пр.№ 2/464/85/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2014
м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого Тімченко О.В.

за участі секретаря судового засідання
Гойни Н.І.

з участю відповідача ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
цивільну справу за позовом ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» про визнання недійсними
кредитного договору та договору
застави, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просить стягнути з
відповідача заборгованість у розмірі
50690,01 грн. за кредитним договором
№DNH4KP34620622 від 24.05.2006 р. та понесені при
подачі позову до суду судові витрати по
сплаті судового збору. В обґрунтування
позовних вимог покликається на те, що
відповідно до укладеного договору
№DNH4KP34620622 відповідач 24.05.2006 р. отримав
кредит у розмірі 2858,69 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25,08% на суму залишку
заборгованості за кредитом. Відповідач
підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка» складає між ним і банком
договір, про що свідчить підпис
відповідача у заяві. Відповідно до умов
договору погашення заборгованості
здійснюється в наступному порядку:
щомісяця в період сплати позичальник
повинен надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією, а
також інші витрати згідно Умов.
Відповідач зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконав у
зв'язку з чим станом на 05.12.2013 р. має
заборгованість 50690,01 грн., яка
складається з наступного: 2858,70 грн. -
заборгованість за кредитом; 15081,75 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 29859,56 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; штрафи
відповідно до п.5.3 Умов та правил
надання банківських послуг - 500 грн.
штрафу (фіксована частина) та 2390 грн.
штрафу (процентна складова).

Відповідач звернувся в суд із
зустрічним позовом до позивача в
порядку захисту прав споживачів, в
якому просить: визнати недійсним
кредитний договір №DNH4KP34620622 від 24.05.2006
р., укладеним з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»;
визнати недійсним договір застви
мобільного телефону NOKIA 6280 згідно з
кредитним договором №DNH4KP34620622 від
24.05.2006 р., укладеним з ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК»; в разі, якщо суд прийде до
іншого висновку, просить визнати
недійсним частини вказаного договору,
які суперечать вимогам діючого
законодавства, та є несправедливими і
це є підставою для визнання таких
положень договору недійсними. В
обґрунтування покликається на те, що
кредитний договір від 24.05.2006 р.,
укладений ним під впливом обману щодо
дійсних умов договору з боку банку.
Факт приховування важливої інформації
перед підписанням договору, ненадання
для ознайомлення умов надання
споживчого кредиту, невідповідність
встановленим між сторонами у договорі
умовам до фактичного встановлених
банком з метою отримання прихованого
прибутку в даному випадку і є умислом в
діях відповідача. Недійсність
основного зобов'язання спричиняє
недійсність правочину щодо його
забезпечення, а тому вважаю, що предмет
застави, яким згідно з таким договору є
вищевказаний придбаний ним телефон, є
також недійсним.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, був належним
чином - під розписку повідомлений про
час та місце розгляду справи; подав
суду заяву, в якій просить справу
розглядати без його участі та
первісний позов підтримує в повному
обсязі.

Відповідач та його представник у
судовому засіданні проти первісного
позову заперечили та заявляють про
застосування строку позовної давності
при зверненні до суду з даними
вимогами, зустрічний позов просять
задоволити.

Заслухавши пояснення відповідача
та його представника, дослідивши
матеріали справи та з'ясувавши її
дійсні обставини справи, суд приходить
до наступного висновку.

Статтею 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Кредитний договір
укладається у письмовій формі.
Кредитний договір укладений з
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Так, відповідно до підписаною
сторонами заяви 24.05.2006 р. між ним
укладено письмовий договір споживчого
кредиту №DNH4KP34620622, згідно з яким банк
надав позичальнику кредит в сумі 2858,70
грн. на строк 11 місяців по 24.04.2007 р.
включно, умовами сплати відсотків за
його користування у розмірі 2,89% на
місяць на суму залишку заборгованості
по кредиту в обмін на зобов'язання
позичальника поверненню кредиту,
сплати процентів в обумовлених у Заяві
та Умовах про надання споживчого
кредиту фізичним особам строки, а також
сплати комісії, яка зазначена в Умовах.
Погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку: щомісяця в період
сплати, за який приймається період з «
3», « 10» число кожного місяця
позичальник повинен надати банку
грошові кошти (щомісячний платіж) у
сумі 294,08 грн. для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, відсотками, комісією, а також
інші витрати згідно Умов.

Розглядаючи питання застосування
строку позовної давності при стягнення
боргу, заявленої відповідачем та його
представником у порядку ст.267 ЦК
України, суд враховує наступне.

Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу (ст.256 ЦК України). У
ст.257 ЦК України визначено, що загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. Позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій формі
(ст.259 ЦК України).

При цьому, сторонами при укладенні
кредитного договору погоджено строк
виконання зобов'язання (термін
користування кредитом) - 24.04.2007 р. і
терміни позовної давності по вимогам
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені штрафів за даним
договором встановлено сторонами
тривалістю 5 років, а тому необхідно
керуватися ч.5 ст.261 ЦК України, згідно з
якою за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання. Згідно з вхідним штампом
позивач звернувся до суду 19.12.2013 р.

У ст.267 ЦК України встановлено, що заява
про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови в позові.

Враховуючи, що позивачем, навіть
при збільшеному строку, пропущено
позовну давність при зверненні до суду,
про застосуванні якої заявлено
відповідачем та його представником,
відсутність передбачених ч.5 ст.267 ЦК
України, поважних причин такого
пропущення, а тому слід в позові про
стягнення боргу за кредитним договором
слід відмовити.

Вирішуючи вимоги зустрічної
позовної заяви по визнання кредитного
договору недійсним, суд враховує
наступне.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору. Зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови ,які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК
України).

Відповідач погодився з умовами
укладеного кредитного договору,
підписавши його, та отримав від банку
кошти на купівлю мобільного телефону.

Відповідно до ст.230 ЦК України,
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

З роз'яснень, викладених у п.20 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» від 06.11.2009 р. № 9
вбачається, що правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. На відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину. Наявність
умислу в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Проте, відповідно до матеріалів
справи ні відповідачем, ні його
представником не доведено обставин та
не надано доказів, що підтверджують
обман щодо істотних умов договору.
Тобто не доведено наявність обману зі
сторони позивача, в чому він полягав та
істотність цих обставин для вирішення
справи.

У зв'язку з викладеним суд дійшов до
обґрунтованого висновку про те, що
позивач, всупереч вимог ст.ст.10, 60 ЦПК
України не довів належними та
допустимими доказами наявність умислу
в діях позивача, істотність значення
обставин, щодо яких відповідачем
введено в оману, і сам факт обману.

Щодо вимоги про те, що «в разі,
якщо суд прийде до іншого висновку,
прошу визнати недійсним частини
вказаного договору, які суперечать
вимогам діючого законодавства, та є
несправедливими і це є підставою для
визнання таких положень договору
недійсними», то суд враховує що
правовідносини про надання споживчого
кредиту є договірними, до яких мають
бути застосовані, зокрема, як загальні
положення ЦК України про зобов'язання
та договір, так і приписи ч.2 ст. 627 ЦК
України щодо необхідності врахування
вимог законодавства про захист прав
споживачів. Положеннями ч.ч.1, 2 ст.18
Закону України «Про захист прав
споживачів» встановлено, що продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. В ч.ч.3, 4 ст.18 цього ж Закону
наведено окремі несправедливі умови
договору, перелік яких не є вичерпним.
При цьому п.4 ч.1 ст.21 цього ж Закону
також встановлено, що для цілей
застосування цього закону та
пов'язаного з ним законодавства про
захист прав споживачів права споживача
вважаються в будь-якому разі
порушеними, якщо порушується принцип
рівності сторін договору, учасником
якого є споживач. Однак, така, з
врахуванням наведених вимог закону,
жодним чином не обґрунтована.

На підставі наведеного, в
задоволенні зустрічного позову слід
відмовити за безпідставністю.

Згідно із ст.88 ЦПК України позивачеві
не підлягають до присудження понесені
ним судові витрати при подачі позову до
суду у разі відмови судом у задоволенні
позовних вимог.

На підставі ст.ст.230, 256, 257, 261, 267, 627,
628, 1054 ЦК України, ст.ст.18, 21 Закону
України «Про захист прав споживачів»
та керуючись ст.ст.10, 57-60, 88, 208, 212-215, 218
ЦПК України, с у д , -

в и р і ш и в :

в позові ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_1 до
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання
недійсними кредитного договору та
договору застави - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
особою у відсутності якої таке
прийняте, - в той же строк з дня
отримання його копії.

Головуючий