У Х В А Л А

25 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Демянчук С.В., Ковалевич С.П.

секретар судового засідання Ковальчук
Л.В.

за участю позивача та представників
сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського
міського суду від 29 серпня 2013 року в
справі за заявою ОСОБА_3 про
забезпечення позову в справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору,: ОСОБА_5; про
витребування майна з чужого
незаконного володіння,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського міського від 29
серпня 2013 року забезпечено позов у
справі шляхом накладення арешту на
автобус - D пасажирський, марки „Daimler-
Crysler", модель 313 CDI, 2000 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований Рівненським МРЕВ ДАІ
УМВС України в Рівненський області
12.01.2006 року, та вилучено даний
автомобіль шляхом передачі його на
зберігання ВДАІ УМВС України в
Рівненській області.

У поданій на ухвалу апеляційній скарзі
відповідач через свого представника
ОСОБА_2 покликався на порушення норм
процесуального права.

На її обґрунтування зазначав, що заходи
забезпечення позову були застосовані
судом з порушенням вимог ст. 151 ЦПК
України та п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 22
грудня 2006 року «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову». Належний йому автобус він
використовував з метою здійснення
підприємницької діяльності для
перевезення пасажирів по маршруту м.
Рівне -м. Київ. Судом не було враховано,
що згідно роз'яснень Верховного Суду
України вжиті заходи не повинні
перешкоджати господарській діяльності
юридичної особи або фізичної особи, яка
здійснює таку діяльність і
зареєстрована відповідно до закону як
підприємець. Крім того, суд не
перевірив докази, надані позивачем, та
не витребував додаткових доказів для
вирішення питання вжиття заходів
забезпечення позову, що призвело до
порушення гарантованих Конституцією
України його прав вільно володіти,
розпоряджатися та користуватися своєю
власністю.

З цих міркувань просив скасувати
ухвалу Рівненського міського від 29
серпня 2013 року.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
осіб, які беруть участь у справі і
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
відповідача, колегія суддів прийшла до
висновку про залишення апеляційної
скарги без задоволення.

Забезпечуючи позов, суд першої
інстанції правильно виходив з
доведеності вимог про забезпечення
позову у спосіб накладення арешту і
вилучення автомобіля з передачею на
зберігання ВДАІ УМВС України в
Рівненській області та з
обґрунтованості припущення, що
невжиття цих заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду в разі його ухвалення на користь
позивача.

Відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 151 ЦПК
України за заявою осіб, що беруть
участь в справі, суд може забезпечити
позов на будь-якій стадії розгляду
справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову" (зі змінами,
внесеними згідно з Постановою
Верховного Суду України №2 від 12.06.2009
року) роз'яснено, що при розгляді заяви
про забезпечення позову суд (суддя) має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого

рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог; дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звертається з такою заявою,
позовним вимогам.

Як убачається, місцевим судом
правильно враховано обґрунтованість
припущення про те, що у разі виконання
можливого рішення суду, яке буде
ухвалено на користь позивача, може
утруднитися чи унеможливитися
витребування майна, а тому зважаючи на
обставини справи та характер спірних
відносин сторін, вірним є висновок про
правову доцільність забезпечення
позову у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що
забезпечення позову порушує права
ОСОБА_1 як підприємця і перешкоджає
йому здійснювати господарську
діяльність на увагу не заслуговують,
оскільки рішення Рівненського
міського суду від 15 травня 2013 року, яким
звернено стягнення на автобус D
пасажирський, марки „Daimler- Crysler", модель
313 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1 скасоване Апеляційним
судом Рівненської області 10 грудня 2013
року (а.с. 19). Тому підстава набуття ним
права власності на зазначений автобус
відпала, а речове право зареєстроване
за ним лише формально.

Інші покликання ОСОБА_1 - на неповноту
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, є необґрунтованими.

Підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення відповідно до п.
1 ст. 312 ЦПК України є додержання судом
першої інстанції вимог закону при
постановленні оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу
Рівненського міського від 29 серпня 2013
року залишити без змін.

Головуючий:

С.В.Хилевич

Судді:

С.В.Демянчук

С.П.Ковалевич

У Х В А Л А

25 лютого 2014 року
м. Рівне