Номер провадження № 22-ц/785/1701/14
Головуючий у першій інстанції Ярош С.В.
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі
Жус І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
Одеської міської ради, Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю м. Одеси про усунення
порушення та визнання права власності
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 11 вересня 2007 року,

встановила:

09 липня 2007 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до Одеської міської
ради, Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю м.
Одеси у якому просила усунути
порушення права власності та визнати
за нею право власності на житлову
квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 03-04).

У судовому засіданні:

- позивачка позов підтримала, пояснивши
суду, що вона є власником квартири
АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 26 березня 2004 року
загальною площею 50,0 кв.м.

Для поліпшення житлових умов та
приведення у задовільний технічний
стан горищного приміщення, яке
розташоване над її квартирою, без
затвердження проектної документації,
але з залученням необхідних
спеціалістів та з дотриманням
будівельних норм і правил нею було
зроблена реконструкція зі збільшенням
площі за рахунок реконструйованого
горищного приміщення за вказаною
адресою.

Користувачами суміжних приміщень
надано письмову згоду на реконструкцію
та прийняття до експлуатації квартири
за вказаною адресою.

Самовільно споруджена реконструкція
не має негативного впливу на
планіровку, забудову, благоустрій
вулиці, на зручність утримання
суміжних приміщень тощо;

- представник відповідача позов не
визнала.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 11 вересня 2007 року позов
ОСОБА_3 задоволено.

Суд першої інстанції визнав за ОСОБА_3
право власності на житлову квартиру
АДРЕСА_1 загальною площею 147,8 кв.м, яка
складається з: сходи - 9,6 кв.м, холу
площею 25,9 кв.м, кухні площею 4,2 кв.м,
веранди площею 10,2 кв.м, коридору площею
3,2 кв.м, санвузла площею 3,7 кв.м, житлової
кімнати площею 13,2 кв.м, холу площею 24,5
кв.м, житлової кімнати площею 14,1 кв.м,
коридору площею 9,1 кв.м, підсобного
приміщення площею 2,6 кв.м, санвузла
площею 7,5 кв.м, кухні площею 14,0 кв.м,
балкону площею 0,9 кв.м, балкону площею 1,6
кв.м, балкону площею 1,8 кв.м, балкону
площею 1,7 кв.м.

В рішенні зазначено, що рішення суду є
підставою для реєстрації за ОСОБА_3
права власності на житлову квартиру
АДРЕСА_1 загальною площею 147,8 кв.м, яка
складається з: сходи - 9,6 кв.м, холу
площею 25,9 кв.м, кухні площею 4,2 кв.м,
веранди площею 10,2 кв.м, коридору площею
3,2 кв.м, санвузла площею 3,7 кв.м, житлової
кімнати площею 13,2 кв.м, холу площею 24,5
кв.м, житлової кімнати площею 14,1 кв.м,
коридору площею 9,1 кв.м, підсобного
приміщення площею 2,6 кв.м, санвузла
площею 7,5 кв.м., кухні площею 14,0 кв.м,
балкону площею 0,9 кв.м, балкону площею 1,6
кв.м, балкону площею 1,8 кв.м, балкону
площею 1,7 кв.м в КП «ОМБТІ та РОН».

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про відмову у позовних вимогах
ОСОБА_3 в повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, перевіривши матеріали справи й
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню повністю з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Задовольняючи вищевказаний позов,
районний суд виходив з того, що
позивачка є власником квартири АДРЕСА_1
на підставі договору купівлі-продажу
від 26 березня 2004 року загальною площею
50,0 кв.м.

Для поліпшення житлових умов та
приведення у задовільний технічний
стан горищного приміщення, яке
розташоване над її квартирою, без
затвердження проектної документації,
але з залученням необхідних
спеціалістів та з дотриманням
будівельних норм і правил нею було
зроблено реконструкція зі збільшенням
площі до 147,8 кв.м за рахунок
реконструйованого горищного
приміщення за вказаною адресою.

Самовільно споруджена реконструкція
не має негативного впливу на
планіровку, забудову, благоустрій
вулиці, на зручність утримання
суміжних приміщень.

На підставі вищевикладеного, суд
першої інстанції дійшов до висновку, що
проведена позивачкою реконструкція
житлової квартири є законною, не
порушує чинного законодавства, отже,
позов про визнання права власності на
житлову квартиру АДРЕСА_1, підлягає
задоволенню.

Судова колегія вважає, що з
вищевказаним рішенням суду першої
інстанції погодитися не можна,
оскільки суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, недоведені обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи, суд порушив норми
матеріального та процесуального права.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до невірного
вирішення справи, а тому суд
апеляційної інстанції на підставі п.п.
1-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду
першої інстанції скасовує, ухвалює
нове рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших, які беруть участь у справі.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 303
ЦПК України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 41 Конституції України
право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом
власності особи є її право на майно, яке
воно здійснює відповідно до закону.

Як вбачається зі ст. 321 ЦК України, кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право власності є
непорушним.

Ст. 9 Закону України "Про архітектурну
діяльність" передбачено, що
будівництво (реконструкція) об'єкту
здійснюється відповідно до
затвердженої проектної документації,
державних стандартів, норм і правил,
місцевих правил забудови населених
пунктів.

В процесі проведення самовільної
реконструкції будівлі, без узгодження
проектної документації й одержання
дозволу на її здійснення, позивачкою
порушено ст. 5 Закону України "Про
основи містобудування", ст. 9 Закону
України "Про архітектурну діяльність",
ст. ст. 24, 26 Закону України "Про
планування і забудову території".

Ч. 1 ст. 376 ЦК України, визначені
підстави, за якими будівництво
(реконструкція) житлового будинку,
будівлі, споруди, іншого нерухомого
майна визнається самочинним, а саме,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Спірний об'єкт - реконструйоване
приміщення було реконструйовано без
належним чином затвердженого проекту,
без отримання належним чином
оформленого дозволу на виконання
будівельних робіт з реконструкції,
об'єкт не був прийнятий до експлуатації
у порядку, затвердженому чинним
законодавством.

Судом встановлено, що позивачкою в
обґрунтування своїх позовних вимог не
надані документи, які підтверджували б
законність виконаної реконструкції.

П. 1.1. Положення про порядок надання
дозволу на виконання будівельних робіт
(затвердженого наказом державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 05 грудня
2000 року № 273) посвідчує право
забудовника (замовника) на виконання
будівельних робіт, робіт з
реконструкції, у відповідності до
затвердженої проектної документації,
підключення до інженерних мереж та
споруд.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України, право
власності на новостворене нерухоме
майно виникає з моменту завершення
будівництва.

Якщо договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, згідно з
«Порядком вводу в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів»
(далі Порядок), затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 вересня 2004 року № 124, полягає у
підтвердженні державними приймальними
комісіями готовності до експлуатації
об'єктів нового будівництва,
реконструкції, реставрації,
капітального ремонту будівель і споруд
як житлово-громадського, так і
виробничого призначення, інженерних
мереж і споруд, транспортних
магістралей, окремих черг пропускових
комплексів, їх інженерно-технічного
оснащення відповідно до затвердженої в
установленому порядку проектної
документації, нормативних вимог,
вихідних даних на проектування.

Відповідно до п. 27 зазначеного вище
Порядку, за результатами роботи
державної приймальної комісії
складається акт про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта.

Згідно із Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмеження» і п. 1.12
тимчасового положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, право звернення в органи
місцевого самоврядування за
проведенням реєстрації прав власності
на нерухоме майно виникає з моменту
його прийняття в експлуатацію актом
відповідної організації. Реєстрації
підлягає право власності тільки на
об'єкти нерухомого майна, будівництво
яких закінчено та які прийняті в
експлуатацію в установленому законом
порядку.

Отже, реконструкція вищевказаної
квартири, була проведена без належним
чином затвердженого проекту, без
отримання належним чином оформленого
дозволу на виконання будівельних
робіт, об'єкт не був прийнятий до
експлуатації у порядку, затвердженому
чинним законодавством.

Також, буд. № 1 по пров. Лермонтовському
в м. Одесі включений до списку пам'яток
архітектури та містобудування, а тому
реконструкція цього об'єкту мала бути
узгоджена з Управлінням охорони
об'єктів культурної спадщини Одеської
обласної державної адміністрації.

Згідно повідомлення Управління
охорони об'єктів культурної спадщини
Одеської обласної державної
адміністрації від 17 лютого 2014 року
будівля по провулку Лермонтовському, 1
у м. Одесі належить до об'єктів
культурної спадщини. Рішенням
виконавчого комітету Одеської
обласної ради народних депутатів від 27
грудня 1991 року № 580 зазначений будинок
було взято під охорону держави як
пам'ятку містобудування і архітектури
місцевого значення.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
вирішення відповідно до законодавства
спорів питань містобудування належить
до повноважень виконавчих органів.

Переобладнання і прийняття в
експлуатацію переобладнаних квартир
проводиться з дозволу і за рішенням
відповідного органу місцевого
самоврядування чи органу державної
влади, а не за рішенням суду.

Крім того, відповідно до ст. 30 ЦПК
України, сторонами в цивільному
процесі є позивач і відповідач.

Згідно з ч. 1 ст. 35 ЦПК України, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору, можуть
вступити у справу на стороні позивача
або відповідача до ухвалення судом
рішення, якщо рішення в справі може
вплинути на їх права або обов'язки щодо
однієї із сторін.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, реконструкція квартири за
адресою АДРЕСА_1 здійснювалась у той
час, коли ОСОБА_4 перебував з ОСОБА_3 в
зареєстрованому шлюбі (а.с. 51), тобто
районний суд вирішив питання про права
та обов'язки ОСОБА_4, який не був
залучений до участі у даній справі.

На підставі всього вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 303, 304, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.
п. 1, 2, 3 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317,
319 ЦПК України, судова колегія судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити повністю.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 11 вересня 2007 року по
цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_3 до Одеської міської ради,
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю м.
Одеси про усунення порушення та
визнання права власності - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Одеської міської ради, Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю м. Одеси про визнання за
ОСОБА_3 права власності на житлову
квартиру АДРЕСА_1, зобов'язанні
усунення порушень у користуванні та
розпорядженні вищевказаним
приміщенням - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді

С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко