РІШЕННЯ

Іменем України

06 лютого 2014 року Дзержинський
районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого: судді Шишкіна
О.В.

при секретарі: Підлипенському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до
Дзержинського районного суду м.
Харкова із позовом до ОСОБА_2, у якому
просить суд розірвати шлюб, укладений
із відповідачем 02.08.2002 року, актовий
запис № 1196, а також звільнити її від
витрат, пов'язаних із отриманням
свідоцтва про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги позивач вмотивовує тим,
що шлюбно-сімейні стосунки остаточно
розірвані із початку 2012 року, спроби
відновити сімейні відносини
результатів не дали.

Необхідність звернення до суду
пов'язана із тим, що подружжя має
дитину, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судове засідання сторони не
з'явились, подали заяви про слухання
справи за їх відсутності. Позивач
просила задовольнити позов, відповідач
не заперечує проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд
доходить висновку про можливість
задоволення позовної заяви в частині
розірвання шлюбу, зареєстрованому
02.08.2002 року, актовий запис № 1196 з
наступних підстав.

У відповідністю з ч. 4 ст. 174 ЦПК України
у разі визнання відповідачем позову
суд за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову. Якщо визнання
відповідачем позову суперечить закону
або порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у прийнятті визнання
відповідачем позову і продовжує
судовий розгляд.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Стосовно вимоги позивача про
звільнення її від витрат, пов'язаних з
отриманням свідоцтва про розірвання
шлюбу в органах РАЦС, суд виходить із
наступного.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.2 Закону України
«Про державне мито», за державну
реєстрацію актів цивільного стану, а
також повторну видачу громадянам
свідоцтв про реєстрацію актів
цивільного стану та свідоцтв у
зв'язку із зміною і поновленням актових
записів цивільного стану, справляється
державне мито.

Платниками державного мита на
території України, згідно ч.1 вказаного
Закону, є фізичні та юридичні особи за
вчинення в їхніх інтересах дій та
видачу документів, що мають юридичне
значення, уповноваженими на те
органами.

Діючим цивільно-процесуальним законом
закріплено принцип змагальності
сторін (ст.10 ЦПК України), відповідно до
якого, з-поміж іншого, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Позивачем не обґрунтовано підстави для
її звільнення від сплати передбаченого
Законом державного мита.

З огляду на вищенаведені приписи ЦПК
України та враховуючи те, що визнання
відповідачем позову не суперечить
закону та не порушує прав, свобод чи
інтересів інших осіб, суд задовольняє
вимоги в частині розірвання шлюбу.
Позовні вимоги щодо позбавлення сторін
витрат, пов'язаних із отриманням
свідоцтва про розірвання шлюбу - суд
залишає без задоволення.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.
160, 174, 212-215 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 02 серпня 2002 року
міським відділом реєстрації актів
цивільного стану Харківського
міського управління юстиції, актовий
запис № 1196.

Прізвища сторін залишити без змін.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через районний суд шляхом подачі
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення апеляційної скарги на рішення
суду.

Головуючий:
О.В. Шишкін