Номер провадження № 22-ц/785/1780/14
Головуючий у першій інстанції Ткачук
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі
Жус І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Рассвет» (далі СВК
«Рассвет»), третя особа
Великомихайлівське міжрайонне
управління юстиції в Одеській області
про визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Великомихайлівського районного суду
Одеської області від 07 листопада 2013
року,

встановила:

10 квітня 2013 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом до СВК «Рассвет» про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
послалась на те, що їй на праві
власності належить земельна ділянка
сільськогосподарського призначення
площею 4,68 га, розташована на землях
Великоплоськівської сільської ради
Великомихайлівського району Одеської
області, яка була прийнята нею в
порядку спадкування після смерті її
матері -ОСОБА_4.

23 листопада 2005 року між її матір'ю та
відповідачем СВК «Рассвет» був
укладений договір оренди вказаної
земельної ділянки строком дії до 2025
року та зареєстрований у
Великомихайлівському районному
відділі Одеської регіональної філії ДП
«ЦДЗК» при держкомземі України 28
грудня 2006 року за №434.

Вважає, що договір слід визнати
недійсним, оскільки моментом вчинення
вказаного договору вважається момент
його державної реєстрації, проте в
ньому були відсутні усі істотні умови,
передбачені ст.15 ЗУ «Про оренду землі»
(в редакції, що діяла на момент
державної реєстрації договору),
зокрема у ньому не визначено істотної
умови-ризику випадкового знищення або
пошкодження об'єкта оренди у разі
строків прострочення передачі майна в
оренду.

Позивачка вказала, що відсутність
зазначеної істотної умови порушує її
право.

Крім того зазначила, що в договорі
також не обумовлені та не виконуються
вимоги ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про оренду землі», а
саме при передачі в оренду
сільськогосподарських угідь для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
строк дії договору оренди земельних
ділянок визначається з урахуванням
періоду ротації основної сівозміни
згідно з проектами землеустрою.

В судовому засіданні:

- представник позивачки підтримав
позовні вимоги в повному обсязі;

- представник відповідача позовні
вимоги не визнав посилаючись на те, що
істотна умова «визначення сторони, яка
несе ризик випадкового пошкодження або
знищення об'єкта оренди чи його
частини» викладена в п. 30 оскаржуваного
договору, а саме «ризик випадкового
знищення або пошкодження об'єкта
оренди чи його частини несе
орендодавець». Доводи позивачки щодо
порушення термінів передачі земельної
ділянки, а саме завчасного її
передання, також вважав такими, що не
можуть бути підставою для визнання
договору оренди недійсним, оскільки це
було здійснено позивачем за власним
розсудом.

Стосовно вимог позивачки в частині
повернення самовільно зайнятої
земельної ділянки, вважав, що вони
задоволенню не підлягають оскільки
відсутній предмет спору, так як
відповідач користувався цією ділянкою
на підставі договору оренди.

Рішенням Великомихайлівського
районного суду Одеської області від 07
листопада 2013 року в задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про задоволення її позовних
вимог, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні
вищевказаного позову, суд першої
інстанції на підставі ст.ст. 14, 15, 18, 20
Закону України «Про оренду землі» (в
редакції на момент вчинення правочину),
ст.ст. 203, 204, 210, 215, 638, 640 ЦК України,
Постанови Кабінету Міністрів України
від 25 грудня 1998 року № 2073, роз'яснень
викладених в п.п. 2, 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», правомірно
виходив з наступного.

23 листопада 2005 року між ОСОБА_4 та СВК
«Рассвет» був укладений договір оренди
зазначеної земельної ділянки строком з
2005 року по 2025 рік, який був
зареєстрований у Великомихайлівському
райвідділі Одеської регіональної
філії ДП «Центр державного земельного
кадастру при держкомземі України» 28
грудня 2006 року за № 434 (а.с. 09-10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 орендодавець ОСОБА_4
померла, що підтверджується
відповідним свідоцтвом про смерть (а.с.
13).

Після її смерті позивачка отримала
свідоцтво про право на спадщину за
законом на земельну ділянку
сільськогосподарського призначення
площею 4,68 га, кадастровий номер
:01:003:0095, яка розташована на
території Великоплоськівської
сільської ради Великомихайлівського
району Одеської області, з послідуючою
реєстрацією у відділі держкомзему у
Великомихайлівському районі Одеської
області за реєстровим №01
від 07 лютого 2012 року, про що свідчить
посвідка на державному акті на право
власності на земельну ділянку серії ЯА
№ 268716 (а.с. 08, 14).

Типовий договір затверджений
компетентним органом, письмова форма
договору із заздалегідь визначеними
умовами. Норма про використання
типового договору є диспозитивною, а
отже, його використання проводиться за
волею сторін, вираженою у цивільному
договорі.

У п. 30 спірного договору оренди
передбачений ризик випадкового
знищення або пошкодження об'єкта
оренди чи його частини.

Таким чином, твердження позивачки та її
представника про відсутність у
спірному договорі оренди зазначення
ризику випадкового знищення або
пошкодження об'єкта оренди є
необгрунтованими.

Суд першої інстанції дійшов до вірного
висновку, що істотні умови договору
сторонами були погоджені відповідно до
вимог ст.ст. 6, 27 ЦК України щодо свободи
договору.

Договір оренди підписаний ОСОБА_4,
умови договору узгоджені сторонами.

ОСОБА_4, а в наступному позивачка ОСОБА_3
отримували орендну плату і не ставили
питання про невідповідність
вищевказаного договору діючому
законодавству (а.с. 63-73).

На підставі зазначеного вище, районний
суд дійшов до правильного висновку, що
спірний договір оренди земельної
ділянки не містить підстав визначених
ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду
землі» для визнання його недійсним
відповідно до закону.

При цьому, судова колегія зазначає, що
відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог
статей 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивачка
не довела ті обставини, на які вона
посилалась як на підставу своїх вимог
щодо вищевказаного позову, що є
обов'язком сторін згідно з засадами
змагальності процесу за ст. 10 ЦПК
України.

Отже, судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст.
307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Великомихайлівського
районного суду Одеської області від 07
листопада 2013 року по цивільній справі
за позовною заявою ОСОБА_3 до
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Рассвет», третя особа
Великомихайлівське міжрайонне
управління юстиції в Одеській області
про визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко