Справа № 128/330/13- ц Провадження №
22-ц/772/244/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Ганкіна І. А.Категорія: 20
Доповідач: Камзалов В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого: Камзалова В.В.

Суддів: Медяного В.М., Панасюка
О.С.

При секретарі: Руденко О.М.

Розглянувши у відкритому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Вінницького районного суду
від 5 грудня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання довіреності та
договору купівлі - продажу земельної
ділянки та житлового будинку з
господарськими будівлями недійсним
та витребування майна, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зазначеним позовом,

посилаючись на те, що він являвся
власником будинку АДРЕСА_1 та
земельної ділянки, площею - 0, 15 га,
на якій розташований цей будинок.
Це підтверджується витягом з
Державного реєстру правочинів від 27
серпня 2010 року.

В серпні 2010 року до його будинку
зайшов незнайомий чоловік, як
позивачу стало згодом відомо,
ОСОБА_4, і попросив здати в найом
кімнату. Оскільки він перебував у
скрутному матеріальному становищі,
позивач надав згоду.

Під час проживання ОСОБА_4
неодноразово цікавився складом
сім'ї, будинком та земельною
ділянкою позивача.

Використовуючи довірливі відносини
та особливості його психічного
стану після участі у війні в
республіці Афганістан ( розлад
особисті та поведінки, обумовлені
ураженням головного мозку змішаного
ґенезу у вигляді легкого
психоорганічного синдрому), добре
знаючи, що позивач майже не бачить,
ОСОБА_4 під приводом допомоги у
переоформленні державного акту на
земельну ділянку, отримав
довіреність на представництво його
інтересів в усіх установах,
підприємствах та організаціях,
незалежно від форм власності.

Правовстановлюючі документи на
будинок та земельну ділянку ОСОБА_4
викрав, після чого зник.

Реалізуючи свій злочинний умисел
на заволодіння будинком та
земельною ділянкою, ОСОБА_4, без
відому та згоди позивача,
використав довіреність, підшукав
покупця ОСОБА_3 і уклав від імені
позивача договори купівлі-продажу
будинку та земельної ділянки,
заволодівши коштами в сумі - 315600 грн.

Про те, що позивач вже не являється
власником будинку та земельної
ділянки, він дізнався влітку 2012
року, коли був викликаний до
Вінницького районного суду на
розгляд цивільної справи за позовом
ОСОБА_3 до позивача про усунення
перешкод в користуванні житловим
будинком з господарськими будівлями
та спорудами.

Рішенням Вінницького районного суду
від 13 вересня 2012 року позов ОСОБА_3
було частково задоволено та
виселено позивача із займаного
житлового будинку і він залишився
на зиму без даху над головою.

Згідно рішення Вінницького
районного суду від 5 грудня 2013 року
ОСОБА_2 у задоволенні позову було
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій просив рішення скасувати,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального
права, ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України - рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим ; законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом ;
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень, підтверджених
тими доказами, які були досліджені
в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не доведено
того, що він не мав можливості
ознайомитись з текстом довіреності
через перебування у стані сп'яніння
та поганий зір, доказів його
недієздатності, або перебування у
будь-якому хворобливому стані,
порушень мозкової діяльності або
інших психічних розладів на час
підписання довіреності, якими, на
думку суду, можуть бути лише
відповідні експертні висновки, суду
не надав. Щодо шахрайських дій
по відчуженню його майна та
наявність таких дій може бути
доведена лише вироком суду у
кримінальній справі.

Однак, погодитись з таким висновком
суду першої інстанції не можна,
оскільки, оскільки суд дійшов до
нього з порушенням норм
процесуального права, без повного
з'ясування обставин, що мають
значення для справи, а також
неправильно застосував до спірних
правовідносин норми матеріального
права.

Як вбачається з позовної заяви,
підставами визнання довіреності
недійсною позивач зазначав помилку,
обман та вчинення правочину
особою, яка в момент його вчинення
не усвідомлювала значення своїх
дій. Тобто, як на підставу позову
він посилався на взаємовиключні
обставини і всупереч вимогам ст. 214
ЦПК України суд не визначився з
правовідносинами сторін, не уточнив
підставу позову, а тому дійшов
передчасного висновку про його
безпідставність.

