Провадження № 2/127/1066/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2014 року
Вінницький міський суд
Вінницької області

в складі головуючого судді Кашпрука
Г.М.,

секретаря Терлецького Є.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за первісним позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, зустрічним позовом ОСОБА_1
до Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» про визнання
кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Комерційний банк «Надра»
звернулось до Вінницького міського
суду Вінницької області із первісним
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
у солідарному порядку заборгованості
за кредитним договором № 54/РП/39/2008-840
від 13.02.2008 року в розмірі 587 256,99 грн.

Первісний позов мотивований тим,
що 13.02.2008 року між банком та ОСОБА_1
укладено кредитний договір №
54/РП/39/2008-840, відповідно до умов якого
позичальник отримала грошові кошти у
розмірі 39 029,00 доларів США для
придбання автотранспортного засобу
марки «Шкода Суперб Класік 1.8», 2007 року
випуску, зі сплатою за користування
кредитом 13,3 % річних, строком
повернення до 20.02.2015 року. Згідно
положень Розділу 3.2 «Порука», ОСОБА_2
взяв на себе обов'язок безвідривно та
безспірно відповідати перед банком за
виконання позичальником ОСОБА_1 всіх
взятих на себе кредитних зобов'язань,
пов'язаних із кредитним договором від
13.02.2008 року. Оскільки відповідачі не
виконували взятих на себе зобов'язань,
по даному кредитному договору
утворилась заборгованість у розмірі 73
471,41 доларів США, що за офіційним курсом
Національного Банку України на час
подачі позову складає 587 256,99 грн.
Зазначені обставини і стали підставою
для звернення до суду із даним позовом.

В ході судового розгляду, до
початку розгляду справи по суті, ОСОБА_1
подала до суду зустрічний позов до ПАТ
«Комерційний банк «Надра» про визнання
кредитного договору недійсним.
Зустрічний позов мотивувала тим, що при
укладанні ос пореного нею кредитного
договору, банк порушив її права як
споживача на одержання необхідної
достовірної інформації про надані
послуги. Крім того, на час укладення
кредитного договору та надання кредиту
у іноземній валюті, ПАТ «Комерційний
банк «Надра» не мав індивідуальної
валютної ліцензії Національного Банку
України на надання відповідних
фінансових послуг у даному конкретному
випадку. З наведених підстав ОСОБА_1
просила суд визнати кредитний договір
від 13.02.2008 року, укладений між нею та ПАТ
«КБ «Надра», недійсним.

В судовому засіданні представник
ПАТ «КБ «Надра» за довіреністю Поліщук
О.В. первісний позов підтримала у
повному обсязі, зустрічний позов
ОСОБА_1 не визнала.

Представники ОСОБА_1 за
довіреністю ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судовому
засіданні первісний позов не визнали з
підстав його необґрунтованості та
передчасності, зустрічний позов
підтримала у повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом
ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився,
причини неявки суду не повідомив.

Суд ухвалив проводити розгляд
справи за відсутності співвідповідача
за первісним позовом ОСОБА_2, який був
повідомлений належним чином, однак в
судове засідання повторно не з'явився.

В ході судового розгляду по
справі встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

13.02.2008 року між ВАТ КБ «Надра»,
правонаступником якого є ПАТ
«Комерційний банк «Надра», та ОСОБА_1 як
позичальником, а також ОСОБА_2 як
поручителем, укладено кредитний
договір № 54/РП/39/2008-840 для придбання
позичальником автомобіля марки «Шкода
Суперб Класік 1.8», 2007 року випуску.
Згідно умов пункту 1.1. Договору,
позичальник отримала у тимчасове
користування на умовах забезпеченості,
повернення, строковості та платності
грошові кошти у сумі 39 029,00 доларів США.
Розмір відсотків за користування
кредитом встановлений умовами пункту
1.1.3.1. на рівні 13,3 % річних на залишок
заборгованості. Термін остаточного
погашення кредиту складає до 20.02.2015
року, що відображено у пункті 1.1.4.
Договору. Згідно умов розділу 3.2.
«Порука» даного кредитного договору,
ОСОБА_2 як поручитель. Зобов'язався
перед банком за повне й своєчасне
виконання всіх кредитних зобов'язань
ОСОБА_1 Пунктом 5.1. Договору передбачено
відповідальність позичальника у разі
прострочення строку сплати
мінімальних необхідних платежів по
погашенню кредиту у вигляді пені в
розмірі подвійної облікової ставки НБ
України, що діяла на час виникнення
заборгованості, за кожен день
прострочення. Пунктом 5.2. Договору
передбачено відповідальність
позичальника у разі порушення вимог
кредитного договору щодо строків і
розмірів повернення кредиту та сплати
відсотків за користування кредитними
коштами у вигляді штрафу у розмірі 10 %
від суми кредиту за кожен випадок.

Згідно заяви на видачу готівки №
109 від 13.02.2008 року ОСОБА_1 отримала від
кредитора грошові кошти у розмірі 39
029,00 доларів США, що в еквіваленті до
національної валюти України станом на
день видачі кредиту за курсом
Національного Банку України складало
197 096,45 грн.

Відповідно до складеного ПАТ «КБ
«Надра» розрахунку заборгованості за
кредитним договором № 54/РП/39/2008-840 від
13.02.2008 року, станом на 19.08.2013 року
складає 73 471,41 доларів США, що за курсом
Національного Банку України на день
подачі позову складає 587 256,99 грн. В тому
числі, 37 595.66 доларів США (300 502.11 грн.)
непогашеного тіла кредиту, 26 039.42
доларів США 9208 133.12 грн.) несплачених
відсотків, 5 933.43 доларів США (47 425.88 грн.)
пені за прострочення строків виконання
зобов'язання, 3 902.90 доларів США (31 195.88
грн.) пені за прострочення строків
сплати мінімально необхідного платежу.

Частиною 2 статті 192 Цивільного кодексу
України визначено, що іноземна валюта
може використовуватись в Україні у
випадках і порядку, встановленому
законом.

Відповідно до частини 5 статті 203
Цивільного кодексу України, правочин
має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

У відповідності до положень частини 3
статті 533 Цивільного кодексу України,
використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
Згідно статті 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Зміни до договору
можуть бути внесені відповідно до
статті 651 Цивільного кодексу України
лише за згодою сторін.

Відповідно до статті 1054 Цивільного
кодексу України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 99 Конституції України,
грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 1 Декрету КМ
України «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю» від
19.02.1993 року № 15-93, валютними цінностями
є, зокрема, іноземна валюта. Статтею 2
Декрету визначено, що резиденти і
нерезиденти мають право бути
власниками валютних цінностей, що
знаходяться на території України та
здійснювати валютні операції з
урахуванням обмежень, встановлених цим
Декретом та іншими актами валютного
законодавства України.

Згідно статті 3 Декрету, валюта України
є єдиним законним засобом платежу на
території України, яка приймається без
обмежень для оплати будь-яких вимог і
зобов'язань, якщо інше не передбачено
цим Декретом або іншими актами
валютного законодавства України.

Згідно статті 47 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»,
кредитною операцією є розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик на
підставі банківської ліцензії.

Пункт «в» частини 4 статті 5 Декрету
передбачає вимогу щодо отримання
індивідуальної ліцензії Національного
банку України на здійснення операцій
щодо надання і одержання резидентами
кредитів у іноземній валюті, якщо
терміни і суми таких кредитів
перевищують встановлені
законодавством межі.

Згідно з вимогами статті 5 Декрету,
підставою для здійснення банками
кредитування в іноземній валюті є
наявність у банку генеральної ліцензії
на здійснення валютних операцій,
отриманої у встановленому порядку.

Відповідно до пункту 2.3 Положення про
порядок видачі банкам банківських
ліцензій, письмових дозволів та
ліцензій на виконання окремих
операцій, затвердженого постановою
Правління Національного банку України
від 17.07.2001 № 275, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 21.08.2001 за
№ 730/5921, банки мають право здійснювати
операції щодо залучення та розміщення
іноземної валюти на валютному ринку
України, за наявності банківської
ліцензії та за умови отримання
письмового дозволу Національного
банку.

Постановою Правління Національного
банку України від 14.10.2004 № 483
затверджено Положення про порядок
видачі Національним банком України
індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
яке зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 09.11.2004 за №1429/10028.

Відповідно до пункту 1.5 Положення,
використання іноземної валюти як
засобу платежу на території України
без індивідуальної ліцензії
дозволяється, якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією є
уповноважений банк, на здійснення якої
Національний банк України видав йому
банківську ліцензію та письмовий
дозвіл на здійснення операцій з
валютними цінностями.

Статтею 36 Закону України «Про
Національний банк України»
передбачено, що Національний банк
встановлює офіційний курс гривні до
іноземних валют та оприлюднює його.

Відповідно до Положення про
встановлення офіційного курсу гривні
до іноземних валют та курсу
банківських металів, затвердженого
постановою Правління Національного
банку України від 12.11.2003 № 496, та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27.11.2003 року за № 1094/8415, в
редакції, чинній на дату укладення
ОСОБА_6 кредитного договору, офіційний
курс гривні до вільно конвертованих
іноземних валют (1-ша група
Класифікатора), до яких відносяться
долари США, встановлюється щоденно.
Стосовно долара США він розраховується
на підставі котирування валюти на
міжбанківському валютному ринку та з
урахуванням інформації про діючий
офіційний курс Національного банку
України і про проведені ним операції з
купівлі-продажу іноземних валют 1-ї
групи Класифікатора, а також
відомостей про курсові та цінові зміни
на світових фінансових та товарних
ринках, інших показників, зміна яких
може впливати на валютний ринок
України.

Інформація про встановлені офіційні
курси гривні до іноземних валют
оприлюднюється шляхом розміщення в
міжнародній комп'ютерній мережі
Інтернет та надсилається
територіальним управлінням
Національного банку, банкам,
центральним органам виконавчої влади.

Заслухавши думку сторін,
дослідивши матеріали справи та
оцінивши зібрані докази у їх
сукупності, суд прийшов до переконання
про задоволення первісного позову та
відмову у задоволенні зустрічного
позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.02.2008 року
між сторонами укладено кредитний
договір, за умовами якого ПАТ «КБ
«Надра», як кредитор, надав
позичальнику ОСОБА_1 кредит у розмірі 39
029,99 доларів США, а ОСОБА_2, як
поручитель, зобов'язався перед банком
відповідати за повне та своєчасне
виконання ОСОБА_1 всіх своїх кредитних
зобов'язань. Зазначені кредитні кошти
позичальник отримала у повному обсязі,
що підтверджується відповідною заявою
на видачу готівки № 109 від 13.02.2008 року.

Згідно наданого кредитором
розрахунку заборгованості за
кредитним договором від 13.02.2008 року, її
розмір станом на 19.08.2013 року складає 587
256,99 грн. Розмір заборгованості
позичальником ОСОБА_1 та її
представниками не оспорювався.

З наведених підстав первісний
позов підлягає задоволенню у повному
обсязі.

Твердження ОСОБА_1 про те, що банк не мав
права видавати кредит у іноземній
валюті, є необґрунтованими з наступних
підстав. Чинним законодавством
закріплено за грошовою одиницею
України статус єдиного законного
платіжного засобу, однак не заборонено
використання іноземної валюти на
території України. Статтею 2 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність» банківський кредит
визначено як будь-яке зобов'язання
банку надати певну суму грошей,
будь-яку гарантію, будь-яке
зобов'язання придбати право вимоги
боргу, будь-яке продовження строку
погашення боргу, яке надано в обмін на
зобов'язання боржника щодо повернення
заборгованої суми, а також на
зобов'язання на сплату процентів та
інших зборів з такої суми. Даною
статтею кошти визначені як гроші у
національній або іноземній валюті чи
їх еквівалент.

Таким чином, законодавство надає
банкам право на підставі відповідних
ліцензій надавати кредити та бути
суб'єктом кредитних зобов'язань.
Приписи, які б забороняли банкам
надавати кредити у іноземній валюті
або регламентували умови кредитування
в іноземній валюті, в чинному
законодавстві відсутні.

Пунктом «в» частини 4 статті 5 Декрету
КМ України «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю»
передбачено, що індивідуальна ліцензія
на проведення операцій щодо надання і
одержання резидентами кредитів в
іноземній валюті необхідна лише у
випадках, якщо терміни і суми кредитів
перевищують встановлені
законодавством межі. На сьогодні
законодавством терміни і суми кредитів
в іноземній валюті як критерій їх
віднесення до сфери дії режиму
індивідуального ліцензування не
встановлено. Таким чином, єдиною
правовою підставою для здійснення
банком кредитування в іноземній валюті
є наявність у банку генеральної
ліцензії на здійснення валютних
операцій, отриманої у встановленому
порядку.

Постановою Правління Національного
банку України від 14.10.2004 № 483
затверджено Положення про порядок
видачі Національним банком України
індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
яке зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 09.11.2004 за №1429/10028.

Відповідно до пункту 1.5 Положення,
використання іноземної валюти як
засобу платежу на території України
без індивідуальної ліцензії
дозволяється, якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією є
уповноважений банк, на здійснення якої
Національний банк України видав йому
банківську ліцензію та письмовий
дозвіл на здійснення операцій з
валютними цінностями.

Саме тому сплата процентів в іноземній
валюті за кредитом не потребує
наявності в сторін договору
індивідуальної ліцензії на
використання іноземної валюти як
засобу платежу на території України.

Відповідно до Положення про
встановлення офіційного курсу гривні
до іноземних валют та курсу
банківських металів, затвердженого
постановою Правління Національного
банку України від 12.11.2003 № 496, та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27.11.2003 року за № 1094/8415, в
редакції, чинній на дату укладення
ОСОБА_1 кредитного договору, офіційний
курс гривні до вільно конвертованих
іноземних валют (1-ша група
Класифікатора), до яких відносяться
долари США, встановлюється щоденно.
Стосовно долара США він розраховується
на підставі котирування валюти на
міжбанківському валютному ринку та з
урахуванням інформації про діючий
офіційний курс Національного банку
України і про проведені ним операції з
купівлі-продажу іноземних валют 1-ї
групи Класифікатора, а також
відомостей про курсові та цінові зміни
на світових фінансових та товарних
ринках, інших показників, зміна яких
може впливати на валютний ринок
України.

Інформація про встановлені офіційні
курси гривні до іноземних валют
оприлюднюється шляхом розміщення в
міжнародній комп'ютерній мережі
Інтернет та надсилається
територіальним управлінням
Національного банку, банкам,
центральним органам виконавчої влади.

Таким чином, при укладені договору
кредиту ОСОБА_1 була доступною
інформація про те, що курс гривні до
долара США щоденно змінюється і
залежить від цілого ряду факторів, що
дозволяло врахувати вплив можливого
зростання курсу на його майнові
інтереси, пов'язані з погашенням
кредиту в іноземній валюті. Однак
ОСОБА_1 взяла кредит саме в іноземній
валюті з тих підстав, що за ним була
встановлена менша відсоткова ставка,
та одночасно фактично погодилась із
можливістю виникнення у неї ризиків,
пов'язаних із зростанням курсу.

Зауваження представників ОСОБА_1 з того
приводу, що банк зобов'язаний був
спочатку звернути стягнення на предмет
застави, а саме автомобіль марки «Шкода
Суперб Класік 1.8», 2007 року випуску, не
можуть бути прийняті до уваги судом,
оскільки банку, як кредитору, надано
право самостійно та на власний розсуд
обирати спосіб захисту порушених прав.

Таким чином, зустрічний позов ОСОБА_1
задоволенню не підлягає як
безпідставний та недоведений.

Питання судових витрат суд вирішує у
відповідності до положень статті 88 ЦПК
України.

Враховуючи наведене, керуючись статтею
99 Конституції України, статтями 192, 203,
235, 533, 626, 629, 651, 1054 Цивільного кодексу
України, статтями 47, 49 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»,
статтями 1, 2, 3, 4, 5 Декрету КМ України
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993
року, ст. ст.10, 60, 212 - 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Первісний позов Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» задовольнити у повному
обсязі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (індивідуальний
податковий номер НОМЕР_1), ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (індивідуальний
податковий номер НОМЕР_2), на користь
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра»
заборгованість за кредитним договором
№ 54/РП/39/2008-840 від 13.02.2008 року в розмірі 587
256,99 грн., а також 3 555,70 грн. в рахунок
понесених позивачем судових витрат по
сплаті судового збору при подачі
позову та заяви про забезпечення
позову.

Зустрічний позов ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Судові витрати за зустрічним позовом
віднести за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Вінницької області
протягом десяти днів після його
проголошення, шляхом подачі
апеляційної скарги через суд першої
інстанції.

Суддя: