Справа № 110/641/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2014 р.

Красноперекопський
міськрайонний суд Автономної
Республіки Крим

у складі: головуючого судді Шевченко
О.В.,

при секретарі Бєлковій
Н.М.

за участю прокурора
Красноперекопської міжрайонної
прокуратури АР Крим - Тенетової Н.В.

позивача - ОСОБА_3

його представника - ОСОБА_4

відповідача - ОСОБА_5

його представника - ОСОБА_6

третіх осіб - приватних нотаріусів
ОСОБА_7, ОСОБА_8,

представника органу опіки та
піклування виконкому
Красноперекопської міської ради Ар
Крим - Стогнієнка А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Красноперекопського
міськрайонного суду АР Крим цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
усунення перешкод у здійсненні права
власності, третя особа
Красноперекопський РС ГУ Державної
міграційної служби України в АР Крим,
та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
треті особи Красноперекопський РС ГУ
Державної міграційної служби України в
АР Крим, приватний нотаріус
Красноперекопського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, приватний
нотаріус Красноперекопського міського
нотаріального округу АР Крим ОСОБА_8,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, орган опіки та
піклування виконкому
Красноперекопської міської ради АР
Крим, про визнання договору
купівлі-продажу недійсним та
повернення сторін у первісне
становище,

В С Т А Н О В И В:

13.02.2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом, остаточно уточнив який 13.01.2014
року, до ОСОБА_5 в якому просить усунути
йому перешкоди у здійсненні права
власності, а саме квартирою АДРЕСА_2,
шляхом виселення ОСОБА_5 із зазначеної
квартири та стягнути на його користь
судові витрати.

Третя особа - Красноперекопський РС ГУ
Державної міграційної служби України в
АР Крим.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
згідно договору купівлі-продажу від
04.07.2007 року він є власником зазначеної
вище квартири, відповідач, який
зареєстрований у квартирі, перешкоджає
йому у користуванні його власністю,
оскільки залишається зареєстрованим у
зазначеній квартирі, і протягом п'яти
років після продажу квартири з'явився
до нього і заявив про свої права на неї,
чим порушують його права як власника
квартири.

Також просить стягнути на його користь
понесені при звернені до суду судові
витрати, а саме за сплату судового
збору у розмірі 114,70 грн. та витрати на
правову допомогу у розмірі 1850 грн.

05.03.2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду із
зустрічним позовом, остаточно уточнив
який 13.03.2013 року, до ОСОБА_3, в якому
просить визнати недійним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, який
укладений 04.07.2007 року, між ОСОБА_3 та
ОСОБА_10 яка діяла від свого імені, від
його імені, та від імені його матері
ОСОБА_11, повернення сторін в первісний
стан, який існував до укладення
договору купівлі-продажу.

Треті особи - Красноперекопський РС ГУ
Державної міграційної служби України в
АР Крим, приватний нотаріус
Красноперекопського міського
нотаріального округу ОСОБА_7.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він
являється власником ? частини
зазначеної вище квартири на підставі
свідоцтва про право власності на
житло, виданого на підставі
розпорядження від 22.07.1994 року №945. Інша
частина квартири належала його матері
ОСОБА_11 та тітці ОСОБА_10 в рівних
частках по ? кожній. 05.06.2007 року ним
була оформлена довіреність на ім'я її
тітки ОСОБА_10, якою він уповноважував
ОСОБА_10 від його імені продати належну
йому ? частину квартири. У зв'язку з тим,
що ОСОБА_10 порушила умови досягнутої
між ними домовленості щодо плати (ціни)
за належну йому частину квартири, він
07.06.2007 року зазначену довіреність
скасував, про що на адресу місяця
реєстрації його тітки було направлено
листа і про що він особисто повідомив
свою тітку ОСОБА_10 при особистій
зустрічі через два тижня після
скасування довіреності. У серпні 2012
року при отриманні довідки у КП ЖЕО
Красноперекопської міської ради про
склад своєї сім'ї він дізнався щодо
порушення свого права власності, що
стало підставою звернення до
правоохоронних органів із скаргами та
суду із даним позовом.

Крім того зі слів його матері ОСОБА_11
йому стало відомо, що вона не видавала
довіреність на ім'я своєї сестри
ОСОБА_10 щодо продажу належної їй частки
спірної квартири, оскільки 27.03.2007 року
вона йому видала довіреність на продаж
від її імені частки квартири, а тому
довіреність яка посвідчена 04.05.2007 року
і на підставі якої ОСОБА_10 продала від
імені ОСОБА_11 належну частку її
квартири, являється фіктивною.

Вважає що строк позовної давності ним
не пропущений, оскільки про порушене
право він дізнався у серпні 2012 року.
Просить визнати недійсним договір
купівлі-продажу зазначеної вище
квартири і застосувати наслідки
недійсності угод.

Вимоги заявлені на підставі ст. ст. 203,
215, 229, 230 ЦК України.

Ухвалою Красноперекопського
міськрайонного суду Автономної
Республіки Крим від 13.03.2013 року до
участі у справі у якості третіх осіб
залучено ОСОБА_11, ОСОБА_10, орган опіки
та піклування виконкому
Красноперекопської міської ради АР
Крим.

Ухвалою Красноперекопського
міськрайонного суду Автономної
Республіки Крим від 13.03.2013 року у
порядку встановленому Конвенцією про
правову допомогу і праві відносини
цивільних, сімейних та кримінальних
правах, укладеною членами СНД у
м.Мінськ від 22.01.1993 року (далі Мінська
Конвенція), направлено судове
доручення для виконання окремих
процесуальних дій відносно ОСОБА_11 яка
проживає у РФ м.Каменськ-Шахтинськ
Ростовської області, провадження у
справі зупинено із визначенням дат
проведення судового засідання 13.12.2013
року та 13.01.2014 року.

Ухвалою Красноперекопського
міськрайонного суду АР Крим від 10.06.2013
року зазначену цивільну справу у
порядку ст. 11-1 ЦПК України передано від
судді Романової Л.В. до Шевченко О.В.

Ухвалою Красноперекопського
міськрайонного суду Автономної
Республіки Крим від 09.09.2013 року
відновлення провадження у справі.

Ухвалою Красноперекопського
міськрайонного суду АР Крим від 13.01.2014
року залучено до участі у справі у
якості третьої особи приватного
нотаріуса Красноперекопського
міського нотаріального округу АР Крим
ОСОБА_8.

У судове засідання позивач (за
зустрічним позовом відповідача) ОСОБА_3
та його представник ОСОБА_4 з'явилися,
уточнений позов до ОСОБА_5 підтримали,
просили його задовольнити, у
задоволені зустрічного позову просили
відмовити. Просять застосувати до
зустрічних вимог строк позовної
давності.

У судове засідання відповідача
(позивач по зустрічному позову) ОСОБА_5
та його представник ОСОБА_6 у судове
засідання з'явились, з позовом ОСОБА_3
не згодні, просять відмовити у його
задоволені, підтримали уточнений
зустрічний позов просять його
задовольнити.

Треті особи - приватний нотаріус
Красноперекопського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 (яка не
заявляє самостійний вимог), приватний
нотаріус Красноперекопського міського
нотаріального округу АР Крим ОСОБА_8
(яка не заявляє самостійний вимог),
представник органу та піклування
виконкому Красноперекопської міської
ради - Стогнієнка А.В. (який не заявляє
самостійний вимог), у судове засідання
з'явились, просять задовольнити
уточнений позов ОСОБА_3, і просять
відмовити у задоволені уточненого
зустрічного позову ОСОБА_5. Просять
застосувати до зустрічних вимог ОСОБА_5
строк позовної давності.

Третя особа ОСОБА_10 (яка не заявляє
самостійний вимог) у судове засідання
не з'явилась, надала заяву про розгляд
справи у її відсутність (а.с.182), дала
пояснення у судовому засіданні 13.12.2013
року згідно яких підтримує позов
ОСОБА_3, просить відмовити у задоволені
зустрічного позову ОСОБА_5. Вказує на
пропуск ОСОБА_5 строку позовної
давності.

Третя особа - Красноперекопський РС ГУ
Державної міграційної служби України в
АР Крим, у судове засідання не з'явився,
надав заяву про розгляд справи у
відсутність їх представника.

Третя особа - ОСОБА_11, яка не заявляє
самостійний вимог, у судове засідання
не з'явилась, була допитана відповідно
до окремого доручення у порядку
Мінської Конвенції, пояснила, що з
позовом ОСОБА_3 не згодна просить
відмовити у його задоволені, уточнений
зустрічний позов ОСОБА_5 підтримує,
просить його задовольнити. Просить
розглянути справу у її відсутність.
Окремі вимоги не заявила.

Прокурор Тенетова Н.В. у судове
засідання з'явилась, просить
задовольнити уточнений позов ОСОБА_3, і
просить відмовити у задоволені
уточненого зустрічного позову ОСОБА_5.
Просить застосувати строк позовної
давності до зустрічних вимог ОСОБА_5.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
позивача (відповідача за зустрічним
позовом ОСОБА_3, та його представника
ОСОБА_4, відповідача (позивача за
зустрічним позовом) ОСОБА_5 та його
представник ОСОБА_6, третіх осіб -
приватних нотаріусів
Красноперекопського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 ОСОБА_8,
представника органу та піклування
виконкому Красноперекопської міської
ради - Стогнієнка А.В., заслухавши
висновок прокурора Тенетової Н.В., суд
вважає, що уточнений ОСОБА_3 підлягає
задоволенню, а у задоволені
зустрічного позову ОСОБА_5, слід
відмовити з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що 22.07.1994 року,
згідно свідоцтва про право власності
на житло, квартира АДРЕСА_2, передана у
спільну часткову власність ОСОБА_15 та
ОСОБА_5 в порядку приватизації, про що
був вчинений запис №442 в реєстровій
книзі в КП «Джанкойського бюро
технічної інвентаризації» (а.с.230).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_12 ОСОБА_15 її
дочки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 прийняли
спадщину у вигляді ? частини квартири,
отримавши 21.06.2007 року свідоцтва про
право на спадщину за законом.

26.06.2007 року на підставі свідоцтв про
право на спадщину за законом ОСОБА_11 та
ОСОБА_10 оформили право часткової
власності на квартиру АДРЕСА_2 по ?
частці кожній (а.с.231-234).

04.05.2007 року ОСОБА_11 видала ОСОБА_10
довіреність якою уповноважила ОСОБА_10
продати належну їй ? частину квартири
АДРЕСА_2. Довіреність нотаріально
посвідчена нотарікусом Каменського
нотаріального округу Ростовської
області Куркіфною Г.О., реєстровий
запис №2595. Строк дії довіреності три
роки. (а.с.236)

05.06.2007 року ОСОБА_5 видав ОСОБА_10
довіреність якою уповноважив ОСОБА_10
продати належну йому ? частину квартири
АДРЕСА_2. Довіреність нотаріально
посвідчена приватним нотаріусом
Красноперекопського міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
реєстровий запис №563. Довіреність
видано на один рік з правом передовіри
та дійсна до 05.06.2008 року (а.с.237).

05.06.2007 року за розпискою ОСОБА_5
«отримав від ОСОБА_10 3500 доларів США за
свою частину 50% належної йому
приватизованої квартири. Гроші отримав
повністю згідно усного договору між
ОСОБА_10, та іншу суму грошів не
претендує. Із сумою грошів які йому
надані згоден, претензій не має» (а.с.183).

07.06.2007 року ОСОБА_5 скасував довіреність
яку видав ОСОБА_10, якою уповноважив
ОСОБА_10 продати належну йому ? частину
квартири АДРЕСА_2. Скасування
довіреності нотаріально посвідчено
приватним нотаріусом
Красноперекопського міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
реєстровий запис №572 (а.с.51).

04.07.2007 року між ОСОБА_10, яка діяла від
свого імені, від імені ОСОБА_5 на
підставі нотаріально посвідченої
довіреності (продавець), від імені
ОСОБА_11, на підставі нотаріально
посвідченої довіреності, та ОСОБА_3
(покупець), укладений договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2.
(а.с.7). Договір купівлі-продажу
нотаріально посвідчений приватним
нотаріусом Красноперекопського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
реєстровий запис №675. Право власності
на квартиру за ОСОБА_3 зареєстровано
05.07.2007 року в КП «Красноперекопським
міжрайонним бюро технічної
інвентаризації», запис в реєстровій
книзі №19271768.

Згідно п.4 Договору купівлі-продажу,
продаж вчинено за 22044 гривень, які
продавець (в особі представника за
довіреністю) одержав від покупця
повністю до підписання цього договору.

Своїми підписами під цим договором
сторони підтвердили факт повного
розрахунку за продану квартиру і
відсутність у сторін будь-яких
претензій фінансового характеру (п.5
договору).

П.9 цього договору продавець ОСОБА_10
стверджує, про те, що продавець ОСОБА_5
зобов'язується протягом тижня знятися
з реєстрації за адресою відчуженої
квартири.

28.08.2007 року за розпискою ОСОБА_11
«отримала від ОСОБА_10 1200 доларів США за
свою частину ? частину належної їй
квартири. Гроші отримала повністю
згідно усного договору між ОСОБА_10, та
іншу суму грошів не претендує. Із сумою
грошів які їй надані згодна, претензій
не має» (а.с.184).

Згідно з довідкою КП ЖЕО
Красноперекопської міської ради від
11.02.2013 року за адресою АДРЕСА_2
проживають ОСОБА_3, його дружина
ОСОБА_17, їх спільні діти ОСОБА_18,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5 (а.с.9)

Відповідно до пояснень ОСОБА_3, він у
червні 2007 року отримав ключі від
квартири, почав ремонт у квартирі,
вселився у квартиру. Після укладення
договору його члени сім'ї (дружина
ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_4, сини ОСОБА_18,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_2, та
пізніше ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_3,)
вселились до квартири, та стали там
постійно проживати, з липня 2007 року по
липень 2012 року сплачувались
комунальні платежі, виходячи з його
членів сім'ї, без сплати за ОСОБА_5. У
липні 2012 року ОСОБА_5 прийшов до ОСОБА_3
та пояснив йому, що являється власником
зазначеної квартири, довіреність він
скасував оскільки ОСОБА_10 не відала
йому всю частину грошів за квартиру, а
тому його тітка ОСОБА_10 не мала права
продавати належну частку його
квартири. Після цього, починаючи з
вересня 2012 року він отримує квитанції
про сплату за комунальні платежі,
виходячи також із зареєстрованого у
квартирі ОСОБА_5.

Відповідно до пояснень ОСОБА_5, він
ніколи не проживав за адресою спірної
квартири. Постійно проживав за адресою
АДРЕСА_3 із батьком. Його бабка
ОСОБА_15 (по матері) яка проживала у
спірній квартирі одна, у ІНФОРМАЦІЯ_12
померла. Його тітка ОСОБА_10 проживала
у м.Красноперекопськ або у дочки, або у
спірній квартирі. Всі документи на
квартиру були в неї. Документи на
квартиру вона йому не давала. Хто саме
знаходився у квартирі з 2005 року по 2007
рік пояснити не може. У 2007 році вони з
тіткою ОСОБА_10 вирішили продати
квартиру. Він видав їй довіреність
05.06.2007 року. На слідуючий день ОСОБА_10
передала йому 4500 доларів США, він
написав їй розписку. Після цього між
ними виник конфлікт, і він 07.06.2007 року
пішов та скасував довіреність, при
цьому усно поставив до відома ОСОБА_10
про його дії щодо скасування
довіреності, оскільки остання
працювала у м.Красноперекопськ на
ринку. Він дійсно, коли звернувся до
нотаріуса ОСОБА_7 з приводу скасування
довіреності, назвав нотаріусу адрес
реєстрації його тітки у м.Євпаторія,
хоча фактично вона могла бути де
завгодно і він знав, що вона працює у
м.Красноперекопськ на ринку. Після
скасування довіреності він з ОСОБА_10 не
спілкувався. Примірник довіреності у
ОСОБА_10 не забрав, оскільки не вважав це
необхідним. Про те, що 04.07.2007 року
квартиру було продано ОСОБА_3 він не
знав. ОСОБА_3 ніколи не бачив, з ним як
покупцем квартири не спілкувався.
Продажем квартири займалась ОСОБА_10. З
2007 року по 2012 р.р. комунальні платежі за
спірну квартиру не сплачував, оскільки
не вважав необхідним. Комунальні
платежі він платить за місцем
проживання АДРЕСА_3. Гроші ОСОБА_10 не
повернув, ОСОБА_10 до нього з приводу
повернення грошів не зверталась, його
не інтересувало чому ОСОБА_10 не вимагає
у нього повернення грошів, його не
інтересувала питання його частки
квартири, його не інтересувало уклала
ОСОБА_10 договір купівлі-продажу із
покупцем, за які отримала завдаток. У
м.Красноперекопськ приїздив тільки у
жовтні 2008 року, коли вклеював
фотокартку у паспорт. До квартиру не
приїздив, оскільки не вважав
необхідним. 23.07.2012 року в нього
народилась дочка і він приїхав до
м.Красноперекопськ для отримання
довідки про склад сім'ї, і дізнався, що
квартира продана. Звернувся до
міліції.

Статтею 230 ЦК України визначено, що
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(ч.1 ст.229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним.

За приписами ст.229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

З роз'яснень, викладених у пункті 19
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009
року вбачається, що правочин, вчинений
під впливом помилки, є оспорюваним.
Обставини, щодо яких помилялася
сторона правочину, мають існувати саме
на момент вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також що вона має істотне значення.
Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Відмовляючи у задоволені зустрічного
позову ОСОБА_5 з підстав ст. ст. 229,230 ЦК
України суд виходить з того, що судом не
встановлено винних дій покупця ОСОБА_3
відносно продавця ОСОБА_5, а саме не
встановлено, що ОСОБА_3 під час
укладення договору купівлі-продажу
знав, що довіреність, яку видано ОСОБА_5
ОСОБА_10 05.06.2007 року на продаж належної
йому частки квартири, 07.06.2007 року ОСОБА_5
скасував. Судом не встановлено, що
ОСОБА_5 помилявся або його обманули
щодо укладення договору
купівлі-продажу. Довід ОСОБА_5, що він
не знав про укладення договору 04.07.2007
року, не вказує на те, що покупець
ОСОБА_3 знав, що ОСОБА_5 скасував свою
довіреність 07.06.2007 року.

Враховуючи, що відсутні підстави для
задоволення зустрічного позову з
підстав ст. ст. 230 ЦК України, тому
відсутні підстави для вирішення
питання щодо поновлення або пропуску
строку позовної давності за ч.3 ст. 258 ЦК
України (в редакції діючої на час
укладення договору купівлі-продажу).

Проте, згідно зі ч.1 ст.203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цідильного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Частина 1 статті 215 ЦК України
передбачає, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 203 ЦК України,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Судом встановлено, що на момент
укладення договору купівлі-продажу
04.07.2007 року ОСОБА_5, 07.06.2007 року, скасував
видану ним довіреність, тобто має місце
відсутність його внутрішній волі на
укладення договору купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу 04.07.2007 року
було укладено та посвідчено.

Тобто має місце порушення права ОСОБА_5
яке підлягає захисту.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого
особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або

інтересу.

Відповідно до ч.1. ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.2 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише
за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено

стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

ОСОБА_3, його представник ОСОБА_4,
приватні нотаріуси, орган опіки та
піклування виконкому
Красноперекопської міської ради,
прокурор просили застосувати строк
позовної давності до вимог ОСОБА_5.

Відмовляючи у задоволені зустрічного
позову ОСОБА_5 про визнання недійним
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_2, який укладений 04.07.2007 року,
між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 яка діяла від
свого імені, від імені ОСОБА_5, та від
імені ОСОБА_11, повернення сторін в
первісний стан, який існував до
укладення договору купівлі-продажу,
суд виходить з пропуску ОСОБА_5
трирічного строку позовної давності.

Із встановлених судом обставин, а саме
укладення договору купівлі-продажу
04.07.2007 року при відсутності волі одного
з учасників договору, має місце
порушення права ОСОБА_5.

Встановлено, що ОСОБА_5 05.06.2007 року видав
ОСОБА_10 довіреність якою уповноважив
ОСОБА_10 продати належну йому ? частину
квартири АДРЕСА_2. Термін дії
довіреності встановлений до 05.06.2008
року.

Встановлено, оскільки ОСОБА_5 та
ОСОБА_10 займались продажем квартири, то
перед продажем квартири ОСОБА_5 вивіз
всі меблі з квартири. 05.06.2007 року ОСОБА_5
видав ОСОБА_10 довіреність про продаж
від його імені його частки квартири.
Було знайдено покупця ОСОБА_3, який
передав ОСОБА_10 предоплату за квартиру
у розмірі 5000 доларів США, а ОСОБА_10
передала йому ключі від квартири.
05.06.2007 року ОСОБА_5 отримав гроші за
належну йому частку квартири від
ОСОБА_10. 07.06.2006 року скасував видану ним
раніш довіреність. При цьому,
скасувавши зазначену довіреність,
ОСОБА_5 враховуючи, що ОСОБА_10 не
проживала за місцем реєстрації, адресу
якої ОСОБА_5 назвав нотаріусу ОСОБА_7,
хоча достеменно знаючи, що ОСОБА_10 не
проживає у м.Євпаторія за місцем
реєстрації, а проживає у
м.Красноперекопьск, оскільки працює на
ринку у цьому місті, не проконтролював
скасування цієї довіреності, термін
дії якої спливав 05.06.2008 року. Проте
після закінчення строку дії цієї
довіреності, а саме після 05.06.2008 року,
не поінтересувався як власник
нерухомого майна, що трапилось із його
власністю, чому ОСОБА_10 не вимагає
повернення їй грошів, які вона
отримала від покупця як предоплату за
квартиру і передала ОСОБА_5 05.06.2007 року,
а після укладення договору 04.07.2007 року
також передала і матері ОСОБА_5 - ОСОБА_11
28.08.2007 року. Протягом 2007 року по 2012 рік
жодного разу не приїздив та не
перевірив свою власність, хоча у 2008
році був м.Красноперекопськ для
приведення паспорта громадянина
України у відповідність до вимог
законодавства, але до квартири не
завітав; жодного разу за період 2007 року
по 2012 р.р. не сплатив комунальні послуг,
вказуючи, що його мало інтересувала
судьба його власності, тобто має місце
недобросовісність власника ОСОБА_5
відносно своєї власності.

Суд вважає, що, утримавшись від
вчинення дій які притаманні власнику
нерухомого майна (володіння,
користування, розпорядження), ОСОБА_5
вчинив недобросовісність відносно
власного нерухомого майна.

Статтею 391 ЦК України власність
зобов'язує. Власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам, свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію та
природні якості землі.

Суд вважає, з дати закінчення строку
дії довіреності треба рахувати строк
позовної давності, оскільки ОСОБА_5
достеменно знаючи, що 05.06.2008 року дія
довіреності припинена, враховуючи, що
примірник довіреності, яку він видав
ОСОБА_10 і який він в неї не забрав, не
вчинив жодної дії які притаманні
власнику нерухомого майна.

Строк позовної давності сплив 04.06.2011
року.

З позов до суду ОСОБА_5 звернувся тільки
05.03.2013 року.

Тобто враховуючи, що саме
недобросовісними діями (бездіяльністю)
ОСОБА_5 пропущено строк позовної
давності, застосування якого просить
ОСОБА_3, його представник, приватні
нотаріуси, орган опіки та піклування,
прокурор, оскільки проживання в інший
місцевості, не приїзд протягом 2007 року
по 2012 рік до своєї власності, не плата
комунальних платежів за свою
власність, безконтрольність періоду
дії довіреності, не відібрання у
ОСОБА_10 її примірника довіреності, не
повернення ним ОСОБА_10 отриманих від
неї грошів, та зазначених вище інших
обставин, призвела до пропущення
ОСОБА_5 строку позовної давності, тому
порушено право ОСОБА_5 не може бути
захищено, у зв'язку з чим у задоволені
позову ОСОБА_5 слід відмовити за
пропуском строку позовної давності,
тобто саме з тих підстав.

Враховуючи, що у задоволені
зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання
недійним договору купівлі-продажу
відмовлено, тому не підлягають
задоволенню позовні вимоги ОСОБА_5 щодо
застосувати наслідки недійсності угод.

Обговорюючи обґрунтування зустрічного
позову ОСОБА_5 щодо порушення при
укладенні договору прав його матері
ОСОБА_11, оскільки вона також скасувала
свою довіреність на території РФ, до
укладення договору купівлі-продажу, а
тому її право порушено фіктивністю
довіреності яку вона нібито видала
ОСОБА_10, не може вплинути на вирішення
зазначеного зустрічного позову,
оскільки ОСОБА_11 була повідомлена про
слухання зазначеної справи, отримала
позовну заяву ОСОБА_3, та зустрічну
позовну заяву ОСОБА_5, висказала свою
точку зору відносно заявлених вимог, як
третя особа, не заявила самостійні
вимоги щодо предмету спору. Суду не
надано доказів та не встановлено, що
ОСОБА_5 діє від імені своєї матері
ОСОБА_11, яка уповноважила його на
звернення до суду із цим зустрічним
позовом або окремих позовом в її
інтересах.

Статтею 234 ЦК України передбачено, що
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

В п.24 постанови Пленуму Верховного
суду України «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» № 9 від 06.11.09р.
передбачено,що для визнання
правочину фіктивним необхідно
встановити наявність умислу всіх
сторін правочину.

Суд зазначає, що не встановлено підстав
ст. 237 ЦК України, тобто умислу всіх
учасників договору купівлі-продажу,
щодо укладення зазначеного договору
04.07.2007 року.

Суд розглядає справу у межах
заявленого позову і наданих суду
доказів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3
суд виходить з наступного.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його прав,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК
України).

Права власника житлового будинку,
квартири визначені статтями 317, 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання у права власника можливе
лише на підставах, передбачених
законом. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місце знаходження майна.

Чинним законодавством України не
передбачено перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом особами, які
вселилися до нього зі згоди колишнього
власника, у випадку зміни власника.

Виникнення права осіб на користування
житлом та обсяг цих прав залежить від
наявності у особи, зі згоди якої вони
вселилися, права власності на це житло,
а отже припинення права власності цієї
особи на житло припиняє право осіб, які
з її згоди були вселені, на
користування житлом.

Положеннями глави 29 ЦК України
регламентовано спеціальні способи,
спрямовані на захист права власності
та інших речових прав, які, зокрема, не
обмежуються наявним переліком.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

За вимогами ч. 1 ст. 109 ЖК України
виселення із займаного приміщення
допускається з підстав, встановлених
законом, тобто, виселення є можливим
лише з передбачених законом підстав.

Аналіз вищезазначених норм дає
підстави вважати, що до способів
захисту речових прав, які підлягають до
застосування відповідно до положень
глави 29 ЦК України, віднесено з поміж
інших і усунення перешкод у здійсненні
права користування та розпоряджання
майном шляхом виселення.

Тому саме власник майна може ставити
питання про усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпоряджання своїм майном шляхом
виселення осіб, які перешкоджають у
здійсненні цього права.

ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовом
до ОСОБА_5, обґрунтовував свої позовні
вимоги саме необхідністю захисту права
його приватної власності шляхом
виселення відповідача, оскільки після
укладення договору купівлі-продажу
відповідач не знявся з реєстрації
місця проживання, він вимушений
сплачувати комунальні платежі за особу
яка фактично тривалий час не проживає у
квартирі, після укладення договору
купівлі-продажу та заселившись у
квартиру, через 5 років ОСОБА_5 з'явився
і вказує, що він не давав своєї згоди на
продаж своєї частки квартири, пред'явив
до нього відповідні вимоги, чим
перешкоджає позивачу здійснювати
право власності на житлове приміщення.

Правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Частиною 1 ст. 321 ЦК України
передбачено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 379 ЦК України житлом
фізичної особи є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, призначені
та придатні для постійного проживання
в них. Глава 28 ЦК України визначає
житло об'єктом права приватної
власності.

Враховуючи, що у задоволені
зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу АДРЕСА_2 відмовлено,
тому суд вважає, що підлягає
задоволенню позов ОСОБА_3 про усунення
перешкод у здійсненні права власності
шляхом виселення ОСОБА_5 зі спірної
квартири.

Відповідно до статті 88 Цивільного
процесуального кодексу України суд
вирішує питання про стягнення судових
витрат з відповідача на користь
позивача.

Згідно з частиною 1 ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України
позивачу має бути присуджено з
відповідача понесені і документально
підтверджені судові витрати
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а саме - судовий збір в
сумі 114,70 грн., а також 1850 грн. на
відшкодування витрат на правовому
допомогу, яку суд стягує керуючись ст.
ст. 11, 84 ЦПК України, Законом України від
20.12.2011 року «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
під час розгляду судами цивільних та
адміністративних справ», що набрав
чинності з 1 січня 2012 року.

Частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України
передбачено, що витрати, пов'язані з
оплатою правової допомоги адвоката або
іншого фахівця в галузі права, несуть
сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Статтею 1 Закону України № 4191-VІ від
20.12.2011 року «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
під час розгляду судами цивільних та
адміністративних справ», що набрав
чинності з 1 січня 2012 року, встановлено,
що розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних справах, в
яких така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Гранічний розмір витрат на правову
допомогу згідно із законом № 4191-VІ на
день ухвалення рішення складає
(1218х40%=487,20,80 грн.).

З матеріалів справи вбачається, що
адвокат ОСОБА_4 за послуги якої ОСОБА_3
сплатив 1850 грн. (а.с.15), брала участь в
судових засіданнях 13.03.2013 р., 13.12.2013 року,
13.01.2014 року, 22.01.2014 року, - (285 хвил.),
вчиняла окремі процесуальні дії поза
судового засідання, а саме складала
позовну заяву, знайомилась із
матеріалами зазначеної цивільної
справи. Таким чином витрати на правову
допомогу, згідно зі ст. 11 ЦПК України,
складають суму у розмірі 1850 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 84, 88, 208, 212-215, 217, 218
ЦПК України, на підставі ст. ст. 202-204,
215,216, 229, 230, 237, 261-264 ЦК України, Закону
України № 4191-VІ від 20.12.2011 року «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу під час розгляду
судами цивільних та адміністративних
справ», Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 2009 року N 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», Конвенцією про
правову допомогу і правові відносини
цивільних, сімейних та кримінальних
правах, укладеною членами СНД у
м.Мінськ від 22.01.1993 року -

В И Р І Ш И В :

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_5
до ОСОБА_3, треті особи
Красноперекопський РС ГУ Державної
міграційної служби України в АР Крим,
приватний нотаріус
Красноперекопського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, приватний
нотаріус Красноперекопського міського
нотаріального округу АР Крим ОСОБА_8,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, орган опіки та
піклування виконкому
Красноперекопської міської ради АР
Крим, про визнання договору
купівлі-продажу АДРЕСА_2, від 04.07.2007
року, недійсним та повернення сторін у
первісне становище, - відмовити.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Усунути ОСОБА_3 перешкоди у
користуванні та розпорядженні
квартирою АДРЕСА_2 шляхом виселення
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженця селище
Роздольне Кримської області, з
АДРЕСА_2.

Стягнути ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7,
уродженця селище Раздольне Кримської
області, ІНН НОМЕР_1, зареєстрованого
АДРЕСА_2 та проживаючого за адресою
АДРЕСА_3, і АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_10, уродженця
м.Красноперекопськ, зареєстрованого та
проживаючого АДРЕСА_2, ІНН НОМЕР_2
судові витрати у розмірі 1964,70 грн., у
тому числі 114,70 грн. судовий збір та 1850
грн. витрати на правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст рішення виготовлено
24.01.2014 року.

Суддя: О. В. Шевченко