В суді апеляційної інстанції
позивач та його представник
просили визнати довіреність
недійсною на підставі ст. 230 ЦК
України, тобто внаслідок обману.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
відповідно до державного акту на
право власності на земельну
ділянку серії ЯЛ № 191838, виданого
Держкомземом у Вінницькому районі,
Вінницької області 17 серпня 2010 року
належала земельна ділянка в
АДРЕСА_1.(а. с.12). Згідно свідоцтва про
право на спадщину, виданого 26 листопада
2009 року позивачу належить
житловий будинок з господарськими
будівлями, розташований за адресою :
АДРЕСА_1.

26 серпня 2010 року приватним
нотаріусом Вінницького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 була
посвідчена довіреність, за якою
ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_4 вчиняти
від його імені усі дозволені
законом право чини цивільно -
правового характеру ( а. с. 15 ).

27 серпня 2010 року ОСОБА_4 від
імені ОСОБА_2 продав ОСОБА_3
житловий будинок та земельну
ділянку, площею - 0,15 га, розташовані
в АДРЕСА_1 ( а. с. 12-14).

31 серпня 2010 року ОСОБА_2
звернувся до КП Вінницьке МБТІ із
заявою про призупинення оформлення
документів на право власності на
житловий будинок і земельну ділянку
на нового власника ( а. с. 105 ). В цей
же день позивач подав заяву до
Вінницького РВ УМВС України у
Вінницькій області про викрадення
паспорта і документів на жилий
будинок і земельну ділянку ( а. с.104).

Відповідно до постанови
слідчого від 5 вересня 2012 року
ОСОБА_4 шляхом шахрайства заволодів
майном ОСОБА_2 ( а. с. 50).

З постанови слідчого від 4
жовтня 2010 року вбачається, що
ОСОБА_4

він же ОСОБА_6 ( постанова про
уточнення анкетних даних на а.с. 50),
крім ОСОБА_2 заволодів також
аналогічним чином майном - ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12 ( а. с. 49).

Згідно довідки від 25 липня 2012
року ОСОБА_2 встановлено діагноз -

розлади особисті та поведінки
внаслідок травми голови, обумовлені
органічним ураженням головного
мозку змішаного ґенезу, у вигляді
легкого психоорганічного синдрому. (
а. с. )

З пояснень ОСОБА_3 в суді
вбачається, що про умови договору
купівлі-продажу він домовлявся зі
ОСОБА_4, йому ж він і передав гроші
за придбане нерухоме майно.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України
представництво, яке ґрунтується на
договорі, може здійснюватись за
довіреністю - письмовим документом,
що видається однією особою іншій
особі для представництва перед
третіми особами.

За змістом ч. 1 ст. 230, ч. 1 ст. 229 ЦК
України, якщо одна із сторін
правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення, зокрема
щодо прав і обов'язків сторін,
такий правочин визнається судом
недійсним.

У пункті 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 6
листопада

2009 року « Про судову практику
розгляду цивільних справ про
визнання право чинів недійсними»
роз'яснено, що право чин визнається
вчиненими під впливом обману у
випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману
є умисел в діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача,

істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам
факт обману повинна довести особа,
яка діяла під впливом обману.

Спростовуючи доводи позивача
про те, що довіреність він підписав
під впливом обману, суд посилався
лише на те, що вина ОСОБА_4 у
заволодінні майном ОСОБА_2 шляхом
шахрайства вироком суду, який
набрав законної сили, не доведена.

Однак, сама по собі
відсутність вироку, що набрав
законної сили, не позбавляє
позивача права доводити наявність
обману іншими доказами відповідно
до ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Судом першої інстанції залишена
поза увагою та обставина, що ОСОБА_2

не має іншого житла окрім спірного
будинку, його доводи про те, що
спочатку за наполяганням ОСОБА_4
він надав довіреність на ім'я
ОСОБА_14 лише на право
переоформлення земельної ділянки,
будь-яких намірів відчужувати
будинок і земельну ділянку нікому
не висловлював, а коли дізнався
про їх відчуження відразу
звернувся до БТІ із заявою про
зупинення його реєстрації,
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку та житловий
будинок ОСОБА_4 не передавав, а
виявивши їх зникнення звернувся із
відповідною заявою до органів
внутрішніх справ, стосовно ОСОБА_4
порушено кримінальну справу не лише
щодо шахрайського заволодіння майном
ОСОБА_2, а ще шести фізичних осіб і
на даний час він переховується від
органів досудового слідства. Не
звернув увагу суд і на діагноз
позивача, зокрема щодо алкогольної
залежності та пов'язані з нею
розлади психіки і поведінки, а
також пояснення самого ОСОБА_3 про
те, що про купівлю будинку він
домовлявся лише зі ОСОБА_4, якому і
передав гроші за будинок і земельну
ділянку.

У сукупності ці обставини
беззаперечно свідчать про те, що
ОСОБА_4 умисно, з метою заволодіння
майном ОСОБА_2 при посвідченні
довіреності від 26 серпня 2010 року
ввів його в оману щодо прав і
обов'язків сторін. зокрема стосовно
права повіреного укладати
договори на відчуження нерухомого
майна довірителя, а відтак ця
довіреність є недійсною.

Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його підписання,
а відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК
України встановлено, що недійсний
право чин не створює юридичних
наслідків, крім тих, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК
України за договором
купівлі-продажу одна сторона (
продавець) передає або
зобов'язується передати майно (
товар) у власність другій стороні (
покупцеві), а покупець приймає або
зобов'язується прийняти майно (
товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Право продажу товару,
відповідно до вимог ст. 658 ЦК України,
крім випадків примусового продажу
та інших випадків, встановлених
законом належить власникові товару.
Якщо продавець товару не є його
власником, покупець набуває право
власності лише у випадку, якщо
власник не має права вимагати його
повернення.

У відповідності з вимогами ч. 3
ст. 203 ЦК України волевиявлення
учасника правочину має бути
вільним і відповідати його
внутрішній волі. Недотримання цього
положення закону є підставою
недійсності правочину - ч. 1 ст. 213 ЦК
України.

Враховуючи вищезазначене,
колегія суддів вважає, що оскільки
продаж спірного нерухомого майна
було здійснено без вільного
волевиявлення власника цього майна,
то договори купівлі-продажу від 27
серпня 2010 року, за якими ОСОБА_4
від імені ОСОБА_2 продав ОСОБА_3
житловий будинок та земельну
ділянку, площею - 0,15 га, які
розташовані у АДРЕСА_1, також є
недійсними.

З врахуванням наведеного,
колегія суддів вважає, що оскільки
судом першої інстанції неповно
з'ясовані обставини справи, а також
неправильно засновані норми
матеріального права, тому відповідно
до вимог ст. 309 ЦПК України, рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення
позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія
суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду
Вінницької області від 5 грудня 2013
року - скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати недійсною довіреність від
26 серпня 2010 року, посвідчену
приватним нотаріусом Вінницького
міського нотаріального округу
ОСОБА_5, зареєстровану за № 1567, за
якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_4
вчиняти від його імені всі
дозволені законом право чини
цивільно - правового характеру.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 27 серпня 2010
року, за яким ОСОБА_4 від імені
ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 земельну
ділянку, площею - 0,15 га, розташовану в
АДРЕСА_1, посвідченому приватним
нотаріусом Вінницького районного
нотаріального округу ОСОБА_13 і
зареєстрованому в реєстрі № 1296.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 27 серпня 2010 року,
посвідченому

приватним нотаріусом Вінницького
районного нотаріального округу
ОСОБА_13, зареєстрованому в реєстрі
за № 1295, за яким ОСОБА_4 від імені
ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 Житловий
будинок, з господарськими будівлями,
що розташований за адресою :
АДРЕСА_1 і який складається з :
житлового будинку, літ «А», загальною
площею - 48,6 кв. м.; прибудова «а»,
прибудова «а1» ганку ; ганку;
козирка ; сараю « Б» ; сараю «Б1» ;
сараю «В» ; погрібу з шиєю «ПВ» ;
козирка ; огорожі № 1 ; воріт № 2 ;
хвіртки № 3 ; огорожі № 4 ; криниці № 5
; вигрібної ями № 6 .

Зобов'язати ОСОБА_3 повернути
ОСОБА_2 житловий будинок та земельну
ділянку, площею - 0,15 га, які
розташовані за адресою ; АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: