АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 1906/1659/2012 Головуючий у 1-й
інстанції Щербата Г.Р. Провадження №
22-ц/789/10/14 Доповідач - Бершадська
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 р. Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Міщія О. Я., Шевчук Г. М.,

при секретарі - Ханенко Т.І.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2, ОСОБА_3,
представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Збаразького районного суду
від 13 вересня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Коханівської
сільської ради Збаразького району,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на стороні відповідачів Збаразьке
районне бюро технічної інвентаризації
про визнання незаконним рішення
виконавчого комітету Коханівської
сільської ради Збаразького району від
12 липня 2011 року № 22, визнання
незаконним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно,
скасування державної реєстрації права
на нерухоме майно, визнання права
власності на 1/5 частину житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами, визнання права власності на
будівельні матеріали та роботи,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року ОСОБА_1 звернувся в
суд із позовом до ОСОБА_5, Коханівської
сільської ради, в якому просив визнати
незаконним та скасувати рішення №22 від
12 липня 2011 року виконавчого комітету
Коханівської сільської ради
Збаразького району про оформлення
права власності на житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
в АДРЕСА_1 на ім"я ОСОБА_5; визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно САЕ №046531
від 28 липня 2011 року, видане
Коханівською сільською радою
Збаразького району на ім"я ОСОБА_5;
визнати за ним право власності на 1/5
частину житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
в АДРЕСА_1.

Позивач зазначив, що житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
в АДРЕСА_1 до 15 квітня 1991 року належав до
суспільної групи - колгоспного двору, в
якому проживали і були зареєстровані
батьки: ОСОБА_6 і ОСОБА_3, сестра ОСОБА_5,
брат ОСОБА_7 та він -, а тому виходячи з
рівності часток членів двору йому
належить 1/5 частина будинковолодіння.

В подальшому уточнивши позовні вимоги,
ОСОБА_1 просив визнати за ним право
власності на 1/5 житлового будинку з
наступними господарськими будівлями і
спорудами: сарай "Б", гараж "В", сарай "Е",
погріб "Пг", криницю "1" та визнати за ним
право власності на будівельні роботи і
матеріали, які були використані в
процесі будівництва господарських
будівель і споруд, а саме: сараю "Г"
вартістю 25446 грн., літньої кухні "Д" і
гаражу "Д1" варстістю 73839 грн., огорожі
"2,3,4" вартістю 7531 грн.

Змінені позовні вимоги обгрунтовував
тим, що сарай, літня кухня і гараж були
ним збудовані в 1999 році без дозволу на
будівництво, а в 2000 році він збудував
бетонну огорожу. Дане будівництво він
проводив за власні кошти, які заробляв
як в Україні, так і за кордоном. Батько в
той час проживав в іншій сім"ї, сестра
проживала в іншому господарстві, а мати
і брат не мали власних доходів,
оскільки ніде не працювали (брат
навчався).

Рішенням Збаразького районного суду
від 13 вересня 2013 року позов задоволено
частково.

Визнано незаконним рішення №22 від 12
липня 2011 року виконавчого комітету
Коханівської сільської ради
Збаразького району про оформлення
права власності на житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
в АДРЕСА_1 на прізвище ОСОБА_5

Визнано незаконним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно САЕ №046531
від 28 липня 2011 року, видане
Коханівською сільською радою
Збаразького району на прізвище ОСОБА_5

Скасовано державну реєстрацію права
власності на житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
в АДРЕСА_1 на прізвище ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/5
частину житлового будинку, загальною
площею 84,1 кв.м., житловою площею 73,9 кв.м.
під літерою "А" та господарських
будівель і споруд: сарай "Б", гараж "В",
сарай "Е", погріб "Пг", криницю "1", що
знаходяться по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
будівельні роботи і матеріали, які були
використані в процесі будівництва
господарських будівель і споруд: сараю
під літерою "Г" на суму 8842 грн., літньої
кухні під літерою "Д" і гаражу під
літерою "Д1" на суму 24613 грн. та огорожу
"2,3,4" на суму 2510 грн. 33 коп.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить рішення суду в частині
визнання за ним права власності на
частину будівельних матеріалів і робіт
скасувати і ухвалити в цій частині нове
рішення, яким повністю задоволити його
вимоги, посилаючись на те, що суд
керувався показами матері та брата і
розглянув справу у відсутності
свідків, явку яких він забезпечував у
попередні судові засідання та міг
забезпечити 13 вересня 2013 року. Крім
цього, зазначив, що суд у своєму рішенні
не зазначив поіменно на які саме
матеріали і роботи визнано за ним право
власності та при визначенні їх
вартості керувався лише записами в
технічному паспорті.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну
скаргу підтримав та пояснив, що він
їздив за кордон і зароблені гроші
віддавав матері. За ці гроші вони
купляли будівельні матеріали,
оплачували роботу майстрів. Камінь і
дерево вони з братом ОСОБА_7
заготовляли та привозили з кар"єру і
лісу, брат фізично допомагав на будові
(брат в час будівництва навчався в м.
Тернополі). Фундамент вони закладали в
1994-1995 роках, в 1996-1999 мурували будівлю і
накрили, а в 2000 році він за власні кошти
збудував бетонну огорожу.

ОСОБА_3 апеляційної скарги не визнала
та пояснила, що вдома вона залишилась з
двома синами ОСОБА_1 та ОСОБА_7 і разом
вони будували спірну будову. Камінь та
пісок сини привозили з кар"єру, родина
допомагала закладати фундамент. Сім"я
утримувала велике господарство - ВРХ,
свині, - яке продавала і за вилучені
гроші купляли цеглу та необхідні
матеріали. Дерево вони частково
використали з розібраного старого
будинку, а решту заготовляли сини в
лісі. ОСОБА_1 давав свої кошти лише на
придбання шиферу. Син ОСОБА_7 завжди при
виконанні будівельних робіт допомагав,
постійно допомагав по господарству, а в
інституті навчався заочно. Коли були
майстри, то всі робили, в тому числі
вона та син ОСОБА_7. Вона доглядала
господарку, а коли приїжджали сини, то
допомагали їй.

Представник ОСОБА_5 апеляційної скарги
не визнала та вказала, що спірна будова
проводилась спільною працею членів
сім"ї за рахунок спільних коштів, в тому
числі і від реалізованої худоби.
Позивач (його представник) належним
чином повідомлялись про дату і час
слухання справи, однак в судові
засідання не з"являлись, тому вважає, що
суд вірно на підставі наявних доказів
вирішив справу.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
спірні будівлі були збудовані спільно
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_7 та визнав за
ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину
використаних матеріалів та робіт в цій
будові.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що будинковолодіння
знаходиться в АДРЕСА_1. На присадибній
земельній ділянці знаходяться:
житловий будинок (А), сарай (Б), гараж (В),
сарай (Е), погріб (Пг), криниця, і що до 1991
року двір за суспільною групою
відносився до колгоспного двору, в
якому проживали п"ятеро осіб: подружжя
ОСОБА_6 і ОСОБА_3 та їх троє дітей:
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_1, а тому суд вірно
визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/5
частину існуючого будинковолодіння.

Судом також встановлено, що на цій
присадибній ділянці без належного
дозволу збудовано сарай "Г", літня кухня
"Д", гараж "Д1" (позначення згідно даних
БТІ). Як пояснили в суді апеляційної
інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_3, що вони
будувались в 1994-1999 роках, фактично
вимурувано одну двохповерхову будівлю,
на першому поверсі якої коридор, сарай
і гараж, а на другому поверсі дві
кімнати. Будівля лише вимурувана і
накрита, в ній відсутні двері,
штукатурка, підлога, сходи на другий
поверх.

В той час в будинковолодінні проживала
ОСОБА_3 з синами ОСОБА_1 та ОСОБА_7, сім"я
вела спільне господарство, що
підтвердив ОСОБА_1

Позивач стверджує, що він в період
будівництва спірних приміщень їздив за
кордон на роботу і що за його кошти була
вимурувана і накрита спірна будова, в
зв"язку з чим просив визнати за ним
право власності на всі будівельні
матеріали та роботи, які були вкладені
у незавершене будівництво спірних
приміщень.

