Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1110/14
Головуючий у 1 інстанції: Мовчан О.Г.
Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі

Головуючого: Кочеткової І.В.,
суддів Маловічко С.В., Воробйової І.А.

при секретарі: Свинаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Михайлівського районного суду
Запорізької області від 09 січня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа: ОСОБА_4 про стягнення
боргу,-

В С Т
А Н О В И Л А:

У жовтні 2012 року ОСОБА_5 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про виконання
грошового зобов'язання та стягнення
боргу.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що 26 квітня 2012р. відповідач
отримав від неї 41 600 грн., які
зобов'язувався повернути до 26 травня
2012р. На підтвердження отримання коштів
відповідач склав їй розписку, яка
знаходиться у неї. Проте до
теперішнього часу відповідач борг не
повернув, на її прохання про
добровільне повернення боргу не
реагує, наміру їх повертати не має.
Посилаючись на вказані обставини,
позивач просила суд стягнути на її
користь з відповідача ОСОБА_3 суму
основного боргу в розмірі 41600 грн., у
відповідності до ст. 625 ЦК України суму
інфляції та 3% річних від простроченої
суми боргу, які разом складають 2184 грн.,
а також судові витрати.

Рішенням Михайлівського районного
суду Запорізької області від 09 січня 2014
року у задоволенні позову відмовлено у
повному обсязі.

На зазначене рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позов.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є неповне з»ясування обставин,
що мають значення для справи,
невідповідність висновків обставинам
справи, порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не у повній
мірі відповідає зазначеним вимогам
закону.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Статтею 1047 ЦК України передбачено,
що договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки НБУ. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються до дня повернення позики.

Судом першої інстанції
встановлено, що 26 квітня 2012 року
позивачка ОСОБА_2 позичила відповідачу
ОСОБА_3 40 000 грн. строком на 1 місяць до 26
травня 2012 року, про що ОСОБА_3 склав
розписку, в якій сума позики зазначена
у розмірі 41600 грн. ( Т. 1 а.с. 6 - копія, Т. 2 -
оригінал ).

Свої зобов'язання за договором
ОСОБА_3 не виконав, тому позивач просила
стягнути з нього 41 600 грн. боргу, а також
у відповідності до ст. 625 ЦК України
суму інфляційних втрат та 3 % річних,
нарахованих на суму боргу, що станом на
момент укладення рішення складає 2148
грн.

Суд, встановивши, що між сторонами
маються правовідносини, що випливають
з договору позики, які підтверджені
особисто складеною відповідачем
розпискою, відмовив в задоволенні
вказаного позову з тих підстав, що
пояснення сторін щодо фактичного
розміру позики в сумі 40 000 грн.
суперечать вказаній в розписці сумі 41
600 грн., на стягненні якої наполягала
позивач.

Разом із тим, встановивши, що
відповідач визнає суму боргу в розмірі
40 000 грн., суд не усунув вказані
суперечності, а саме, не з»ясував, чому
в особисто складеній відповідачем
розписці була зазначена сума в розмірі
41 600 грн.

Дослідивши обставини справи в цій
частині, колегія встановила наступне.

Дійсно обидві сторони у справі
підтверджують, що сума позики
становила 40 000 грн.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_2
безпосередньо перед наданням цих
коштів в борг ОСОБА_3 зняла їх 25.04.2012р. зі
свого депозитного рахунку / Т. 1 а.с. 84-
довідка Ощадбанку/.

Зазначення в розписці суми позики
у розмірі 41 600 грн. ОСОБА_2 пояснювала
тим, що сума 1 600 грн. була обумовлена як
винагорода за надання та користування
позиченими грошима, тому була включена
як складова до суми позики.

Вказана домовленість сторін, на
думку колегії, є підтвердженою змістом
розписки, оригінал якої залишається до
теперішнього часу у позикодавця, в
якій особисто позичальник зазначив
суму, яку він повинен повернути
позикодавцю, а зарахування суми
винагороди до фактичної суми боргу не
суперечить положенням ст. 1048 ЦК України
з огляду на те, що позика надавалась
строком на 1 місяць, і тому розмір
винагороди був визначений одноразовою
фіксованою сумою.

З урахуванням наведеного, судова
колегія приходить до висновку про те,
що рішення суду не відповідає
фактичним обставинам справи, висновки
суду базуються на неповно з»ясованих
обставинах справи, що призвело до
неправильно вирішення спору між
сторонами.

Натомість, з урахуванням
встановлених обставин щодо включення в
суму боргу винагороди, колегія вважає
позов доведеним, а заявлену суму боргу
в розмірі 41 600 грн. слід стягнути з
відповідача на користь позивача.

Грунтовними є також вимоги
позивача щодо стягнення суми боргу з
урахуванням індексу інфляції та
нарахування на суму боргу 3 % річних у
зв»язку з порушенням боржником
зобов»язання щодо повернення
позичених коштів до 25 травня 2012р.,
оскільки відповідають положенням ст. 625
ЦК України.

Доводи відповідача ОСОБА_3 про те,
що він не брав гроші в борг у ОСОБА_2, а
отримав 40 000 грн. в борг від ОСОБА_5,
спростовується матеріалами справи,
зокрема, вищезгаданим наданим
позивачкою оригіналом розписки від
26.04.2012 року, справжність якої
відповідачем не спростована.

Надана в засіданні апеляційного
суду ОСОБА_3 для огляду розписка,
складена ним на ім»я ОСОБА_5 як
позичальника, жодним чином не
спростовує розписку, надану ОСОБА_2 на
підтвердження існування боргових
зобов»язань відповідача перед нею.

Тому на теперішній час при
наявності оригіналу розписки у
позивача про отримання грошових коштів
ОСОБА_3 від ОСОБА_2 є доведеною
наявність боргових зобов"язань
відповідача перед позивачем у сумі,
вказаній у розписці.

Беручи до уваги все
вищезазначене, колегія у відповідності
до вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
скасовує рішення суду першої інстанції
та ухвалює своє рішення про
задоволення позову, а, відповідно, і про
стягнення понесених позивачем судових
витрат.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Михайлівського районного
суду Запорізької області від 09 січня 2014
року у цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1, паспорт
серія НОМЕР_3, виданий Михайлівським РВ
УМВС України в Запорізькій області
21.06.2007р., на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний код НОМЕР_2,
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2,
суму боргу в загальному розмірі 43 784 (
сорок три тисяч сімсот вісімдесят
чотири) грн., а також судові витрати в
сумі 637,65 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Кочеткова І.В.

Судді:
Маловічко С.В.

Воробйова І.А.