Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/293/14 Головуючий у
суді І-ї інстанції Мягкий О.В.
Спори, що виникають із договорів
Доповідач Потапенко В. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

19.02.2014 Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Кіровоградської області в складі :

Головуючого-судді - Потапенка В.І.

Суддів - Черненко В.В., Кіселика С.А.
секретар -
Кечкін А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
"Державний Ощадний банк України" на
рішення Ленінського районного суду
міста Кіровограда від 29 листопада 2012
року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства "Державний
Ощадний банк України" до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
, -

ВСТАНОВИЛА :

25 липня 2011 року публічне
акціонерне товариство "Державний
Ощадний банк України" звернулося у суд
з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
остаточно просило стягнути солідарно
з відповідачів заборгованість за
кредитним договором станом на 13.07.2011
року у сумі 770497,76 грн., яка складається
з: 274932,95 грн. - основний борг; 267425,40 грн.-
прострочений борг; 4737,36 грн. - відсотки
та 223402,05 грн. - пеня на прострочений
борг та прострочені відсотки.

Рішенням Ленінського районного
суду міста Кіровограда від 06 березня 2012
року, залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 25 квітня 2012 року у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 липня 2012 року
судові рішення у справі скасовано,
справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.
Рішенням
Ленінського районного суду міста
Кіровограда від 29 листопада 2012 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 16.04. 2013
року рішення Ленінського районного
суду міста Кіровограда від 29 листопада
2012 року - скасовано та ухвалено нове
рішення.
Стягнуто
на користь публічного акціонерного
товариства "Державний Ощадний банк
України" заборгованість за кредитним
договором № 110 від 01 березня 2007 року
станом на 13.07.2011 року в сумі 309456, 04 грн. з
ОСОБА_2 ( солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ) ,
ОСОБА_3 , який є солідарним боржником
з ОСОБА_2, ОСОБА_4 , який є солідарним
боржником з ОСОБА_2.
Стягнуто
з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
публічного акціонерного товариства
"Державний Ощадний банк України" по 837,48
грн. судових витрат з кожного.
Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України від 20
листопада 2013 року рішення
апеляційного суду Кіровоградської
області від 16.04. 2013 року - скасовано ,
справу направлено на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі
публічне акціонерне товариство
"Державний Ощадний банк України"
просить скасувати рішення Ленінського
районного суду міста Кіровограда від 29
листопада 2012 року та постановити нове
рішення про задоволення позову у
повному обсязі , посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
права.
Заслухавши
доповідача, учасників судового
розгляду, обговоривши доводи
апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи , колегія суддів
вважає , що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог , заявлених
у суді першої інстанції.
Згідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог , з підстав
передбачених ст. 309 ЦПК України.

Відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що сума
заборгованості за відсотками та пенею
нараховувалася банком на
заборгованість за кредитом, яка
фактично не стягувалася банком із
страхової компанії "Альфі-Гарант"
внаслідок власної вини. Станом на 01.11.2007
року заборгованість позичальника
складала 83952,78 дол. США, що еквівалентно
423961,53 грн. згідно курсу валют НБУ, який
на 01.11.2007 року складав 505 грн. за 100 дол.
США. Суми страхового відшкодування, на
момент виникнення у позивача права на
її відшкодування у розмірі 431800 грн.,
вистачило б для погашення всієї
заборгованості позичальника за
кредитним договором.

Проте з таким
висновком суду першої інстанції
неможливо погодитися виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено
і сторонами не оспорюється , що 01.03.2007
року між відкритим акціонерним
товариством "Державний Ощадний банк
України" , правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
"Державний Ощадний банк України", і
ОСОБА_2 укладено кредитний договір №110,
за умовами якого позичальнику надано
споживчий кредит у сумі 90535 дол. США на
84 місяці з терміном остаточного
погашення кредиту не пізніше 01.03.2014
року, з відсотковою ставкою 12% річних.

Виконання
умов кредитного договору
забезпечувалося тристоронніми
договорами поруки від 01.03.2007 року,
укладеними між ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ВАТ
"Державний Ощадний банк України" та між
ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ВАТ "Державний Ощадний
банк України", за умовами яких
поручителі зобов'язувалися
відповідати по зобов'язаннях за
кредитним договором у тому ж обсязі, що
і боржник. Крім того, у
забезпечення виконання кредитного
договору ОСОБА_2 за договором застави
від 01.03.2007 року передано у заставу
автомобіль марки TOYОTA Land Cruiser 4,7, 2007 року
випуску.
У письмових
запереченнях на позов , поданих
представником відповідачів ОСОБА_5
зазначено прохання про відмову у
позові з посиланням на те, що борг за
кредитним договором було переведено з
ОСОБА_2 на Страхову компанію , а тому
позов до відповідачів є безпідставним
та необгрунтованим.
Апеляційним судом
встановлено, що 01.02.2007 року між ОСОБА_2 і
товариством з додатковою
відповідальністю Страхова компанія
"Альфа-Гарант" укладено договір
добровільного страхування
транспортного засобу, що є предметом
застави, згідно якого було
застраховано автомобіль TOYОTA Land Cruiser 4,7,
2007 року випуску державний номер НОМЕР_1.
Вигодонабувачем за цим договором є ВАТ
"Державний Ощадний банк України".

28 вересня 2007 року
автомобіль TOYОTA Land Cruiser 4,7, 2007 року було
викрадено.

У встановлені договором страхування
строки страхова компанія не
відшкодувала вигодонабувачеві 431 800
грн. страхового відшкодування.
Відповідно до
ст.979 ЦК України та ст.16 Закону України
"Про страхування" за договором
страхування одна сторона(страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати платежі та виконувати інші
умови договору.
Згідно ст.992 ЦК України у разі
несплати страховиком страхувальникові
або іншій особі страхової виплатити
страховик зобов'язаний сплатити
неустойку в розмірі, встановленому
договором або законом.
Іншого
виду відповідальності законом або
договором на страховика не покладено, у
зв'язку з цим безпідставними є доводи
представника відповідачів про зміну
кредитора у зобов'язанні відповідно до
ст.ст.512,513 ЦК України і покладення на
страхову компанію обов'язку по
погашенню заборгованості за кредитним
договором.
Страховик є учасником страхових
правовідносин, який зобов'язується у
разі настання страхового випадку
сплатити страхувальнику або
вигодонабувачу суму страхового
відшкодування згідно з умовами
договору страхування та актами
цивільного законодавства, тому не
можна визнати обґрунтованим висновок
суду щодо наявності вини страхової
компанії та позивача у виникненні
заборгованості у відповідачів за
кредитним договором.

З наведенного вище можливо зробити
висновок , що настання страхового
випадку не припиняє дію кредитного
договору укладеного між ОСОБА_2 та
позивачем - Банком. Страхова компанія
повинна сплатити Страхове
відшкодування , а позичальник повинен
продовжувати виконання зобов'язань за
кредитним договором до їх повного
виконання.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит і сплатити проценти у
встановлений цим договором строк .
Встановлено , що
позивач свої зобов'язання за договором
виконав , кредит видав , а відповідач
ОСОБА_2 припинив сплату основного
кредиту та процентів за користування
ним і , у позасудовому порядку
відповідачі відмовляються погасити
заборгованість за кредитним договором.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки .
Тому саме
на відповідачів законом та договором
покладено обов'язок по погашенню
кредитної заборгованості.
З
досліджених у судовому засіданні
матеріалів цивільної справи № 2-90/10
встановлено, що справи вбачається, що
28.01.2008 року прокурор Ленінського
району міста Кіровограда в інтересах
держави, уповноваженим органом якої
виступає відкрите акціонерне
товариство "Державний Ощадний банк
України", звернувся у суд з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, страхової
компанії "Альфа-Гарант" про стягнення
страхового відшкодування. Під час
розгляду справи, ОСОБА_2 звернувся із
зустрічним позовом до СК "Альфа-Гарант"
про стягнення страхового
відшкодування, ВАТ "Державний Ощадний
банк України" про визнання договорів
такими, що припинені.

Рішенням Ленінського районного суду
міста Кіровограда від 24 лютого 2010 року,
яке набрало законної сили, позов
задоволено частково. Із страхової
компанії на користь ВАТ "Державний
Ощадний банк України" стягнуто 431800 грн.
страхового відшкодування. В
задоволенні вимог про стягнення з
ОСОБА_2 461041,72 грн. заборгованості за
кредитним договором відмовлено з тих
підстав, що на час викрадення
автомобіля у відповідача не було
кредитної заборгованості.
Цим рішенням
визнано припиненим договір застави
автомобіля TOYОTA Land Cruiser 4,7, 2007 року,
державний номер НОМЕР_1, укладений між
банком і ОСОБА_2 у зв'язку з його втратою
та відмовлено у визнанні припиненим
кредитного договору № 110 від 01.03.2007 року
(а.с.205-207, т.1).

Оскільки у припиненні кредитного
договору ОСОБА_2 було відмовлено, то
правовідносини за цим договором не
припинені і позичальник не
звільняється від відповідальності за
невиконання умов договору.

Зазначеним судовим рішенням
встановлено, проти чого сторони не
заперечували, що з жовтня 2007 року
позичальник припинив погашати
заборгованість за кредитним договором.

Сума
заборгованості за кредитним договором
позивачем розрахована за період з
жовтня 2007 року по 13.07.2011 року і
становить 770497,76 грн., яка складається з:
274932,95 грн. - основний борг; 267425,40 грн.-
прострочений борг; 4737,36 грн. - відсотки
та 223402,05 грн. - пеня на прострочений
борг та прострочені відсотки та
відповідачами не оспорюється. ( т.1
ас.6-10)
З довідки ПАТ "Державний
Ощадний банк України" від 25 березня 2013
року встановлено СК «Альфа-Гарант» на
виконання рішення суду від 24.02.2010 року
на рахунок позивача перерахувала 431800.00
грн. Перерахування коштів
здійснювалося частинами у період з
20.01.2011 року по 13.07.2011 року. Отримані
Банком кошти було направлено на
погашення прострочених відсотків ,
погашення нарахованих відсотків та
погашення простроченного кредиту. ( т. 2
ас. 77)
З розрахунку заборгованості за
кредитним договором вбачається, що він
зроблений відповідно до умов
кредитного договору і отримані від СК
«Альфа-Гарант» кошти були включені у
розрахунок та на їх суму зменшено
заборгованість. ( т.1 ас. 9, 32-34)
При визначенні суми боргу , яка
підлягає стягненню з відповідачів ,
колегією суддів не береться до уваги
рішення Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 24 лютого 2010 року ,
оскільки зазначеним рішенням
відмовлено у задоволенні позову до
ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю в нього
заборгованості за кредитним договором
на момент настання страхового випадку -
28 вересня 2007 року , та у зв'язку з тим, що
Банку завдано шкоду не ОСОБА_2 , а
страховою компанією, як надавачем
послуг. Відповідно до
ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу , інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.
З врахуванням
встановлених обставин справи , колегія
суддів дійшла переконання , що вимоги
ПАТ "Державний Ощадний банк України"
підлягають задоволенню у повному
обсязі та стягненню з відповідачів у
солідарному порядку заборгованості по
кредитному договору у сумі 770497,76 грн..

Згідно ст.88 ЦПК України з кожного
відповідачів на користь позивача
підлягає стягненню по 1143, 17 грн.
сплаченого позивачем судового збору у
суді першої та апеляційної інстанції.

Виходячи з вищенаведеного ,
колегія суддів дійшла висновку , що
судом першої інстанції постановлено
рішення з порушенням норм
матеріального та процесуального права
, його висновки не відповідають
обставинам справи , що є підставою для
його скасування та ухвалення нового
рішення.
Керуючись ст. ст. 509,526,
539, 543, 546, 549, 553, 554, 610, 626, 638, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК
України , ст.ст.88, 303, п.2 ч.1 ст. 307, п.3,4 ч.1
ст. 309, 313,314,316, 319 ЦПК України, колегія
суддів ,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Державний
Ощадний банк України" - задовольнити .

Рішення Ленінського
районного суду міста Кіровограда від
29 листопада 2012 року скасувати та
ухвалити нове рішення.
Позов
публічного акціонерного товариства
"Державний Ощадний банк України"
задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь публічного
акціонерного товариства "Державний
Ощадний банк України" заборгованість
за кредитним договором № 110 від 01
березня 2007 року станом на 13.07.2011 року в
сумі 770 497, 76 грн. , яка складається з :
основного боргу - 274932, 95 грн.,
простроченного боргу - 267425, 40 грн.,
відсотки - 4737, 36 грн., пеня на
прострочений борг та на прострочені
відсотки - 223402, 05 грн.
Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь публічного акціонерного
товариства "Державний Ощадний банк
України" понесені судові витрати у
суді першої та апеляційної інстанції
по 1143,17 грн. , з кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий - суддя

Судді :