печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року Печерський районний суд
м. Києва у складі:

головуючого судді - Ісаєвської
О.В.,

при секретарі - Братасюк О. Є.,

Субін Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства «Печерська брама»
Печерської районної в м. Києві ради,
Печерська районна в місті Києві
державна адміністрація, ОСОБА_4 про
визнання недійсним розпорядження,
довідки, свідоцтва, визнання права
власності,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2013 року ОСОБА_5 в інтересах
позивача ОСОБА_2 звернувся до суду із
позовом, в якому остаточно, з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог (а.с. 146) просив визнати
недійсною довідку про склад сім'ї
наймача ізольованої квартири та
займані ними приміщення за адресою
АДРЕСА_1, видану
житлово-експлуатаційною конторою № 304,
визнати недійсним розпорядження від
12.01.94 року за № 133 щодо приватизації
АДРЕСА_1, визнати недійсним свідоцтво
від 12 січня 1994 року про право власності
на квартиру, а також визнати право
власності на спірну АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що орган
приватизації неправомірно видав
розпорядження від 21.01.94 року за № 133 з
приводу передачі квартири АДРЕСА_1 в
спільну приватну власність, тобто на
двох мешканців, а у свідоцтві внаслідок
протиправного діяння органу
приватизації та
житлово-експлуатаційної контори № 304,
правонаступником якої є КП «Печерська
брама», зазначено співвласником
громадянина ОСОБА_4, який жодного дня у
спірній квартирі не проживав і до цього
часу позивачу ні разу не подався на очі,
а заяви про приватизацію також не
підписував.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позов з підстав,
наведених у позовній заяві.

Представник відповідача КП «Печерська
брама» проти задоволення позову в
частині, що стосується КП «Печерська
брама» заперечував посилаючись на його
необґрунтованість та безпідставність.

Представник Печерської районної в
місті Києві державної адміністрації
проти задоволення позову заперечувала,
подала письмові заперечення (а.с.118), а
також подала заяву про застосування
судом строків позовної давності (а.с.
177).

Відповідач ОСОБА_4 в жодне судове
засіданні не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, за адресою його місця
реєстрації, проте із вказаної адреси
повернулися конверти з відміткою
поштового зв'язку «за закінченням
розгляду справи». З урахуванням
тривалості розгляду даної справи, а
також встановлених ст. 157 ЦПК строків
розгляду справи, суд визнав за можливе
слухання справи провести за
відсутністю відповідача, оскільки його
неявка до відділення поштового зв'язку
не свідчить про неналежне його
повідомлення про слухання справи.

Суд дослідивши матеріали справи,
заслухавши осіб, які брали участь у
справі, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно даних
розпорядження відділу приватизації
житлового фонду Печерської районної
державної адміністрації від 12.01.94 року
АДРЕСА_1, загальною площею 47,72 кв.м.
передана в приватну спільну сумісну
власність ОСОБА_2, ОСОБА_4, які на момент
приватизації були прописані в квартирі
і мали право відповідно до Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» та Положення про
порядок передачі квартир (будинків) у
власність громадян, затвердженого
наказом Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15.09.1992 року № 56 брати участь в її
приватизації.

Представник Печерської районної в
місті Києві державної адміністрації
подала заяву про застосування строків
позовної давності, в якій вказала, що
позов ОСОБА_2 подано через 17 з половиною
років з дня прийняття відділом
приватизації державного житлового
фонду розпорядження, а гр. ОСОБА_2 не
могла не знати, що квартира АДРЕСА_1
приватизована на двох осіб: на неї та на
гр.. ОСОБА_4, оскільки в 1994 році вона
особисто отримувала свідоцтво про
право власності на житло у відділі
приватизації.

Представник позивача просив поновити
процесуальний строк та заперечував
щодо задоволення заяви представника
відповідача про застосування строків
позовної давності, посилаючись на те,
що ОСОБА_2 виявила лише 13.06.2012 року в
документі на квартиру вписану сторонню
особу, на підтвердження чого посилався
на постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи від 04.07.2012 року. (!!
Із справи ОСОБА_6).

Вирішуючи питання про застосування
строків позовної давності та
можливість поновлення строків
позовної давності суд виходить із
наступного.

Так, відповідно до ст. 256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
При цьому, стаття 257 ЦК України
передбачає, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю
три роки.

Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або особу, яка його порушила.

В ході розгляду справи судом
встановлено наступні обставини.

Так, відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження з 19.11.1991 року по
теперішній час зареєстрований у
квартирі за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 116).

Згідно даних витягу журналу реєстрації
розпоряджень та видачі свідоцтв про
право власності на житло, свідоцтво про
право власності на житло в відділі
приватизації особисто отримала у 1994
році позивачка ОСОБА_2

Таким чином, дослідженні у судовому
засіданні докази підтверджують, що
позивачці ОСОБА_2 з 1994 року було
особисто відомо про те, що ОСОБА_4 є
співвласником квартири АДРЕСА_1, а
відтак доводи представника позивача
про те, що позивачу лише 13.06.2012 року
стало відомо про те, що в квартирі також
вписаний ОСОБА_4 є необґрунтованими та
повністю спростовуються матеріалами
справи.

Отже, позивачка ОСОБА_2 для захисту
свого права та інтересу мала
звернутися до суду не пізніше 1997 року.
Суд вважає, що причини пропущення
позовної давності, які наведені
представником позивача є неповажними
та не підлягають поновленню.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення рішення. Сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Таким чином, оскільки представник
відповідача Печерської районної в
місті Києві державної адміністрації до
винесення рішення подала заяву про
застосування позовної давності,
відповідно до ст. 267 ЦК України суд
відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись вимогами ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215
ЦПК України, ст.ст. 251, 254, 256, 257, 260, 261, 267 ЦК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
«Печерська брама» Печерської районної
в м. Києві ради, Печерська районна в
місті Києві державна адміністрація,
ОСОБА_4 про визнання недійсним
розпорядження, довідки, свідоцтва,
визнання права власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано у строк,
встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду м. Києва
через Печерський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
О.В. Ісаєвська