ОСОБА_3 заперечуючи позов, пояснила, що
будова проводилась спільною працею як
її, так і двох синів, ОСОБА_7 та ОСОБА_1,
за рахунок коштів отриманих від
продажу худоби і свиней, яких вона
доглядала, визнає, що шифер був
придбаний за кошти ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін виникає
спір. Доказування не може грунтуватись
на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.61 цього Кодексу обставини,
визнані сторонами не підлягають
доказуванню.

ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що
будівельні матеріали, обладнання
придбавались за його кошти та що його
коштами оплачувалось виконання
будівельних робіт, та визнав, що його
брат ОСОБА_7 працею (фізично) приймав
участь у будівництві спірних
приміщень.

Та обставина, що апелянт їздив на
роботу за кордон не свідчить про те, що
за зароблені ним кошти закуплялись всі
будівельні матеріали та оплачувались
роботи.

Пояснення свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12
(допитаних апеляційним судом за
клопотанням ОСОБА_1) про те, що
будівництво проводилось за кошти
ОСОБА_1 не заслуговують уваги суду,
оскільки як вони пояснили, про вказані
обставини їм стало відомо зі слів
ОСОБА_1

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про власність",
який діяв на час зведення
незавершеного будівництва (будови
спірних приміщень) майно, придбане
внаслідок спільної праці членів сім"ї є
їх спільною сумісною власністю, якщо
інше не встановлено письмовою угодою
між ними.

Частина 3 статті 331 ЦК України
передбачає, що до завершення
будівництва особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі його
будівництва.

Враховуючи те, що незавершене
будівництво сараю, гаражу та літньої
кухні, а також огорожі здійснювались
спільною працею членів сім"ї, а саме:
ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_7, суд першої
інстанції вірно визначив за ОСОБА_1
право власності на 1/3 частину
будівельних матеріалів та обладнання,
які були використані в їх будівництві
(ідеальну частку).

Визначаючи вартість 1/3 частини
будівельних матеріалів та обладнання,
суд виходив з їх вартості, визначеної
працівниками бюро технічної
інвентаризації.

Оскільки у справі не проводилась
експертом належна оцінка їх вартості,
колегія суддів вважає, що рішення суду
в цій частині слід змінити, виклавши
резолютивну частину в наступній
редакції: "Визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/3 частину будівельних
матеріалів і обладнання, які
використані для будівництва
господарських будівель і споруд, що
знаходяться в АДРЕСА_1, а саме: сараю під
літерою "Г", літньої кухні під літерою
"Д" і гаражу під літерою "Д1" та на 1/3
частину огорожі".

Доводи апелянта про те, що суд поіменно
повинен був зазначити на які саме
будівельні матеріали, тощо визнано
право власності не можуть бути
підставою для скасування рішення суду,
тому що суд у відповідності до вимог ч.1
ст.11 ЦПК України розглянув справу у
межах заявлених позовних вимог.
Заявлені позовні вимоги не містили
конкретизації матеріалів, тощо, на які
позивач просив визнати право
власності. Крім цього, з матеріалів
справи вбачається, що сторона позивача,
будучи належним чином повідомлена про
слухання справи 29 серпня 2013 року та 13
вересня 2013 року в судове засідання не
з"явилась (в два останніх судових
засідання), в зв"язку з чим суд вирішив
справу по наявних матеріалах.

За таких обставин, колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду з мотивів, наведених в апеляційній
скарзі.

Керуючись ст.ст.304,307,309,311,312,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Збаразького районного суду від
13 вересня 2013 року в частині визнання
права власності на будівельні
матеріали та обладнання змінити,
виклавши резолютивну частину рішення в
наступній редакції:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3
частину будівельних матеріалів і
обладнання, які використані для
будівництва господарських будівель і
споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1, а
саме: сараю під літерою "Г", літньої
кухні під літерою "Д" і гаражу під
літерою "Д1" та на 1/3 частину огорожі.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Г.В. Бершадська