Справа № 256/211/14
УХВАЛА

Іменем України

19.02.2014 р.
м. Донецьк

Калінінський районний суд м. Донецька у
складі:

головуючого судді - Гавриленка О.М.

при секретарі - Ткачі А.Г,

за участі держвиконавця Приставки І.М,
розглянувши скаргу ПАТ «ВБР Банк» на
дії держвиконавця ВДВС Калінінського
РУЮ у м. Донецьку, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із скаргою на
дії ВДВС Калінінського РУЮ м. Донецька
з приводу його не згоди з діями
останнього в порядку виконання рішення
місцевого суду. В обґрунтування скарги
заявник зазначив, що 27.01.2012 р. місцевим
судом було винесено рішення у справі
№2-2255/11, 2/522/1187/12, яким суд вирішив
стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь заявника 53920,18 грн. у якості
заборгованості по кредитному договору,
на виконання якого було видано
виконавчий документ. Постановою
держвиконавця 07.03.2012 р. було відкрито
виконавче провадження про стягнення з
ОСОБА_2 зазначених грошових коштів.
Потім, держвиконавцем 20.07.2012 р. була
винесена постанова про закінчення
виконавчого провадження по п. 10 ч. 1 ст. 49
ЗУ "Про виконавче провадження" та було
надіслано виконавчий документ до ВДВС
Харцизького МУЮ у Донецькій області. З
такими діями заявник не згоден та
заперечує проти них з огляду на
наступне. На порушення ЗУ «Про
виконавче провадження» держвиконавцем
не було вжито всіх необхідних дій на
виконання рішення суду. Крім того,
спірна постанова не відповідає вимогам
«Інструкції з організації примусового
виконання рішень». Також, згідно ч. 1 ст.
20 ЗУ "Про виконавче провадження"
виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. Право
вибору місця виконання між кількома
органами державної виконавчої служби,
що можуть вчиняти виконавчі дії з
виконання рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу. Разом з тим, стягувач в особі
заявника взагалі не був належним чином
проінформанований щодо винесення
оспорюваної постанови. З посиланням на
зазначене, просив задовольнити вимоги
скарги, скасувавши відповідну
постанову про закінчення виконавчого
провадження.

Держвиконавець заперечувала проти
доводів скарги з огляду на те, що свого
часу дійсно помилково надіслала
виконавчий лист до м. Зугрес, проте на
цей час виконавче провадження
поновлено та перебуває на виконанні
ДВС. А тому, у задоволенні скарги
просила відмовити.

Перевіривши матеріали скарги, суд
знаходить її обґрунтованою і такою, що
підлягає задоволенню з огляду на
наступне. Згідно до ст,ст 5, 11 ЗУ «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. У разі
якщо у процесі виконавчого провадження
державним виконавцем отримано
документальне підтвердження про зміну
або встановлення місця проживання,
перебування чи місцезнаходження
боржника, його майна, місця його роботи
на території, на яку не поширюється
компетенція державного виконавця, та
з'ясувалося, що майно боржника, на яке
можна звернути стягнення, відсутнє на
території, на яку поширюється
компетенція державного виконавця,
державний виконавець не пізніше
наступного дня з моменту, коли йому
стали відомі зазначені обставини,
надсилає виконавчий документ за новим
місцем проживання чи
місцезнаходженням боржника, місцем
його роботи чи місцезнаходженням майна
боржника, про що повідомляє стягувачу.

Відповідно до ст. 383 ЦІІК України,
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Згідно ст. 384 ЦПК України, скаргу може
бути подано до суду безпосередньо або
після оскарження рішення, дії або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби до начальника
відповідного відділу державної
виконавчої служби.

Як убачається з матеріалів скарги та
оглянутого в судовому засіданні
виконавчого провадження, 05.03.2012 р. на
виконання ДВС надійшов виконавчий лист
№ 2/522/187 від 29.02.2012р. виданий місцевим
судом про стягнення суми боргу
солідарно у розмірі 53920,18 грн. з ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на користь ПАТ „ВБР". Потім,
07.03.2012р. на підставі ст,ст 17, 19, 20, 25
Закону України «Про виконавче
провадження» було відкрито виконавче
провадження.

Між тим, 20.07.2012 р. держвиконавцем
помилково був направлений зазначений
виконавчий лист на виконання за місцем
знаходження майна ОСОБА_3, (а не ОСОБА_2)
а саме квартири АДРЕСА_1, який було
повернуто 28.08.2012р.

Потім, 30.08.2012 р. на підставі ст.ст.
17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче
провадження» було відкрито виконавче
провадження по зазначеному
виконавчому листу.

Згідно повідомлення ДНІ боржник
працює: ТОВ „ТД"ТЕХМЕТ", яке
знаходиться за адресою: м. Донецьк,
б.Шевченко, 29 а тому 14.02.2014р. постанова
про звернення стягнення на доходи
боржника направлено до вищевказаного
підприємства для виконання за місцем
праці боржника.

Наведені фактичні обставини
підтверджені документально та ставити
під сумніви їх вірогідність суд не
убачає підстав.

Виходячи з викладеного суд вважає, що
дії держвиконавця під час винесення
нею спірної постанови про закінчення
виконавчого провадження від 20.07.2012 р. не
відповідали у повному обсязі вимогам
закону, а тому підлягають визнанню
неправомірними шляхом скасування
спірної постанови. Зазначеної думки
суд дістається безвідносно того, що на
цей час провадження по спірній
постанові поновлено та воно перебуває
у провадженні ДВС, оскільки переважне
значення має сам факт винесення
протиправної постанови. А тому,
порушенні права заявника підлягають
судовому захисту, шляхом визнання дій
ВДВС неправомірними, скасування
спірної постанови та зобов'язання
посадових осіб ДВС виконувати рішення
відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче
провадження». Також, заявлені
заявником вимоги заслуговують на увагу
щодо забезпечення виконання судового
рішення, тобто за правилами ст. 53
вказаного Закону тощо. В цілому ж
вимоги скарги підлягають задоволенню

Керуючись ст,ст 386-387 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу ПАТ «ВБР Банк» на дії
держвиконавця ВДВС Калінінського РУЮ у
м. Донецьку задовольнити.

Визнати дії працівників ВДВС
Калінінського РУЮ у м. Донецьку по
винесенню і затвердженню постанови про
закінчення виконавчого провадження №
31759251 щодо стягнення з ОСОБА_2 суми боргу
для наступного задоволення вимог ПАТ
«ВБР» неправомірними, шляхом
скасування вказаної постанови від
20.07.2012 р.

Зобов'язати посадових осіб ВДВС
Калінінського РУЮ у м. Донецьку вжити
ефективні, передбачені законодавством
заходи щодо належного виконання
зазначеного рішення місцевого

суду від 27.01.12 р, в тому числі заходи,
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження» та Інструкцією
«З організації примусового виконання
рішень».

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -

19.02.2014