Центрально-Міський районний суд
буд.111 м. м. Макіївка Донецька область
Справа № 271/6824/13-ц
Провадження № 2/270/627/2014
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

07 лютого 2014 року суддя
Центрально-Міського районного суду м.
Макіївки Донецької області Суханова
A.B., розглянув матеріал позовної заяви
ОСОБА_2 до Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки про
поновлення права на повагу гідності та
честі: спростування недостовірної
інформації; стягнення моральної шкоди,-

встановив:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_2
до Червоногвардійського районного
суду м.Макіївки про поновлення права на
повагу гідності та честі, спростування
недостовірної інформації, стягнення
моральної шкоди.

Суд вважає необхідним відмовити у
відкритті провадження по справі з
таких підстав.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК
України суддя відмовляє у відкритті
провадження по справі, якщо заява не
підлягає розгляду в судах в порядку
цивільного судочинства.

З даної позовної заяви вбачається, що
підставою для звернення до суду стала
фактична незгода з судовим рішенням та
діями суду під час розгляду справи про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним, а саме нібито
Червоногвардійський районний суд м.
Макіївки при розгляді справи
встановив, що в належній їй квартирі з
2006 року проживав громадянин ОСОБА_3 і
тим самим поширив про неї недостовірну
інформацію.

Як вбачається з роз'яснень Верховного
Суду України в листі за № 20- 144/0/8-13 від
26.06.2013 року не можуть перевірятися за
межами передбаченого законом
процесуального закону та не можуть
розглядатися в судах в порядку
цивільного судочинства справи за
позовами про спростування інформації,
яка міститься, зокрема, рішеннях у
вироках та інших судових рішеннях, а
також у постановах органів досудового
слідства та інших відповідних органів.
Намагання здійснити таку перевірку
шляхом подання позову проти суду чи
судді є протиправним втручанням у
здійснення правосуддя і посяганням на
процесуальну незалежність суду.

Неоднакове застосування судами
касаційної інстанції норм права у
випадках, коли позивачі намагалися
довести незаконність процесуальних
рішень, дій чи бездіяльності судді в
конкретній справі шляхом їх
процесуального оскарження до суду
вищої інстанції, а за допомогою
звернення з окремим позовом
встановлено у постанові Верховного
Суду України від 15 квітня 2008 року (
справа № 21-319 во 07)

Отже, з наведеного вбачається, що
вимоги позивача про поновлення права
на повагу гідності та честі,
спростування недостовірної
інформації, стягнення моральної шкоди
не підлягають розгляду в судах у
порядку цивільного судочинства,
оскільки у разі незгоди з рішенням
(ухвалою) суду існує інший встановлений
законодавством порядок перегляду
рішень судів.

У низці рішень Європейський суд з прав
людини неодноразово зазначив, що право
на суд, окремим аспектом якого є право
на доступ до правосуддя, не є
абсолютним.

Відповідно до частини другої статті 124
Конституції України юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі. Проте у випадках
між позивачами та суддями (судами)
відповідачами такі правовідносини не
виникають, тому такі справи не можуть
бути підсудними судам загальної
юрисдикції. Згідно з частиною першою
статті 13 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» судове
рішення, яким закінчується розгляд
справи в суді, ухвалюється іменем
України. Таким чином, суддя виступає як
посадова особа, уповноважена на
виконання функцій держави, а не як
приватна особа, до якої можна
звернутися з позовом.

Відповідно до статті 125 Конституції
України в Україні діють місцеві,
апеляційні, вищі спеціалізовані суди
та Верховний суд України.

Особи мають право оскаржити судове
рішення до судів вищої інстанції в
порядку та з підстав, визначених у
процесуальному законодавстві.

Таким чином, чинне законодавство дає
можливість громадянину повною мірою
реалізувати своє право на оскарження
судового рішення та дій судді під час
здійснення правосуддя.

Законність процесуальних актів та дій
(бездіяльності) суддів, вчинених при
розгляді конкретної справи, не може
перевірятися за межами передбаченого
законом процесуального контролю.
Намагання зробити це в конкретній
справі шляхом подання окремого позову
проти судді чи суду є протиправним
втручанням у здійснення правосуддя й
посяганням на процесуальну
незалежність (статті 126 та 129
Конституції України). Зазначена
правова позиція викладена в постанові
Верховного Суду України від 15 квітня 2008
року.

У п.10 постанови пленуму Верховного Суду
України від 13.06.2007 року «Про
незалежність судової влади»
роз'яснено, що виключне право перевірки
законності та обгрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законом. Оскарження у
будь-який спосіб судових рішень,
діяльності суддів та судів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається, суди
повинні відмовляти у прийнятті позовів
та заяв з таким предметом.

До аналогічного висновку прийшов також
Верховний Суд України у своєму листі
від 26.06.2013 року № 20-1448/0/8-13 та вважають
правильним практику судів, які
відмовляють у відкритті провадження у
справах за позовами до суддів у зв'язку
зі здійсненням правосуддя.

На підставі викладеного, керуючись п. 1
ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження по
справі за позовом ОСОБА_2 до
Червоногвардійського районного суду
м.Макіївки про поновлення права на
повагу гідності та честі: спростування
недостовірної інформації, стягнення
моральної шкоди.

Ухвала може були оскаржена до
апеляційного суду Донецької області,
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом п'яти днів з дня її отримання.

Суддя
А.В.Суханова