СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого -
судді Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Алекс-Буд» на рішення Подільського
районного суду м. Києва від 12 листопада
2013р. по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Алекс-Буд»

про стягнення боргу за договором
оренди майна,

встановила:

у вересні 2013р. позивач звернувся до
суду з позовом про стягнення з
відповідача 362 561,96грн. боргу.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що 1 вересня 2008р. між
ОСОБА_2 та відповідачем був укладений
договір оренди приміщення АДРЕСА_1, а 12
жовтня 2012р. він уклав з ОСОБА_2 договір
про відступлення права вимоги, про що
було повідомлено відповідача 17 жовтня
2012р.

Позивач стверджував, що
відповідач з 5 лютого 2009р. не сплачував
орендну плату згідно договору оренди, а
за період з 13 листопада 2012р. по 9 вересня
2013р. заборгованість складає 362 561грн.
96коп., враховуючи пеню за прострочене
зобов'язання, 3% річних та пеню за
прострочення підписання акту
прийому-передачі.

Рішенням суду від 12 листопада
2013р. позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача борг по орендній платі у сумі
312 592грн. 66коп., 4 726грн. 48коп. - три
відсотки річних, 19 423грн. 36коп. пені та
3441грн. судового збору.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на те, що суд
безпідставно не врахував, що сторонами
договору оренди було погоджено
зменшення розміру щомісячної орендної
плати шляхом надання орендодавцем
рахунків для оплати, де розмір орендної
плати зазначався у сумі 18 360грн., а
договір оренди був розірваний з 23
листопада 2012р., тому відсутні правові
підстави для стягнення орендної плати.

Також апелянт вважає, що судом
неправильно застосовані норми
матеріального права, так як відповідно
до положень ст.ст. 512, 514, 516 ЦК України за
договором про відступлення права
вимоги новий кредитор має право вимоги
до зобов'язань, які існували до
укладення договору.

Апелянт, будучи належним чином
повідомленим про день та час розгляду
апеляційної скарги (с.с.128), у судове
засідання не з'явився, причини неявки
не повідомив, тому відповідно до
положень ст. 305 ЦПК України колегія
суддів провела судовий розгляд у

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/2327/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Супрун Г.Б.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Рейнарт І.М.відсутність
апелянта.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
позивача, який

-
2 -

просив залишити рішення суду без змін,
вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що вона задоволеню не підлягає
з таких підстав.

Судом встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 на підставі свідотцва про
право власності від 3 березня 2004р. у
рівних частинах належить ОСОБА_2 та
ОСОБА_6

21 листопада 2005р. між ОСОБА_6 та
ОСОБА_2 укладено договір оренди Ѕ
частини зазначеної квартири із правом
суборенди.

1 вересня 2008р. між ОСОБА_2 та ТОВ
«Алекс-Буд» укладено договір оренди
майна строком до 1 серпня 2011р. зі
сплатою орендної плати у сумі 27 300грн.
щомісячно з врахуванням індексу
інфляції за попередній місяць.

Відповідно до акту
прийому-передачі майна від 1 вересня
2008р. орендар отримав майно.

12 жовтня 2012р. між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 укладено договір про
відступлення права вимоги, відповідно
до якого ОСОБА_1 отримав право вимоги
належного виконання зобов'язань за
договором оренди від 1 вересня 2008р., про
що був повідомлений орендар 23 жовтня
2012р.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач не виконав належним
чином умови договору оренди.

Колегія суддів вважає, що даний
висновок суду першої інстанції
відповідає обставинам справи та
грунтується на нормах матеріального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Рішенням Подільського районного
суду м. Києва від 17 липня 2013р.
встановлено, що відповідач належним
чином не виконував умови договору,
допустив заборгованість по сплаті за
користування майном, яка була стягнута
судом станом на 12 листопада 2012р.

Під час розгляду судом даного
спору відповідачем не надано доказів у
підтвердження сплати ним орендної
плати після 12 листопада 2012р.

Доводи апелянта про те, що
договір оренди було розірвано на
ініціативою орендодавця 23 листопада
2012р. не звільняє відповідача від
обов'язку оплати орендної плати,
оскільки з наданих суду документів
встановлено, що орендодавець у
зазначений строк квартиру не звільнив,
орендарю відповідно до акту
прийому-передачі не повернув і
продовжував нею користуватися до 25
липня 2013р.

Посилання апелянта на те, що між
сторонами була досягнута домовленість
про зменшення розміру орендної плати,
належними доказами не підтверджено,
так як відповідачем суду надані
документи про перерахування сум, однак
не надано документи, які свідчать про
згоду орендодавця на зменшення розміру
орендної плати.

Оскільки відповідачем суду не
було надано доказів проведення
щомісячних платежів по орендній платі
у розмірі, визначеному умовами
договору оренди, суд першої інстанції
прийшов до правомірного висновку про
примусове стягнення суми
заборгованості з 13 листопада 2012р. по 25
липня 2013р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочиввиконання
грошового зобов'язання, навимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуваннямвстановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченоїсуми, якщо
інший розмір процентівне встановлений
договоромабо законом.

Відповідач прострочив виконання
грошового зобов'язання по сплаті
щомісячних платежів по орендній платі,
тому суд першої інстанції правомірно
стягнув з відповідача три відсотки
річних.

Доводи апелянта про те, що зазначена
компенсація обрахована із завищеного
розміру орендної плати, колегія суддів
вважає безпідставним, так як апелянтом
не надано доказів погодження з
орендодавцем зменшення розміру
орендної плати.

Пунктом 3.9. договору оренди майна
сторони погодили, що орендна плата,
перерахова-

- 3 -

на несвоєчасно або не в повному обсязі,
стягується відповідно до чинного
законодавства з урахуванням пені в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми заборгованості за кожний день
прострочення (включаючи день оплати)
Сума пені сплачується у будь-якому
випадку затримки орендарем платежу, за
наявності вини орендаря.

Суд першої інстанції, керуючись ст. 232
ГК України, стягнув з відповідача пеню
за несвоєчасну сплату орендної плати
за період з 13 листопада 2012р. по 13 травня
2013р., що відповідає умовам договору
оренди та діючому законодавству.

Доводи апелянта про те, що відсутні
підстави для стягнення пені у зв'язку
із припиненням договору оренди,
колегія суддів вважає безпідставним,
так як орендар не передав орендоване
майно і продовжував ним користуватися
до 25 липня 2013р.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України
передбачено, що кредитор у зобов'язанні
може бути замінений іншої особою
внаслідок передання ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Пунктом 1.2. договору про відступлення
права вимоги, який укладено 12 жовтня
2012р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, сторони
визначили, що за цим договором новий
кредитор одержує права (замість
первісного кредитора) вимагати від
боржника належного виконання всіх
зобов'язань за основним договором на
користь нового кредитора, в тому числі,
але не виключно, сплату неустойки,
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Враховуючи викладені положення
матеріального права та умови договору
про відступлення права вимоги, колегія
суддів вважає безпідставними
твердження апелянта про те, що позивач
не має права вимоги по зобов'язанням,
які існують після укладення
зазначеного договору.

Відповідач належним чином не виконував
свої зобов'язання за договором оренди
майна, після розірвання договору
оренди не повернув майно орендодавцю,
тому останній мав право вимагати
сплати орендної плати до моменту
повернення майна, а оскільки дане право
було передано новому кредитору, то і
позивач мав правові підстави для
пред'явлення позову.

Судом першої інстанції повно
встановлені обставини справи,
правильно застосовані норми
матеріального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Алекс-Буд» відхилити, рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 12 листопада 2013р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: