Справа № 200/4466/13-ц
Провадження № 2/200/22/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2014 року
Бабушкінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого судді - Циганкова
В.О.

при секретарі - Сабій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про припинення права
власності на частку у спільному майні
та стягнення грошової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3
про пинення права власності на частку у
спільному майні та стягнення грошової
компенсації, в обґрунтування позовних
вимог посилалися на те, що 18 грудня 1996
року Виконкомом міської ради народних
депутатів м.Дніпропетровська видано
свідоцтво про право власності на житло.
Відповідно до вказаного свідоцтва
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
спільної власності ОСОБА_4, ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 (згідно свідоцтва про одруження
серії НОМЕР_1 від 20.11.1998р. - ОСОБА_1),
ОСОБА_2 та приватизована згідно Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду».

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась
спадщина на ? частину спірної квартири.
Тому, як відповідач багато років
проживав разом з матір'ю та до
теперішнього часу проживає в спірній
квартирі, тому, ним було прийнято
спадщину у відповідності до норм ст. 1268
ЦК України. Таким чином відповідачу
належить ? частина спірної квартири.
Тому, як ОСОБА_1 перебуває у цивілдьному
шлюбі, а позивач ОСОБА_2 має намір
створити сіму'ю, просять припинити за
ними право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1 з виплатою кожному
компенсації їх часток в розмірі 94 261,75
грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, та
представник позивача ОСОБА_2 надали
пояснення аналогічні викладеним у
позовній заяві, просили позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник
відповідача позовні вимоги не визнав,
просив відмовити позивачам у
задоволені позовних вимог у повному
обсязі.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову, з огляду на наступне.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що відповідно до
Свідоцтва про право власності на житло
від 18.12.1996 року, Дніпропетровський
експериментальний механічний завод
посвідчив, що квартира АДРЕСА_1
належить на праві приватної спільної
сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_2, загальною площею 54,9 кв.
м., дане свідоцтво видане згідно з
розпорядженням № 43 від 18.12.1996 року
(а.с.13).

Відповідно до даних технічного
паспорту, власником квартири зазначено
ОСОБА_4, інші співвласники та виділення
часток не зазначені (а.с.12).

Даних відносно смерті ОСОБА_4, та
надання доказів стосовно прийняття
спадщини після її смерті позивачами
надано не було.

Відповідно до положень ст. ст. 364, 365, 367
ЦК України кожен із співвласників має
право на виділ його частки майна, що є у
спільній частковій власності, в натурі
або його поділ з дотриманням вимог ст.
183 ЦК України; у разі якщо виділ у натурі
частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу),
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки; компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою. Право на частку у праві
спільної часткової власності у
співвласника, який отримав таку
компенсацію, припиняється з дня її
отримання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 365 ЦК
України право особи на частку у
спільному майні може бути припинене за
рішенням суду на підставі позову інших
співвласників, якщо: - частка є
незначною і не може бути виділена в
натурі; - річ є неподільною; - спільне
володіння і користування майном є
неможливим;- таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Із змісту зазначеної норми закону
випливає, що припинення права особи на
частку у спільному майні допускається
за наявності будь-якого з передбачених
пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК
України, але лише в тому разі, коли таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї. За відсутності згоди
співвласника про поділ спільного майна
це питання вирішується судом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

За вимогами статті 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно частин 4-5 статті 319 ЦК України,
власність зобов'язує, власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам, свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію та
природні якості землі. Відповідно до
ст. 13 Конституції України, - "Власність
зобов'язує. Власність не повинна
використовуватися на шкоду людині і
суспільству". У такій редакції
конституційна норма не лише покладає
на власника обов'язки, а й орієнтовно
вказує до чого зобов'язаний власник.
Тому норми частин 4 і 5 ст. 319
взаємопов'язані за своїм змістом і
мають тлумачитися в комплексі.

Пункт 6 Постанови Пленуму Верховного
Суду України, від 04.10.1991, № 7 "Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок"зазначає, що при вирішенні
справ про виділ в натурі часток жилого
будинку, що є спільною частковою
власністю, судам належить мати на
увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК,
це можливо, якщо кожній із сторін може
бути виділено відокремлену частину
будинку з самостійним виходом
(квартиру). Виділ також може мати місце
при наявності технічної можливості
переобладнати приміщення в ізольовані
квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі
неможливий, суд вправі за заявленим про
це позовом встановити порядок
користування відособленими
приміщеннями (квартирами, кімнатами)
такого будинку. У цьому разі окремі
підсобні приміщення (кухня, коридор
тощо) можуть бути залишені в загальному
користуванні учасників спільної
часткової власності. Порядок
користування жилим будинком може бути
встановлено також і між учасниками
спільної сумісної власності.

При неможливості виділу частки будинку
в натурі або встановлення порядку
користування ним, власнику, що
виділяється, за його згодою
присуджується грошова компенсація.
Розмір грошової компенсації
визначається за угодою сторін, а при
відсутності такої угоди - судом по
дійсній вартості будинку на час
розгляду справи.

Під дійсною вартістю будинку
розуміється грошова сума, за яку він
може бути проданий в даному населеному
пункті чи місцевості. Для її визначення
при необхідності призначається
експертиза.

В окремих випадках суд може, враховуючи
конкретні обставини справи, і при
відсутності згоди власника, що
виділяється, зобов'язати решту
учасників спільної власності сплатити
йому грошову компенсацію за належну
частку з обов'язковим наведенням
відповідних мотивів. Зокрема, це може
мати місце, якщо частка у спільній
власності на будинок є незначною й не
може бути виділена в натурі чи за
особливими обставинами сумісне
користування ним неможливе, а власник в
будинку не проживає і забезпечений
іншою жилою площею.

Однак всупереч наведеному, позивачі
предметом свого позову зазначили саме
одержання грошової компенсації
вартості 1/4 частини квартири та не
просили встановити порядок
користування, оскільки саме при
неможливості виділу частки будинку в
натурі або встановлення порядку
користування ним, власнику, що
виділяється, за його згодою
присуджується грошова компенсація.

Відповідно до вимог ст. 10,60 ЦПК України
кожна із сторін по справі зобов'язана
надати суду докази в підтвердження
своїх вимог та заперечень на позовні
вимоги, а у відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
положень ЦПК України в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі. З огляду на зазначене, у
задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2
про припинення права власності на
частину квартири та виплати грошової
компенсації - необхідно відмовити.

Вирішуючи відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України питання щодо розподілу судових
витрат, суд, з врахуванням результатів
розгляду справи, враховуючи, що
позивачам в задоволенні позовних вимог
відмовлено, тому підстав для
відшкодування судових витрат немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 58-60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про припинення права
власності на частку у спільному майні
та стягнення грошової компенсації -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів, починаючи з наступного за
днем його проголошення, а така само
відсутніми в судовому засіданні
особами - за днем вручення копії цього
рішення, шляхом подання апеляційної
скарги до Судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська.

Суддя
В.О.
Циганков