Справа №784/5114/13 19.02.2014 19.02.2014 19.02.2014
Провадження №22-ц/784/322/14
Провадження 22ц-/784/322/14
інстанції Кокорєв В.В.
апеляційного суду Колосовський С.Ю.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2014р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Тищук Н.О.,

при секретарі судового засідання
Бакута Т.В.,

з участю: представника позивача
Спінула С.М., представника суб'єкта
оскарження ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
цивільну справу

за апеляційною скаргою Ленінського
відділу Державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції (далі - Ленінський відділ ДВС)

на ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 04 грудня 2013р.

за скаргою Миколаївського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності (далі - Фонд соціального
страхування) про визнання
бездіяльності державного виконавця
неправомірною та відшкодування шкоди,

встановила:

У жовтні 2013р. Фонд соціального
страхування звернувся зі скаргою про
визнання бездіяльності державного
виконавця Ленінського відділу ДВС
неправомірною та відшкодування 948 грн.
22 коп. майнової шкоди.

Скаржник зазначав, що є стягувачем за
виконавчим листом, виданим 21 квітня
2010р. Ленінським районним судом м.
Миколаєва за яким з ОСОБА_4 підлягає
стягненню 948 грн. 22 коп. Цей виконавчий
лист неодноразово надсилався з однієї
виконавчої служби до іншої і востаннє
перебував на виконанні у державного
виконавця Ленінсько відділу ДВС. У
зв'язку з тим, що державний виконавець
не вжив належних заходів по виконанню
рішення суду, скаржник просив про
задоволення його вимог.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 04 грудня 2013р. скаргу
задоволено частково. Постановлено
визнати неправомірною бездіяльність
Ленінського відділу ДВС щодо
невиконання рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 07
квітня 2010р. У задоволенні решти вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі Ленінський відділ
ДВС, посилаючись на незаконність
ухвали суду в частині задоволених
вимог, просив про її скасування з
постановленням нової ухвали про
відмову в задоволенні скарги.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 07 квітня 2010р. з ОСОБА_4 на
користь Фонду соціального страхування
стягнуто в порядку регресу 948 грн. 22
коп. виплаченої допомоги по тимчасовій
непрацездатності.

На підставі вказаного судового рішення
21 квітня 2010р. видано виконавчий лист,
який перебував на виконанні
Ленінського відділу ДВС з 26 вересня по
28 листопада 2011р. Виконавче провадження
закінчено на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону
„Про виконавче провадження"
(направлення виконавчого документа за
належністю до іншого відділу ДВС) у
зв'язку з тим, що боржник не
зареєстрований і не проживає в м.
Миколаєві, а транспортний засіб
зареєстровано за боржником в
Снігурівському районі.

Постановами державного виконавця
відділу ДВС Снігурівського районного
управління юстиції від 04 серпня 2011р. та
14 травня 2012р. відмовлено у прийнятті до
провадження вказаного виконавчого
листа.

12 лютого 2013р. державний виконавець
Ленінського відділу ДВС відновив
виконавче провадження щодо названого
виконавчого листа.

12 і 19 лютого 2013р. державний виконавець
Ленінського відділу ДВС виніс
постанови відповідно про накладення
арешту на все майно ОСОБА_4 та про
розшук транспортного засобу,
зареєстрованого за останнім.

27 вересня 2013р. державний виконавець
Ленінського відділу ДВС надіслав до
пенсійного фонду звернення з метою
отримання інформації щодо виплати
пенсії боржнику.

Постановою державного виконавця
Ленінського відділу ДВС від 21
листопада 2013р. виконавче провадження з
примусового виконання названого
виконавчого листа закінчено на
підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону „Про
виконавче провадження".

Враховуючи те, що державний виконавець
з часу оголошення транспортного засобу
в розшук, тобто з 19 лютого 2013р. і до 27
вересня 2013р. - звернення до пенсійного
фонду, не вчиняв жодних виконавчих дій
направлених на примусове виконання
виконавчого листа, що суперечить
ст.ст.6,30 Закону „Про виконавче
провадження", суд обґрунтовано на
підставі ст.82 цього ж Закону, ст.387 ЦПК
дійшов до вірного висновку про
необхідність часткового задоволення
скарги.

Посилання апелянта щодо періоду
бездіяльності (в мотивувальній частині
рішення визначено з березня по жовтень
2013р.), хоча і свідчать про неточність в
цьому питанні, однак з огляду на
вищенаведені мотиви це не впливає на
головний висновок суду по суті скарги.

Аргументи апелянта стосовно порушення
процесуального закону теж не можна
визнати обґрунтованими, тому що
виконавчий лист переадресовувався з
однієї виконавчої служби до іншої, а
після відновлення виконавчого
провадження суб'єктом оскарження
відповідна постанова стягувачу не
надсилалась і на його неодноразові
звернення відповіді до пред'явлення в
суд скарги не надходило, що дає
підстави (ч.1 ст.385 ЦПК) вважати не
пропущеним процесуальний строк.

Висновок суду щодо відсутності
підстав для відшкодування майнової
шкоди не є предметом перевірки на
законність і обґрунтованість ухвали в
апеляційному порядку згідно з
правилами, передбаченими ч.1 ст.303 ЦПК.

Оскільки суд постановив ухвалу з
дотриманням закону, то апеляційна
скарга в силу п.1 ч.1 ст.312 ЦПК підлягає
відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,312,315 ЦПК,
колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Ленінського відділу
ДВС відхилити, а ухвалу Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 04
грудня 2013р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: