АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «Новий» про визнання
недійсними кредитного та іпотечного
договорів, за апеляційною скаргою
представника Публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
банк «Новий» - Заяц Ксенії
Олександрівни на рішення
Солом'янського районного суду міста
Києва від 23 грудня 2013 року, -

встановила:

У грудні 2009 р. ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_19, ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 звернулись до суду з вказаним
позовом, посилаючись на те, що 04
вересня 2008 року між ОСОБА_1 та
акціонерним комерційним банком
«Новий» (надалі - АКБ «Новий»),
правонаступником якого є відповідач,
укладено кредитний договір №3236908/05,
згідно умов якого відповідач
зобов'язався надати ОСОБА_1 кредит на
споживчі потреби в сумі 1 200 000 грн. на
строк 36 місяців зі сплатою за
користування кредитними коштами у
розмірі 25% річних. В рахунок
забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 04 вересня 2008
року між АКБ «Новий» та ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_19, ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 в особі ОСОБА_9, яка діяла на
підставі довіреностей, було укладено
іпотечний договір, відповідно до
якого передано в іпотеку житловий
будинок, що розташований по АДРЕСА_1
та земельну ділянку площею 0,0520 га, яка
розташована за цією ж адресою. Проте
на порушення умов кредитного договору
відповідач не надав ОСОБА_1 грошові
кошти готівкою в розмірі ,
визначеному умовами кредитного
договору. Крім того, проти кількох
працівників АКБ «Новий» прокуратурою
Дніпропетровської області порушено
кримінальну справу №70099045, по якій
ОСОБА_1 визнано потерпілою. За таких
підстав кредитний договір та похідний
від нього договір іпотеки мають бути
визнані недійсними на підставі статей
230 та 1051 ЦК України.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 листопада 2011 року
рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 21 березня 2011 року та
ухвалу Апеляційного суду м. Києва від
01 червня 2011 року в частині
задоволення позовних вимог щодо
визнання недійсними кредитного та
іпотечного договорів скасовано,
справу в цій частині передано на
новий розгляд до суду першої
інстанції. В решті ухвалені у справі
судові рішення залишено без змін.

Ухвалою Солом'янського районного
суду м. Києва від 23 грудня 2013 року
позовну заяву в частині вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_19, ОСОБА_14, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Рішенням Солом'янського районного
суду міста Києва від 23 грудня 2013 року
позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір
№3237008 (З) від 04 вересня 2008 року,
укладений між АКБ «Новий» та ОСОБА_1

Визнано недійсним іпотечний договір
№3237008 (З) від 04 вересня 2008 року,
укладений між АКБ «Новий» та ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_19, ОСОБА_14, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 та
зареєстрованого в реєстрі за №2700.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

В апеляційній скарзі представник
відповідача - Заяц К.О. просить
скасувати рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 23 грудня
2013 року та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Свої доводи мотивує тим, що суд без
належного встановлення всіх
фактичних обставин справи дійшов
передчасного висновку про наявність
правових підстав для визнання
недійсними кредитного та іпотечного
договорів.

Посилаючись на лист Печерського
районного суду м. Києва від 18.09.2013 р., в
якому вказано про направлення
матеріалів кримінальної справи №1-1003/11
до прокуратури Дніпропетровської
області для організації проведення
додаткового розслідування, суд не
врахував постанову Печерського
районного суду м. Києва у справі
№1-21/10 (реєстраційний номер 1055/11), в
якій містяться відомості про
існування приятельських та
позаслужбових відносин між
працівниками банку та ОСОБА_3, зокрема,
щодо передачі коштів невстановленого
походження між вказаними особами,
придбання-продажу автомобіля,
валютних операцій, постійних
зустрічей.

Вважає, що прийняття рішення в даній
справі є неможливим без встановлення
характеру правовідносин між ОСОБА_1
та ОСОБА_3 в рамках
кримінально-процесуального
судочинства, зокрема факту отримання
чи неотримання грошових коштів
останніми. Вирішення цього питання
залежить від розгляду кримінальної
справи №1-1003/11, яку було направлено до
прокуратури Дніпропетровської області
для організації проведення
додаткового розслідування, по якій до
теперішнього часу не винесено вирок.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_11 просив апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі,
в судове засідання не з'явились, про
час та місце розгляду справи
повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України
позичальник має право оспорити
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця або
були одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України
недійсне зобов'язання не підлягає
забезпеченню. Недійсність основного
зобов'язання (вимоги) спричиняє
недійсність правочину щодо його
забезпечення, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 04 вересня 2008 року
між АКБ «Новий», правонаступником
якого є відповідач, та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № №3236908/05, згідно
умов якого відповідач зобов'язався
надати ОСОБА_1 кредит на споживчі
потреби в сумі 1 200 000 грн. на строк 36
місяців зі сплатою за користування
кредитними коштами у розмірі 25%
річних.

В рахунок забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 04
вересня 2008 року між АКБ «Новий» та
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_19, ОСОБА_14,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в особі ОСОБА_9,
яка діяла на підставі довіреностей,
було укладено іпотечний договір
№3237008 (З), відповідно до якого
передано в іпотеку житловий будинок,
що розташований по АДРЕСА_1 та
земельну ділянку площею 0,0520 га, яка
розташована за цією ж адресою.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що банком не
виконано грошове зобов'язання за
кредитним договором, що є підставою
для визнання вказаного кредитного
договору недійсним на підставі ч.1
ст.1051 ЦК України, а також похідного від
нього договору іпотеки.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки останній
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Заперечуючи проти позовних вимог
відповідач посилався на факт
виконання банком кредитного
договору в повному обсязі шляхом
видачі грошових коштів з каси банку
на підставі видаткових касових
документів від 04 вересня 2008 року та
від 15 вересня 2008 року.

Разом з тим, вказана обставина
відповідачем не доведена.

Відповідно до абзацу 3 п.2 та абзацу 6
п.5 Інструкції про касові операції в
банках України передбачено, що
документ, який засвідчує видачу
готівки з каси банку фізичним особам
за операціями з клієнтами, є заява на
видачу готівки, в якій обов'язково
повинен бути підпис отримувача
готівки.

Згідно висновку №11303/10-11
судово-почеркознавчої експертизи від
29 грудня 2010 року підпис від імені
ОСОБА_1 в графі «Підпис отримувача» в
заяві на видачу готівки №870_50 від 04
вересня 2008 року на суму 50 000 грн. в
порядку надання кредиту згідно
кредитного договору №3236908/05 від 04
вересня 2008 року виконано не ОСОБА_1, а
іншою особою з наслідуванням підпису
ОСОБА_1 (а.с.224-225 т.1).

Аналогічні висновки наведені й у
висновку №2081-09 судової почеркознавчої
експертизи по кримінальній справі №
70099045 від 22 вересня 2009 року(а.с. 20-26 т.1).

Відповідачем не надано належних та
допустимих доказів на спростування
висновків вказаних експертиз.

Згідно видаткового касового
документа-заяви №866_17 від 15 вересня 2008
року ОСОБА_1 видано готівкою 700000
грн., проте підпис отримувача на
вказаному документі взагалі
відсутній.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що під час досудового та судового
слідства були отримані дані про
причетність до незаконного
заволодіння коштами АКБ «Новий»
ОСОБА_12, ОСОБА_13, а також ОСОБА_14,
ОСОБА_1, а також про існування
приятельських та позаслужбових
відносин між ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
які не прийняті судом до уваги, та
необхідність зупинення у зв'язку з
цим провадження у справі, є
необґрунтованими.

Як вбачається з постанови Печерського
районного суду м. Києва від 25 лютого
2010 року в справі №1-21/10 , органом
досудового слідства не були вжиті
передбачені законом заходи по
перевірці зазначених обставин, що
стало підставою для направлення
кримінальної справи за
обвинуваченнями ОСОБА_12, ОСОБА_15
прокурору Дніпропетровської області
для організації додаткового
розслідування (а.с.74 т.2).

Відповідно до ч. 4 ст.60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України
суд зобов'язаний зупинити провадження
у справі у разі неможливості
розгляду цієї справи до вирішення
іншої справи, що розглядається в
порядку конституційного, цивільного,
господарського, кримінального чи
адміністративного судочинства.

Відповідно до постанови Печерського
районного суду м. Києва від 30.12.2011 р.
з кримінальної справи №1-55/11 виділено
матеріали справи по епізодам щодо
заволодіння грошовими коштами при
операціях з депозитом ОСОБА_16, по
кредитам ОСОБА_1 у відділенні №16 АКБ
«Новий» та направлено прокурору
Дніпропетровської області для
організації проведення додаткового
розслідування (а.с. 210 т.2).

Відповідно до листа голови
Печерського районного суду м. Києва
від 18.09.2013 р., станом на вказану дату
матеріали кримінальної справи до суду
не повертались.

Оскільки матеріали справи не містять
доказів, що судом розглядається
кримінальна справа, в якій вирішується
питання, що стосуються підстав,
заявлених у даній справі вимог чи
умов, від яких залежить можливість її
розгляду, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
зупинення провадження у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстав для його
скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний банк «Новий»
- Заяц Ксенії  Олександрівни відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
міста Києва від 23 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді:

Справа №22-ц/796/2832/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Українець  В.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.