Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/313/14
Головуючий у 1-й інстанції: Дюженко Л.А.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 08 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
вселення, за зустрічним позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про усунення перешкод у
здійсненні права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про вселення. В
обґрунтування позову зазначала, що
відповідач ОСОБА_3 є її матір'ю. Її
батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. За час
шлюбу батьки придбали будинок АДРЕСА_2,
право власності на який зареєстровано
на ім'я її матері ОСОБА_3 У будинку вона
постійно проживала зі своїми батьками,
зареєстрована за вказаною адресою.

В грудні 2012 року її мати одружилась з
громадянином ОСОБА_6, і з цього часу
мати почала перешкоджати їй проживати
у будинку, замінила замки на вхідних
дверях, не впускає її до будинку,
незважаючи на те, що в будинку
знаходиться все її майно. Іншого житла
вона не має.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач на підставі ст. 156 ЖК України
просила суд вселити її в будинок
АДРЕСА_2

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у здійсненні права
власності на житловий будинок.

В обґрунтування своїх вимог зазначала,
що їй на праві власності належить
житловий будинок АДРЕСА_2 Право
власності зареєстровано 23.10.1995 року.

На теперішній час у вказаному будинку
зареєстровані вона та її донька ОСОБА_4,
але остання 15.12.2012 року забрала всі свої
речі, документи і виїхала з будинку, з
того часу не проживає в ньому,
повернутися до будинку вона не
намагалася. ОСОБА_4 перебуває у
фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_7
та проживає з ним однією сім'єю за
адресою: АДРЕСА_1. Крім того, донька не
бере участі у витратах з утримання
будинку та прибудинкової території.

Посилаючись на вищевикладені
обставини, позивач за зустрічним
позовом просила суд усунути перешкоди
в здійсненні нею права власності на
житловий будинок АДРЕСА_2, визнавши
ОСОБА_4 такою, що втратила право
користування цим будинком.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 08 листопада 2013 року позов
ОСОБА_4 задоволено.

Вселено ОСОБА_4 в будинок АДРЕСА_2.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду в частині задоволення позову
ОСОБА_4 скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд
вірно вирішив питання наявності
обставин, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, суті
правовідносин, що випливають із
встановлених обставин, правильно
застосував правові норми до цих
правовідносин. З дотриманням вимог
ст.ст. 212- 215 ЦПК України суд належно
оцінив надані сторонами докази,
виконав вимоги цивільного судочинства
і вирішив справу згідно з законом.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов ОСОБА_4 з огляду на приписи ст. 156
ЖК України, посилався на те, що
матеріалами справи достовірно
встановлено, що позивач ОСОБА_4 має
право користуватися житлом (будинком
АДРЕСА_2), а відповідач, встановивши
нові замки у вхідних дверях будинку,
перешкоджає їй користуватися житлом,
тому правових підстав для відмови у
задоволенні позову про вселення не має.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з огляду на наступне.

Статтею 156 ЖК України, на підставі якої
вирішено спір, врегульовано
правовідносини між власником житла та
членами його сім'ї щодо прав та
обов'язків останніх на користування
таким житлом.

Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

За положеннями ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є
батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3
народження, що підтверджується копією
свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_4
(а.с. 5).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що
вбачається з копії свідоцтва про
смерть серія НОМЕР_1 (а.с. 6).

ОСОБА_3 на праві власності належить
будинок АДРЕСА_2 (а.с. 23, 24).

ОСОБА_4 зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2 з 11.05.1999р. по теперішній час, що
підтверджується довідкою про
реєстрацію місця проживання або місця
перебування фізичної особи
адресно-довідкового підрозділу УМВС
України в Запорізькій області № 043968
від 05.02.2013р., копією паспорту
громадянина України СЮ 288088 (а.с. 4, 7).

Відповідно до акту голови квартального
комітету від 31.01.2013р., який складено в
присутності двох сусідів, ОСОБА_4 не
може потрапити у будинок АДРЕСА_2, так
як ключі, що є у неї, від хвіртки та
будинку не підходять до замків (а.с. 8).

Судом також встановлено, що після
смерті ОСОБА_5 (батька ОСОБА_4) між
сторонами встановилися конфліктні
стосунки, позивач ОСОБА_4 з грудня 2012р.
перестала проживати у будинку, а
відповідач встановила нові замки на
вхідних дверях будинку. Позивач
намагалися повернутися у житло, але
відповідач ОСОБА_3 безпідставно
перешкоджає їй у цьому, з позовом про
вселення ОСОБА_4 звернулася до суду
19.02.2013р.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дав належну оцінку всім
обставинам у справі та дійшов
правильного висновку, що відповідач
ОСОБА_3 перешкоджає позивачу ОСОБА_4
користуватися спірним житловим
будинком, тому задовольнив позовні
вимоги про вселення останньої до
будинку АДРЕСА_2.

Висновки суду першої інстанції є
правомірними, норма матеріального
права застосована вірно, тому підстав
для скасування рішення суду колегія
суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
у зв'язку з неможливістю вирішення
даної цивільної справи до ухвалення
рішення по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання за нею права
власності на частину будинку АДРЕСА_2 в
порядку спадкування за законом після
смерті батька ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 не спростовують висновків
суду.

Так, ОСОБА_4, посилаючись на норми ст. 156
ЖК України, звернулася до суду з
позовом про вселення до будинку за
місцем її реєстрації, оскільки вона
вважає, що її мати - відповідач по
справі і власниця будинку - незаконно
перешкоджає їй як члену сім'ї власника
будинку у користуванні житлом. При
цьому своє право користування жилим
будинком вона не пов'язує із правом
власності на частку у будинку, яке, на
її думку, у неї виникло після смерті
батька ОСОБА_5 і яке вона намагається
довести шляхом пред'явлення
відповідного позову.

Більш того, ухвалою апеляційного суду
Запорізької області від 29.05.2013р. була
скасована ухвала Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2013р.,
якою було зупинено провадження у даній
справі до розгляду справи за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права
власності на частину спірного будинку
в порядку спадкування. Справа
повернута до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, оскільки є
повторенням обставин, якими відповідач
ОСОБА_3 обґрунтовувала свої
заперечення проти позову, всебічна
оцінка яким була дана судом першої
інстанції, і зводяться лише до
особистої незгоди з висновками суду
щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається
ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження суду першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції
в частині відмови у задоволенні
зустрічного позову не оскаржене, тому,
у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України
та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 12 від 24
жовтня 2008 року "Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку" в цій частині
рішення апеляційним судом не
переглядалось.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують його законність, підстав
для скасування або зміни судового
рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 08 листопада 2013 року по
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: