіряти під час обходу
виконання провідниками пасажирських
вагонів своїх службових обов'язків
згідно з «Інструкцією провідника
пасажирського вагона ЦЛ-0038». В даному
випадку передача провозилась в
штабному вагоні службового купе. Крім
того, згідно до п. 10.4. Інструкції,
начальник пасажирського поїзду несе
дисциплінарну та адміністративну
відповідальність за порушення членами
поїзної бригади трудової дисципліни та
службових обов'язків за прийняття та
спробу перевезення в пасажирських
вагонах будь-яких відправлень з
порушенням вимог інструкції з надання
таких послуг.

З боку начальника поїзда ОСОБА_1 не був
здійснений контроль за виконанням
обов'язків провідниками згідно п. 4.7
Інструкції, в наслідок чого було
допущено перевезення передачі
провідником ОСОБА_3

Провідником ОСОБА_3 було порушено п. 3.9.4
Інструкції провідника пасажирського
вагону ЦЛ-0038, що виразилося в
перевезенні окремих відправлень без
відповідного оформлення.

Згідно повідомлення заступника
начальника СВ ЛВ на ст. Луганськ № 4581
від 02.08.2013р. (а.с. 57) 28.03.2013р. о 18-31хв.
невстановлена особа збула гр. ОСОБА_6,
тобто залишила в кабінеті чергового по
залізничному вокзалу Луганськ
сильнодіючий лікарський засіб, який
останній передав начальнику потягу
сполученням «Луганськ-Москва» ОСОБА_1,
що підтверджує, що зазначена
експрес-передача була прийнята до
перевезення та перевозилась з відома
позивача.

З пояснення чергового помічника
начальника вокзалу ОСОБА_6 вбачається,
що 28.03.2013р. він з безпосереднього
дозволу ОСОБА_1 віддав для перевезення
до м. Москва експрес-передачу
провідникові штабного вагону ОСОБА_3
(а.с. 56), що вказує на обізнаність
позивача про прийняття до перевезення
та перевезення експрес-передачі без
оформлення квитанції, тобто з
порушенням вимог Інструкції, що є
умовою для розірвання контракту.

В своєму поясненні від 04.04.2013р. (а.с. 68)
позивач вказав, що в рейсі 28.03.2013р. поїзд
Луганськ-Москва, провідник ОСОБА_3 взяв
пакет від чергового по вокзалу до
Москви. На митниці пакет лежав в купе,
на видному місці. Вказані пояснення
позивача підтверджують те, що ОСОБА_1
було відомо про факт перевезення
пакету без оформлення квитанції.

За результатами оперативної наради при
начальнику вагонного депо від 04.04.2013р.
було складено протокол, відповідно до
якого нарадою було запропоновано за
порушення п. 4.7 та п. 10.4 «Інструкції
начальника пасажирського поїзда»
виявлених 29.03.2013р. по станції Москва
робітниками ФСРФ по контролю за
оборотом наркотиків, що виразилося в не
здійсненні контролю за виконанням
службових обов'язків провідників
згідно з «Інструкцією провідників
пасажирського вагону ЦЛ 0038» (допущені
перевезення передачі провідником
ОСОБА_3) начальника поїзда ОСОБА_1
попередити про розірвання контракту на
підставі п.п. «ж» п. 18 Контракту № 700 від
05.09.2011р. (а.с. 21).

04.04.2013р. ОСОБА_1 отримав від відповідача
письмове повідомлення від 04.04.2013р. №
01/18-49 про те, що у зв'язку з порушенням
позивачем умов контракту (приймання до
перевезення або перевезення в
пасажирських вагонах будь-яких
відправлень (експрес-відправлень) з
порушенням вимог інструкції про
надання таких послуг) трудовий договір
з ним буде розірваний, а позивач
звільнений з роботи на підставі п. 8 ст.
36 КЗпП України та підпункту «ж» п. 18
вказаного контракту, через два тижні
після ознайомлення з цим повідомленням
(а.с. 69).

У зв'язку з вищевказаним фактом,
наказом відповідача № 910-ос від 28.05.2013р.
позивача було звільнено 28.05.2013р. з
займаної посади на підставі п. 8 ст. 36
КЗпП України з підстав, передбачених
умовами додаткової угоди № 1 від
03.02.2012р. до контракту № 700 від 05.09.2011р.
(а.с. 21).

