АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-381/14
Головуючий у 1 інстанції: Борденюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

16 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В.,
Усика Г.І.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 2 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета позову
- ОСОБА_4, приватного нотаріусу КМНО
ОСОБА_5 про визнання договору недійсним
і визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 2 вересня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета позову
- ОСОБА_4, приватного нотаріусу КМНО
ОСОБА_5 про визнання договору недійсним
і визнання права власності відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального
права.

Зокрема апелянт вказує на те, що її
батько ОСОБА_4, в силу віку та стану
здоров*я не міг прочитати оспорюваний
договір дарування, крім того суд
безпідставно відмовив у призначенні у
справі комплексної
психолого-психіатричної експертизи
щодо стану здоров*я ОСОБА_4

В суді апеляційної інстанції
представник апелянту підтримав подану
скаргу, із викладених в ній підстав,
відповідач проти задоволення
апеляційної скарги заперечував, просив
залишити рішення суду першої інстанції
без змін, інші учасники процесу в
судове засідання не з*явилися, будучи
повідомленими належним чином про час і
місце слухання справи. .

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
таких підстав.

За договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.
Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування (ст. 717 ЦК України).

Відповідно до статті 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Першою - третьою, п'ятою та шостою
частинами статті 203 ЦК України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно ст.. 230 ЦК України, якщо одна із
сторін проточину навмисно ввела другу
сторони в оману щодо обставин, які
мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 ЦК),
такий правочин визнається судом
недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Як вбачається із матеріалів справи і
встановлено судом, 26.06.2006 р. ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 за договором дарування частки
квартири безоплатно передали у
власність ОСОБА_3 2/3 частки квартири
АДРЕСА_1 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_6 помер (а.с. 7).

Звертаючись в травні 2012 року із позовом
до суду, дочка ОСОБА_6 і ОСОБА_4 - ОСОБА_2,
вказувала на порушення її право
спадкоємця після смерті батька, і
просила визнати недійсним укладений її
батьками спірний договір дарування з
посиланням на ст. 230 ЦК України, як
такий, що укладений внаслідок обману зі
сторони обдарованого, відповідача у
справі, посилаючись на те, що на момент
підписання спірного договору батьку
було 80 років, а матері 74 року, вони
хворіли хронічними захворюваннями,
погано бачили та чули, у зв'язку з чим не
могли ознайомитись зі змістом
правочину належним чином, а відтак не
розуміли його суті, вважаючи, що в
дійсності складали заповіт на користь
сина ОСОБА_3, а також на те, що батьки
вже зверталися до суду із аналогічним
позовом до свого сина.

Відмовляючи у задоволені пред*явленого
позову в повному обсязі суд першої
інстанції виходив із того, що зміст
укладеного спірного договору
дарування частки квартири відповідав
волі ОСОБА_4 і ОСОБА_6, а підстави
вважати вказаний договір таким, що
укладений під впливом обману зі
сторони обдарованого, не було
встановлено.

Допитана судом в якості свідка сторона
оспорюваного договору ОСОБА_4,
показала, що вона і ОСОБА_4, цілком
усвідомлювали зміст договору, який
вони укладають, вказаний правочин
відповідає їхній волі, син щодо змісту
договору в оману їх не вводив, а
нотаріус, при посвідченні договору,
пояснила його зміст.

Її чоловік ОСОБА_4 також знав і розумів
зміст оспорюваного договору, при цьому
вона заперечувала проти того, що
ОСОБА_4 мав поганий стан здоров'я і
через вади зору не міг ознайомитись із
договором, так як на час його укладення
він ще працював на кафедрі у Київському
політехнічному інститут, у минулому
році підписали якісь судові документи;
листи своїй дочці, скарги на сина не
писала, який до них добре віновсивя і
після укладання договору.

Із наданої суду копії трудової книжки
вбачається, що ОСОБА_4 дійсно із 2002 року
по 2010 рік працював на посаді завідувача
лабораторією кафедри НТУУ "Київський
політехнічний інститут" (а.с. 114), тобто
на час укладення у 2006 році договору
дарування він за станом здоров'я міг
виконувати трудові обов'язки у вищому
технічному навчальному закладі, а
відтак міг самостійно ознайомитись зі
змістом вказаного договору дарування
частки квартири.

Позивачка зі своєї сторони не надала
суду доказів, якіб об*єктивно свідчили
про здійснення обману з боку
відповідача при укладенні договору.

Свідок ОСОБА_7 повідомляла суду
інформацію стосовно обставин справи,
про які вона дізналася від ОСОБА_4.

Пред*явлений у 2012 році позов ОСОБА_4 та
ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору дарування частки
квартири від 26 червня 2006 року був
залишений без розгляду у зв*язку із
поданою представником позивачів
відповідною заявою.

Суд повно з*ясував обставини у справі,
надав доказам належну оцінку.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги,
колегією суддів вважає необхідним
зазначити, що з урахуванням правових
підстав визнання договору недійсним
(ст.. 230 ЦК), предметом доказування у
справі є здійснення обману з боку
відповідача під час вчинення спірного
правочину. Ці обставини позивачкою
належними доказами доведені не були.

Посилання апелянта на відмову суду
призначити комплексну
психолого-психіатричну експертизу
стосовно стану здоров*я ОСОБА_4 є
безпідставними, з огляду на те, що
підставою пред*явленого позову є
здійснення обману обдарованим, а не
фактично з*ясування психічного стану
ОСОБА_4 і відповідно можливості ним
усвідомлювати значення своїх дій та
можливості керувати ними на час
вчинення договору.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що позов пред*явлений ОСОБА_10 від
імені ОСОБА_4, яка не уповноважувала
позивачку на вчинення таких дій і не є
обмеженою у своїй процесуальній
правоздатності.

Таким чином рішення суду є законним і
обгрунтованим і підстав для його зміни
чи скасування, колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 2 вересня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: