Справа № 477/2631/13-ц
Провадження № 2/477/46/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської
області в складі:

головуючої - судді Саукової А.А.,

при секретарі - Піроженко А.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визначення частки
співвласника у праві сумісної
власності на квартири,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому
просила визнати за нею право власності
на ? частину квартири АДРЕСА_1 і на ?
частину квартири АДРЕСА_2; визначенні
розміру часток співвласників у майні,
що є спільної сумісною власністю, а
саме у квартирі АДРЕСА_1 і квартири
АДРЕСА_2 в розмірі: ? частини квартири
АДРЕСА_1 і ? частини квартири АДРЕСА_2 за
ОСОБА_1 та ? частини квартири АДРЕСА_1 і ?
частини квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_2.

В обґрунтування своїх вимог зазначала,
що перебуває з відповідачем в
зареєстрованому шлюбі з 11.10.2005 року.

В період шлюбу були приватизовані
квартира АДРЕСА_1 і квартира АДРЕСА_2,
але в свідоцтвах на право власності на
житло вказано, що квартири належать на
праві приватної власності ОСОБА_2
Вважає, що, як дружина, має право на ?
частки зазначених квартир у спільному
сумісному майні подружжя, у зв'язку з
чим просила позов задовольнити.

Ухвалою суду від 19 листопада 2013 року до
участі у справі залучена ОСОБА_4 в
якості третьої особи без самостійних
вимог, згідно її клопотання.

В судовому засіданні позивач позов
підтримала та просила його
задовольнити.

В судовому засіданні відповідач та
його представник позов визнали та
просили його задовольнити.

В судовому засіданні третя особа проти
позову заперечувала та пояснила, що на
спірне майно постановою державного
виконавця накладено арешт в
забезпечення виконання рішення суду
щодо стягнення з відповідача на її
користь аліментів на утримання їхньої
сумісної дитини. Вважає, що зазначене
майно не є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя, а тому позов
задоволенню не підлягає.

Вислухавши думки сторін, розглянувши
справу в межах заявлених позовних
вимог та на підставі наданих сторонами
доказів, суд приходить до наступного
висновку.

Як вбачається з копії свідоцтва про
шлюб, сторони перебувають в
зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня
2005року ( а.с. 23).

Згідно свідоцтв про право власності на
житло від 27.03.2006р. та від 12.12.2005р., ОСОБА_2
на праві приватної власності належать
квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 (а.с. 19-22).

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» від 19.06.1992р. приватизація
державного житлового фонду - це
відчуження квартир (будинків), кімнат у
квартирах та одноквартирних будинках,
де мешкають два і більше наймачів, та
належних до них господарських споруд і
приміщень державного житлового фонду
на користь громадян України.

Таким чином, громадянин безоплатно
одержує у власність частку із
державного житлового фонду, а тому
квартира, одержана громадянином у
період шлюбу в приватну власність
шляхом приватизації, є його особистою
приватною власністю.

Законом України «Про внесення змін до
статті 61 Сімейного Кодексу України
щодо об'єктів права спільної сумісної
власності подружжя» від 11 січня 2011року
№ 2913-ІУ, який набрав чинності 08 лютого
2011 року ( далі - Закон), стаття 61
Сімейного Кодексу України була
доповнена частиною п'ятою, згідно якої
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя є житло, набуте
одним із подружжя під час шлюбу
внаслідок приватизації державного
житлового фонду, та земельна ділянка,
набута внаслідок безоплатної передачі
її одному з подружжя із земель
державної або комунальної власності, у
тому числі приватизації.

Однак, на час виникнення спірних
правовідносин між сторонами Сімейний
Кодекс України подібної норми не
містив.

Враховуючи те, що в самому Законі не
вказано про зворотну дію в часі, а
відповідно до ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність, суд
приходить до висновку, що на час
приватизації спірних квартир
зазначене майно не вважалось об'єктом
спільної сумісної власності, а було
особистою приватною власністю того з
подружжя, який використав своє право на
безоплатну приватизацію житла, у
зв'язку з чим в позові необхідно
відмовити.

Керуючись ст. ст.213, 215 ЦПК України, -

В
И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про

визнання за нею право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1 і на ? частину
квартири АДРЕСА_2; визначенні розміру
часток співвласників у майні, що є
спільної сумісною власністю, а саме у
квартирі АДРЕСА_1 і квартири АДРЕСА_2 в
розмірі: ? частини квартири АДРЕСА_1 і ?
частини квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 та ?
частини квартири АДРЕСА_1 і ? частини
квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 - відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Миколаївської області
через Жовтневий районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
днів після проголошення рішення.

Суддя
А.А.Саукова