Справа № 357/776/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М.
,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Білій Церкві залі
суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, 3-я особа: Сухоліська сільська
рада Білоцерківського району
Київської області, про визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним
позовом мотивуючи тим, що на підставі
рішення Сухоліської сільської ради від
28.05.2013 року № 19-159 їй передано у
власність земельну ділянку розміром
0,1509 га по АДРЕСА_1 для ведення
особистого селянського господарства,
під час проведення робіт з
виготовлення технічної документації
із землеустрою було встановлено, що
відповідачці по справі неправильно
виготовлено державний акт на право
власності на землю, землевпорядна
організація додала до площі
приватизованої відповідачкою
земельної ділянки частину земельної
ділянки, яка знаходиться у
користуванні позивачки, чим порушено
її законні права. Позивач просила суд
визнати недійсним та скасувати
державний акт серії ЯИ № 493152 на
земельну ділянку розміром 0,2028 га, яка
розташована в АДРЕСА_1 для ведення
особистого селянського господарства,
виданий на ім'я ОСОБА_2

В суді позивач уточнила позовні вимоги
і просила суд визнати недійсним
державний акт серії ЯИ № 493152 на
земельну ділянку розміром 0,2028 га, яка
розташована в АДРЕСА_2 для
ведення особистого селянського
господарства, виданий на ім'я ОСОБА_2

Відповідач позов визнала.

Представник Сухоліської сільської
ради в судове засідання не з'явився, про
час розгляду справи повідомлений
належним чином, суду надано листа щодо
розгляду даної справи без участі
представника сільської ради.

Заслухавши пояснення позивача,
відповідача, оглянувши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що
Сухоліською сільською радою
Білоцерківського району 28.05.2013 року
прийнято рішення № 19-159 про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність та оформлення речового права
на земельну ділянку ОСОБА_1 загальною
площею 0,1509 га, в тому числі для ведення
особистого селянського
господарства-0,1509 га в с. Сухоліси по
вул. Польова,43; про передачу у власність
земельної ділянки ОСОБА_1 загальною
площею 0,1509 га в АДРЕСА_1, що
стверджується випискою з цього
рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачці ОСОБА_2 на підставі
рішення Сухоліської сільської ради від
27.03.2008 року № 11-69 передано у власність
земельну ділянку по АДРЕСА_1 загальною
площею 0,342 га, в тому числі під
обслуговування будівель 0,139 га, під
ведення особистого селянського
господарства 0,203 га, що слідує з
архівного витягу з даного рішення.

Відповідачка ОСОБА_2 є також власником
земельної ділянки площею 0,2028
га, яка розташована в с.Сухоліси по
вулиці 30-річчя Перемоги, цільове
призначення земельної ділянки-для
ведення особистого селянського
господарства на підставі державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯИ № 493152, який
зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право власності на
землю та на право постійного
користування землею, договорів оренди
землі 09.11.2009 року, що стверджується
копією цього державного акту.

Позивач просить суд визнати недійсним
зазначений державний акт, оскільки
землевпорядна організація при
виготовленні технічної документації
із землеустрою додала до площі
приватизованої відповідачкою
земельної ділянки частину земельної
ділянки, яка знаходиться у
користуванні позивачки, чим порушено
її законні права.

Згідно рішення державного
кадастрового реєстратора Управління
Держземагенства у Білоцерківському
районі від 20.04.2014 року № РВ-014 в
матеріалах справи позивачці
відмовлено у внесенні відомостей до
Державного земельного кадастру з
підстав невідповідності електронного
документа установленим вимогам, а саме:
земельна ділянка накладається на іншу
земельну ділянку, знаходження в межах
земельної ділянки, яку передбачається
зареєструвати, іншої земельної ділянки
або її частини.

А в протоколі проведення перевірки
електронного документа від 20.02.2014 року
зазначено відомості про об'єкт
Державного земельного кадастру, щодо
якого подано заяву: фізична особа-
ОСОБА_1, місце розташування - АДРЕСА_1

Зазначені позивачкою обставини
стверджуються довідкою Сухоліської
сільської ради від 11.09.2013 року № 922 про
те, що при виготовленні державного акту
серії ЯИ № 493152 на земельну ділянку
ОСОБА_2 організацією
«Київгеоінформатика» було допущено
арифметичну помилку.

А в довідці Сухоліської сільської ради
від 12.11.2012 року № 967 зазначено, що
розміри земельної ділянки в с.Сухоліси
по вул. 30-річчя Перемоги б/н, яка
належить ОСОБА_2, співпадають з
державним актом серії ЯИ № 493152, а
загальна площа згідно обмірів і
обрахунків відрізняється в 0,04 га, а
саме: у акті зазначена площа 0,2028 га, а
відповідно до обмірених розмірів
становить 0,16 га.

Той факт, що частина земельної ділянки,
яка передана у власність позивачки і
якою вона фактично користується,
включена до площі земельної ділянки,
яку передано у власність відповідачки
по вул. 30-річчя Перемоги в с.Сухоліси і
на яку виготовлено державний акт, який
оспорюється позивачкою,
підтверджується викопіюванням з
кадастрової карти /плану/ та схемою
розміщення земельних ділянок.

З пояснень обох сторін в судовому
засіданні встановлено, що земельні
ділянки, якими вони користуються, це
суміжні земельні ділянки, у 2001 році
сільською радою частину земельної
ділянки, що якої у них був спір,
поділено порівну та передано у їх
користування, з того часу визначено
межі між земельними ділянками, на межі
встановлено паркан, розміри земельних
ділянок з того часу не змінювалися, у
користуванні позивачки фактично
перебуває земельна ділянка розміром
0,1509 га, а в користуванні відповідачки-
земельна ділянка розміром 0,16 га, а не
0,2028 га, як значиться у державному акті,
на що вказано вище в рішенні.

А за ч.4 ст.61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

За ст.118 ЗК України громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Відповідно до ст.12 ЗК України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян або юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу, а до повноважень
місцевих державних адміністрацій у
галузі земельних відносин належить
згідно ст.17 ЗК України розпорядження
землями державної власності в межах,
визначених цим Кодексом.

В п.1.4 Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право приватної
власності на землю, право колективної
власності на землю, право власності на
землю і право постійного користування
землею, договорів на

право тимчасового користування землею
(в тому числі на умовах оренди) та
договорів оренди землі, затвердженої
наказом Держкомзему України N 43 від
04.05.99, зареєстровано в Мінюсті України
04.06.1999 року № 354/3647, також передбачено,
що державний акт на право власності на
земельну ділянку та державний акт на
право постійного користування
земельною ділянкою видається на
підставі рішення Кабінету Міністрів
України, обласної, районної, Київської
і Севастопольської міських, міської,
селищної, сільської ради, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласної, районної Київської і
Севастопольської міських державних
адміністрацій.

Отже, підставою для передачі у
власність земельної ділянки є рішення
органів виконавчої влади та органів
місцевого самоврядування відповідно
до приписів наведених правових норм.

В державному акті на ім'я відповідачки
ОСОБА_2, який оспорює позивач,
зазначено, що земельну ділянку площею
0,2028 га по вул.30-річчя Перемоги в с.
Сухоліси передано у власність на
підставі рішення Сухоліської
сільської ради від 27.03.2008 року № 11-63.

Але з довідки архівного відділу
Білоцерківської райдержадміністрації
від 20.02.2014 року слідує, що інформація
про передачу у приватну власність
земельної ділянки ОСОБА_2 в АДРЕСА_2
згідно рішення Сухоліської сільської
ради № 11-63 від 27.03.2008 року не значиться.

Суд вважає, що в даному випадку
порушено визначений законом порядок
передачі у власність відповідача
земельної ділянки, оскільки відсутнє
рішення органу місцевого
самоврядування, прийняте в межах його
компетенції, яке є підставою для
передачі земельної ділянки у власність
і виготовлення державного акту на
право приватної власності на землю.

Інших доказів для спростування цього
висновку суду не надано.

Позивач просить суд для захисту її прав
визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку на
ім'я відповідача.

В ст.16 ЦК України визначено способи
захисту цивільних прав та інтересів,
але цей перелік не є вичерпним,
оскільки згідно ч.2 цієї статті, суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

За ч.2 ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.3 цієї статті захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом:
визнання прав; відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Згідно приписів ст.155 ЗК України у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування
акта, яким порушуються права особи
щодо володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

В ст.393 ЦК України також передбачено, що
правовий акт органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
судом незаконним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені
внаслідок видання правового акта
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, має право
вимагати відновлення того становища,
яке існувало до видання цього акта. У
разі неможливості відновлення
попереднього становища власник має
право на відшкодування майнової та
моральної шкоди.

Отже, нормами діючого законодавства
передбачено такий спосіб захисту
порушених прав, як визнання незаконним
і скасування відповідного акту органу
державної влади, визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку, як акту органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування, за умови, що він не
відповідає законові і порушує права
власника.

А тому суд вважає, що обраний
позивачкою спосіб захисту її прав , на
що вказано вище, узгоджується з нормами
діючого законодавства і встановленими
по справі обставинами.

Законом України «Про державний
земельний кадастр» від 07.07.2011 року /зі
змінами/, який діє з 01.01.2013 року,
передбачено, що державна реєстрація
земельної ділянки здійснюється при її
формуванні шляхом відкриття
Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельних
ділянок здійснюється за місцем їх
розташування відповідним Державним
кадастровим реєстратором
центрального органу виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері земельних відносин.

А згідно ч.3 цієї статті, державна
реєстрація земельних ділянок
здійснюється за заявою, зокрема,
особи, якій за рішенням органу
виконавчої влади, органу місцевого
самоврядування надано дозвіл на
розроблення документації із
землеустрою, що є підставою для
формування земельної ділянки при
передачі її у власність чи
користування із земель державної чи
комунальної власності, або
уповноваженої нею особи.

Але позивачці відмовлено у внесенні
відомостей до Державного земельного
кадастру щодо переданої у власність
земельної ділянки з причин, на які
вказано вище в рішенні.

Порядком ведення державного
земельного кадастру, який затверджено
постановою КМ України від 17.10.2012 року за
№ 1051, визначено, що запис у Поземельній
книзі скасовується (поновлюється)
Державним кадастровим реєстратором на
підставі рішення суду.

Скасування (поновлення) запису в
Поземельній книзі здійснюється шляхом
внесення до Державного земельного
кадастру відомостей про його
скасування (поновлення) із зазначенням
дати та підстави для скасування
(поновлення), посади, прізвища та
ініціалів Державного кадастрового
реєстратора, який скасував (поновив)
запис, та формування з використанням
програмного забезпечення Державного
земельного кадастру нових аркушів
Поземельної книги, які засвідчуються: в
електронній (цифровій) формі -
електронним цифровим підписом
Державного кадастрового реєстратора; у
паперовій формі - підписом Державного
кадастрового реєстратора та
скріплюються його печаткою /п.п.60,61/.

Отже, рішення суду про визнання
недійсними державних актів на право
власності на земельну ділянку є
підставою для припинення права
власності на неї.

А після цього державна реєстрація
земельної ділянки здійснюється під час
її формування за результатами
складення документації із землеустрою
після її погодження у встановленому
порядку та до прийняття рішення про її
затвердження органом державної влади
або органом місцевого самоврядування
(у разі, коли згідно із законом така
документація підлягає затвердженню
таким органом) шляхом відкриття
Поземельної книги на таку земельну
ділянку, як передбачено п.107 Порядку
ведення державного земельного
кадастру.

Таким чином, суд вважає за можливе
визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку на
ім'я відповідача, оскільки при його
виготовленні порушено права позивача
та вимоги діючого законодавства, а
інший шлях поновлення порушених прав
позивача відсутній.

Враховуючи все вищенаведене та
керуючись ст.ст. 16,393 ЦК України, ст.ст.12,
118, 152,155 ЗК України, Законом України
«Про державний земельний кадастр» від
07.07.2011 року, Порядком ведення
державного земельного кадастру, який
затверджено постановою КМ України від
17.10.2012 року за № 1051, п.1.4 Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
приватної власності на землю, право
колективної власності на землю, право
власності на землю і право постійного
користування землею, договорів на
право тимчасового користування землею
(в тому числі на умовах оренди) та
договорів оренди землі, затвердженої
наказом Держкомзему України N 43 від
04.05.99, зареєстровано в Мінюсті України
04.06.1999 року № 354/3647, ст.ст.10, 60, 61,88,209, 212-215
ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯИ № 493152,
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі 09.11.2009 року,
виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку
площею 0,2028 га, яка розташована в
АДРЕСА_2 і яку передано для ведення
особистого селянського господарства.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя А. М. Дмитренко