Справа №
Провадження № 2/477/265/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2014 року Жовтневий
районний суд Миколаївської області у
складі: головуючої - судді Семенової
Л.М.,

при секретарі - Торжинській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
Жовтневої районної державної
адміністрації Миколаївської області
про визнання права на майно в порядку
спадкування,

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2013 року ОСОБА_1
звернулася до суду із вказаною
позовною заявою, в якій просить визнати
за нею право на земельну частку (пай)
площею 8,52 умовних кадастрових
гектарів, яка розташована на території
Мирнівської сільської ради Жовтневого
району Миколаївської області у
колективній власності КСП "Мирний" в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В обґрунтування своїх вимог
вказувала, що після смерті її чоловіка
ОСОБА_4 залишилася спадщина, в тому
числі у виді вищевказаного права на
земельну частку (пай).

На час смерті чоловіка вона та їх
син - відповідач по справі ОСОБА_2
проживали із спадкодавцем. Однак син не
має бажання приймати спадщину.

За оформленням спадкових прав
вона звернулася до нотаріуса, однак у
видачі свідоцтва про право на спадщину
на право на земельну частку (пай) їй
було відмовлено у зв'язку з видачею
правовстановлюючого документу на
вказане майнове право після смерті
спадкодавця. Оскільки видача цього
документу здійснена після смерті
спадкодавця, що породжує спір про
право, через що за захистом свого
спадкового права вона була змушена
звернутися до суду із цим позовом.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
суду із заявою, в якій свої позовні
вимоги підтримала в повному обсязі та
просила справу розглянути у її
відсутність.

Відповідач Жовтнева районна
державна адміністрація Миколаївської
області направила до суду заяву, в якій
просила справу розглянути у
відсутність їх представника та
вирішити спір на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_2 також
звернувся до суду із заявою, в якій
вказав, що не бажає приймати спадщину
після смерті батька ОСОБА_4, пославшись
на те, що вказане є його правом, а не
обов'язком. Просив справу розглянути у
його відсутність.

Згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_1,
позивачка ОСОБА_1 з 29 серпня 1987 року
перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 (а.с. 12).

За даними свідоцтва про смерть
НОМЕР_2, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
про що виконкомом Мирнівської
сільської ради Жовтневого району
Миколаївської області здійснено
актовий запис про смерть за № 2 від
05.01.1997 року (а.с. 14).

24 червня 2008 року позивачка вдруге
уклала шлюб із ОСОБА_5, у зв'язку з чим
змінила прізвище з «ОСОБА_1» на
«ОСОБА_1» (а.с. 13).

Відповідно до відомостей
Жовтневої державної нотаріальної
контори Миколаївської області,
спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не
заводилася.

За даними Мирнівської сільської
ради, на час смерті спадкодавця ОСОБА_4
із ним проживали та були зареєстровані
дружина - ОСОБА_1 та син - ОСОБА_2 (а.с. 15).

Відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК України,
в редакції від 1963 року, при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти (у
тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого. До
числа спадкоємців першої черги
належить також дитина померлого, яка
народилася після його смерті.

За приписами ст. 549 ЦК України, 1963
року редакції, позивачка та ОСОБА_2 є
такими, що прийняли спадщину.

Підстави, з яких позивачка була
змушена звернутися до суду із цим
позовом підтверджуються листом
нотаріуса Жовтневого державної
нотаріальної контори Миколаївської
області від 22.10.2013 року № 1264/01-16, яким
ОСОБА_1 роз'яснено про неможливість
видачі свідоцтва про право на спадщину
у зв'язку з видачею
правовстановлюючого документу -
сертифікату на право на земельну
частку (пай) після смерті спадкодавця.
Крім того, нотаріусом вказано про
наявність іншого спадкоємця - сина
померлого, який є таким, що спадщину
прийняв, а тому відсутні підстави для
оформлення за позивачкою спадкових
прав на ціле спадкове майно (а.с. 18).

Згідно сертифікату серії НОМЕР_3,
виданого на підставі розпорядження
Жовтневої РДА від 20 грудня 1996 року №
742-р, останнім посвідчено право ОСОБА_4
на право на земельну частку (пай) у
землі, яка перебуває у колективній
власності колективного
сільськогосподарського підприємства
«Мирний». При цьому вказане свідоцтво
видане 18 лютого 1997 року, тобто після
смерті спадкодавця (а.с. 16).

Відповідно до положень ст.14
Конституції України та ст.1 Земельного
Кодексу України, земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави. Право
власності на землю гарантується. Це
право набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

В свою чергу Указом Президента України
"Про порядок паювання земель, переданих
у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям" від 8 серпня 1995 р. № 720
було визначено, що паювання земель
радгоспів та інших державних
сільськогосподарських підприємств
здійснюється після перетворення їх на
колективні сільськогосподарські
підприємства. Право на земельну частку
(пай) мають члени колективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного
товариства, в тому числі пенсіонери,
які раніше працювали в ньому і
залишаються членами зазначеного
підприємства, кооперативу, товариства.

Згідно ст. 5 Земельного кодексу України
(в ред. 1990 р), що діяв на час прийняття
вище вказаного рішення, земля може
належати громадянам на праві
колективної власності.

Суб'єктами права колективної власності
на землю є колективні
сільськогосподарські підприємства,
сільськогосподарські кооперативи,
садівницькі товариства,
сільськогосподарські акціонерні
товариства, у тому числі створені на
базі радгоспів та інших державних
сільськогосподарських підприємств.

Землі у колективну власність
передаються безплатно.

Кожний член колективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного
товариства у разі виходу з нього має
право одержати свою частку землі в
натурі (на місцевості), яка
визначається в порядку, передбаченому
частинами шостою і сьомою статті 6
цього Кодексу.

Право на земельну частку може бути
передано у спадщину в порядку і на
умовах, передбачених цивільним
законодавством щодо успадкування
майна, та статутом відповідного
колективного підприємства.

Сільські і селищні Ради народних
депутатів створюють на своїй території
резервний фонд земель за погодженням
місця розташування з
землекористувачем у розмірі до 15
процентів площі усіх
сільськогосподарських угідь,
включаючи угіддя в межах відповідних
населених пунктів.

Резервний фонд земель перебуває у
державній власності і призначається
для подальшого перерозподілу та
використання за цільовим призначенням.

З досліджених письмових доказів
слідує, що паювання земель КСП «Мирний»
розпочалося за життя спадкодавця.
Рішення про належність ОСОБА_7 права на
вищевказану земельну частку (пай) також
прийняте за його життя у 1996 році.

За відомостями Держземагентства
у Жовтневому районі, сертифікат на
право на земельну частку (пай) серії
НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_4 дійсно
зареєстровано на його ім'я у Книзі
реєстрації сертифікатів на право на
земельну частку (пай) 17 квітня 1997 року
за № НОМЕР_4. Отже право спадкодавця
визнане державною.

Однак, з незалежних від
спадкодавця обставин, за життя він,
хоча і отримав відповідні права, однак
не встиг одержати на своє ім'я
правовстановлюючого документу, що нині
перешкоджає його спадкоємцям в
оформленні спадкових прав.

За положеннями цивільного
законодавства до складу спадщини
входять всі права та обов'язки, що
належали спадкодавцю на час смерті.

Встановивши належність ОСОБА_4 на
час смерті вищевказаного права на
земельну частку (пай), суд дійшов
висновку про віднесення вказаного до
спадкової маси та право позивачки не
нього як спадкоємця.

Щодо наявності іншого спадкоємця -
відповідача по справі, то положення ст.
549 ЦК України 1963 року, що діяв на час
відкриття спадщини, вказують на те, що
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину шляхом
подання відповідної заяви до
нотаріальної контори за місцем її
відкриття або шляхом фактичного
прийняття спадщини, до чого
прирівнюється проживання спадкоємця
із спадкодавцем на час смерті
останнього.

Відповідно до ст. 553 ЦК України (1963 року)
спадкоємець за заповітом чи за законом
може відмовитися від прийняття
спадщини протягом строку,
встановленого статтею 549 цього Кодексу.
Заява про відмову від прийняття
спадщини подається до нотаріальної
контори за місцем відкриття спадщини.

Однак, на час відкриття спадщини ОСОБА_2
був неповнолітнім, отже не міг
самостійно розпорядитися належним
йому правом, в тому числі правом
відмови від спадкового майна.

Відповідно до ст. 548 ЦК України (1963 року)
- для придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв.

На даний час, відповідач, який є
повнолітнім та має право самостійно
приймати рішення з прийняття або
відмови від належних йому прав, вказує
на те, що не бажає приймати спадщину
після смерті свого батька.

Однак цивільним законом не передбачено
можливості поновлення строку на
подання до нотаріальної контори заяви
про відмову від прийняття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, іншої можливості захистити
своє право на майно, окрім як
звернутися до суду, не має через
неподання вчасно іншим спадкоємцем до
нотаріальної заяви про відмову від
спадщини та відсутності законодавчого
права на поновлення строку звернення
із такою заявою до нотаріальної
контори.

Враховуючи наведене, та встановивши
належність спадкодавцю ОСОБА_4 права на
земельну частку (пай) площею 8,52 в
умовних кадастрових гектари землі, яка
перебуває у КСП «Мирни» с. Мирне
Жовтневого району Миколаївської
області, що відповідно до вимог ст. ст.
529, 549 Цивільного кодексу України 1963
року, ОСОБА_1 як спадкоємець першої
черги фактично прийняла спадщину після
смерті чоловіка ОСОБА_4, а інший
спадкоємець ОСОБА_2, не маючи наміру
прийняти спадщину від неї у
встановленому законом порядку не
відмовився та не має такої можливості
нині, через що позивачка позбавлена
можливості нотаріально оформити її
спадкові права, то суд вважає, що
відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне
право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом
визнання за нею права на вищевказану
земельну частку (пай).

Керуючись ст.ст. 11, 202, 209, 212- 218 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року
(актовий запис про смерть № 2 від 05.01.1997
року) право на земельну частку (пай)
площею 8,52 в умовних кадастрових
гектарах землі, яка перебуває у
колективному сільськогосподарському
підприємстві «Мирний» с. Мирне
Жовтневого району Миколаївської
області, зазначеного у Сертифікаті
серії НОМЕР_3, виданому 18 лютого 1997 року
на підставі розпорядження Жовтневої
РДА від 20.12.1996 року № 742-р, та
зареєстрованого у Книзі реєстрації
сертифікатів на право на земельну
частку (пай) 17 квітня 1997 року за №
НОМЕР_4.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Жовтневий районний суд Миколаївської
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів після
проголошення рішення.

Суддя
Л.М.Семенова