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_3 підтвердив факт перевезення
передачі з порушенням інструкції та
визнав свою провину в скоєнні цього
порушення. Зазначив, що він не
повідомляв начальнику поїзда про
перевезення передачі, пояснив, що
начальник поїзду ОСОБА_1 здійснював
обхід штабного вагону.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_5 підтвердила факт її затримання
разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з приводу
передачі пакета. В службовому купе вона
нічого незвичайного не бачила,
помічника чергового по вокзалу в день
відправлення вона не бачила, чи заходив
начальник поїзда до службового купе
вона не бачила. Обхід поїзду начальник
поїзду здійснював.

Наведені вище докази спростовують
доводи позивача про недоведеність його
причетності до перевезення передачі
без оформлення відповідної квитанції
та підтверджують факт свідомого
допущення позивачем настання обставин,
які згідно до контракту є підставою для
його розірвання.

Доводи позивача про те, що його
звільнення відбулось без розірвання
контракту та без посилань на конкретні
умови контракту, оскільки в наказі про
звільнення про це не було зазначено,
судом до уваги не приймаються, оскільки
спірний наказ № 910-ос від 28.05.2013р. про
звільнення позивача містить чітке
посилання на п. 8 ст. 36 КЗпП України та
його виданню передувало попередження
позивача за два тижні про розірвання з
ним трудового договору. Розірвання
контракту з позивачем відбулося після
спливання двотижневого терміну після
його повідомлення про розірвання
трудового договору та відновлення його
працездатності, та було оформлено
відповідним наказом про звільнення,
при цьому додаткового оформлення
розірвання контракту з позивачем чинне
законодавство України не вимагає, у
зв'язку з чим доводи позивача в цій
частині судом визнаються
необґрунтованими. Крім того, спірний
наказ містить посилання на умови
контракту, а саме п.п. «ж» п. 18 Контракту,
у зв'язку з чим, доводи позивача про
відсутність в наказі посилань на умови
контракту не заслуговують на увагу.

Доводи позивача про недійсність
додаткових умов контракту щодо
встановлення додаткових підстав для
його розірвання, у тому числі з підстав
допущення прийняття до перевезення або
перевезення в пасажирських вагонах
будь-яких відправлень (Експрес-передач)
з порушенням вимог інструкції з
надання таких послуг, з посиланням на
те, що такий вид дисциплінарного
стягнення не передбачений Постановою
КМУ № 55 від 26.01.1993р., суд визнає
необґрунтованими з огляду на те, що
передбачені контрактом додаткові
підстави його розірвання не
встановлюють нових дисциплінарних
проступків (правопорушень) та не
доповнюють їх перелік, що встановлений
зазначеною вище Постановою КМУ.

Передбачена контрактом додаткова
умова його розірвання є взаємним
волевиявленням сторін спору щодо
визначення обставин, за яких
роботодавець має право розірвати
укладений контракт.

Згідно до п. 13 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 06.11.1992р. № 9
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» вирішуючи позови про
поновлення на роботі, осіб, звільнених
за п.8 ст.36 КЗпП, суди повинні мати на
увазі, що на підставі цієї норми
припиняється трудовий договір при
наявності умов, визначених сторонами в
контракті для його розірвання.

Таким чином відсутність в Переліку
порушень дисципліни (Додаток до
Положення про дисципліну працівників
залізничного транспорту) такого
проступку, як допущення прийняття до
перевезення або перевезення в
пасажирських вагонах будь-яких
відправлень (Експрес-передач) з
порушенням вимог інструкції з надання
таких послуг, не може свідчити про
невідповідність цієї умови контракту
вимогам чинного законодавства України
та не може розглядатись як підстава для
визнання недійсними цих умов
контракту.

Доводи позивача про недійсність
додаткових угоди до контракту з
посиланням на те, що Положенням не
передбачено можливості укладення
додаткових угод до контракту, суд до
уваги не приймає, оскільки загаданим
позивачем Положенням про порядок
укладання контрактів при прийнятті
(найманні) на роботу працівників,
затвердженого Постановою КМУ від
19.03.1994р. № 170 не передбачено прямої
заборони укладання додаткових угод до
контрактів.

Доводи позивача про те, що додатковими
угодами до контракту було змінено
істотні умови його праці, у зв'язку з
чим про такі зміни він повинен був бути
попереджений відповідачем за два
місяці судом визнаються
необґрунтованими, оскільки
встановлені додатковими угодами до
контракту умови його розірвання були
введені в дію не одностороннім
розпорядженням відповідача, а за
взаємною та двосторонньою згодою
роботодавця та працівника.

Крім того, встановлені додатковими
угодами умови не можуть розглядатись
як зміна істотних умов праці, оскільки
як до так і після укладення вказаних
додаткових угод, позивач, як начальник
поїзда, повинен був дотримуватись
вимог п. 4.7 Інструкції начальника
пасажирського поїзда та вимог
Інструкції надання послуг з
перевезення передач, а тому зауваження
позивача про зміну істотних умов його
праці є недоречними.

Так само не заслуговують на увагу
доводи позивача про встановлення
контрактом умов праці, гірших у
порівнянні з тими, що передбачені
чинним законодавством України.

В п. 5 свого рішення від 09.07.1998р. в справі
№ 12-рп/98, Конституційний суд України
зауважив, що контракт як особлива форма
трудового договору повинен
спрямовуватися на створення умов для
виявлення ініціативності та
самостійності працівника, враховуючи
його індивідуальні здібності й
професійні навички, його правову і
соціальну захищеність. Умови
контракту, які погіршують становище
працівника порівняно з чинним
законодавством, угодами і колективним
договором, вважаються недійсними.

Незважаючи на ці та інші застереження,
що містяться в Кодексі законів про
працю України та інших актах трудового
законодавства і спрямовані на захист
прав громадян під час укладання ними
трудових договорів у формі контрактів,
сторонами в контракті можуть
передбачатися невигідні для
працівника умови: зокрема, це, як
правило, тимчасовий характер трудових
відносин, підвищена відповідальність
працівника, додаткові підстави
розірвання договору тощо.

Таким чином, сама по собі невигідність
передбачених додатковими угодами до
контракту умов про додаткові підстави
для розірвання контракту не може
свідчити про погіршення умов праці
позивача в порівнянні з тими, що
передбачені чинним трудовим
законодавством України, у зв'язку з чим
доводи позивача в цій частині суд
визнає необґрунтованими.

Зауваження позивача про його
звільнення після спливання
двотижневого терміну після отримання
повідомлення про розірвання трудового
договору не свідчать про порушення
позивачем порядку звільнення
працівника на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП
України.

Як встановлено в судовому засіданні
відповідач повідомив позивача про
розірвання контракту 04.04.2013р. та видав
наказ про його звільнення 28.05.2013р.,
тобто пізніше ніж два тижні з моменту
отримання позивачем вказаного
повідомлення.

Згідно до п. 22 Положення про порядок
укладання контрактів при прийнятті
(найманні) на роботу працівників,
затвердженого Постановою КМУ від
19.03.1994р. № 170, у разі невиконання або
неналежного виконання сторонами
зобов'язань, передбачених у контракті,
його може бути достроково розірвано з
попередженням відповідної сторони за
два тижні.

Зі змісту вказаної норми чинного
законодавства України видно, що
звільнення працівника повинно бути
здійснено не раніше ніж два тижні з
моменту отримання ним повідомлення про
розірвання трудового договору.

Однак вказаною нормою не передбачено
вимоги про те, що таке звільнення має
бути здійснено не пізніше двох тижнів
після отримання працівником
відповідного повідомлення, у зв'язку з
чим видання відповідачем спірного
наказу від 28.05.2013р. не може свідчити про
порушення порядку звільнення позивача
на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України.

З огляду на вищевказане суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги
ОСОБА_1 про визнання недійсними умов
трудового контракту, додаткових умов
до нього, скасування наказу про
звільнення з підстав, що визначені
контрактом та поновлення на роботі є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що в ході судового
розгляду справи, факт порушення
трудових прав позивач свого
підтвердження не знайшов, суд також
визнає необґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню позовні
вимоги ОСОБА_1 про стягнення з
відповідача середнього заробітку за
час вимушеного прогулу та
відшкодування завданої моральної
шкоди.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 14, 58-60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Державного підприємства «Донецька
залізниця» про визнання недійсними
умов трудового контракту, додаткових
умов до нього, скасування наказу про
звільнення з підстав, що визначені
контрактом, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,
- відмовити в повному обсязі за
необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Луганської області
через Артемівський районний суд м.
Луганська протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення викладено 24
лютого 2014 року.

СУДДЯ

М.В. Зорік