Справа № 204/8637/2013-ц
Провадження № 2з/204/8/2014 р.
У Х В А Л А

10 січня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді
Самсонової В.В.

при секретарі
Калініченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську заяву
позивача ОСОБА_1 про забезпечення
позову по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська
знаходиться справа за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором позики.

09 січня 2014 року до суду надійшла заява
позивача ОСОБА_1 про забезпечення
позову, в якій він просив забезпечити
позов шляхом накладення арешту на
нерухоме майно відповідачів, а саме: на
домоволодіння, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_2
та ОСОБА_3 згідно Технічного паспорту
на садибний (індивідуальний житловий
будинок), реєстровий номер 289-85,
електронний реєстр № 7056387, та оголосити
заборону будь-яким особам укладати
угоди стосовно цього майна, проводити
реєстрацію та перереєстрацію майнових
прав на зазначене майно, здійснювати
його відчуження та продаж. В
обґрунтування заяви пояснив, що
неприйняття заходів по забезпеченню
позовних вимог може ускладнити або
зробити неможливим виконання
можливого рішення суду, оскільки, як
стало відомо позивачу, відповідачами
здійснюються заходи щодо відчуження
належного їм на праві спільної
часткової власності майна, а саме
домоволодіння, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
доданими до заяви копіями оголошень
про продаж відповідачами вказаного
нерухомого майна.

Заява передана судді Самсоновій В.В. 10
січня 2014 року цивільною канцелярією
суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. Відповідно до
п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 22 грудня 2006 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» згідно із п. 1 ч. 1
ст. 152 ЦПК України - позов майнового
характеру дозволяється забезпечувати
шляхом накладення арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або інших осіб. Згідно із п.4 цієї ж
Постанови розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитись, що між сторонами
дійсно виник спір та існує реальна
загроза невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду про
задоволення позову; з'ясувати обсяг
позовних вимог, дані про особу
відповідача, а також відповідність
виду забезпечення позову позовним
вимогам. При встановленні зазначеної
відповідності слід враховувати, що
вжиті заходи не повинні перешкоджати
господарській діяльності юридичної
особи або фізичної особи, яка здійснює
таку діяльність і зареєстрована як
підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів.

Виходячи із того, що відповідно до п.5.6.1
Інструкції про проведення виконавчих
дій арешт майна полягає у проведенні
його опису, оголошенні заборони
розпоряджатися ним, а в разі потреби -
обмеженні права користування майном
або його вилученні в боржника та
передачі на зберігання іншим особам, і
що застосування саме такого засобу
забезпечення позову як арешт -
представником позивача належним чином
не вмотивовано, не викликано
необхідністю при розгляді даного
позову, і може призвести до
безпідставної арешту майна, яке
належить іншим особам.

Так, заявником не надано доказів, що
спірне майно станом на момент
звернення до суду належить саме ОСОБА_2
та ОСОБА_3, а крім того, вказані
заявником обставини, а саме те, що
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, ґрунтуються на
самих припущеннях та не мають
відповідних доказів.

На підставі викладеного, керуючись п. п.
3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.2006 року № 9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», ст. ст. 151-153, 168, 209
ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1
про забезпечення позову по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за договором
позики - відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може
бути подано протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
В.В.
Самсонова