Суддя: Марченко Н. Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2014 року Центрально-Міський
районний суд міста Горлівки Донецької
області в складі: головуючої - судді
Марченко Н.Ю. при секретарі Востріковій
О.М., Сердцовій К.Є., за участю
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Горлівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду, позивач
ОСОБА_3 просить стягнути з відповідача
ОСОБА_4 на її користь суму боргу в
розмірі 239790 грн., а також витрати по
сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що на початку грудня 2009 року позивач
позичила відповідачу грошові кошти в
сумі 30000 доларів США. Відповідач
зобов'язався повернути борг до 30.12.2009
року, але в обумовлений строк борг
позивачу не повернув та просив
відстрочити повернення боргу до 14
січня 2010 року. На підтвердження
отримання грошових коштів та
зобов'язання повернути борг у
встановлений строк відповідач склав
розписку про те, що отримав від ОСОБА_3 в
борг 30000 доларів США та зобов'язується
повернути їх 14.01.2010 року. У визначений в
розписці строк відповідач борг
позивачу не повернув. Згідно курсу НБУ
100 доларів США складають 799,30 грн. Отже
30000 доларів США відповідає 239790 грн.

На підтвердження своїх позовних
вимог позивач надала засвідчену судом
копію розписки, складеної ОСОБА_4 30.12.2009
року, оригінал якої зберігається в
матеріалах кримінальної справи за
обвинуваченням ОСОБА_2 за ст. ст. 190 ч. 2,
190 ч. 3, 190 ч. 4 КК України (а. с. 50).

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позов підтримав за
наведених у ньому підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 у
судовому засіданні позов не визнала та
пояснила, що в 2009 році вона отримала від
ОСОБА_3 для обміну на долари 420000 грн., що
належали ОСОБА_5 Згодом грошові кошти в
сумі 210000 грн. вона повернула, а ще 210000
грн. повернути не змогла. В грудні 2009
року ОСОБА_3 приїхала до неї та її
чоловіка ОСОБА_4 додому, вимагала
повернути їй гроші. Для того, щоб ОСОБА_3
не зверталася до міліції, її чоловік
ОСОБА_4 склав розписку про те, що
позичив у ОСОБА_3 грошові кошти. Так як
ОСОБА_4 грошові кошти їй не повернув, у
лютому 2010 року ОСОБА_3 звернулася з
заявою до міліції та додала розписку,
складену ОСОБА_4 Фактично грошові кошти
ОСОБА_4 від ОСОБА_3 не отримував. Також
вважала, що у ОСОБА_4 відсутнє
зобов'язання перед ОСОБА_3, оскільки
грошові кошти належали ОСОБА_5, а не
ОСОБА_3 За цих підстав просила у
задоволенні позову відмовити. На
підтвердження своїх заперечень
представник відповідача послалася на
вирок Центрально-Міського районного
суду м. Горлівки від 23 квітня 2013 року,
яким її засуджено за шахрайство.

Суд, з'ясувавши всі обставини по
справі та перевіривши їх доказами,
вважає встановленим наступне:

30 грудня 2009 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 був укладений договір позики, що
підтверджується складеною ОСОБА_4
розпискою, відповідно до якої ОСОБА_4
позичив у ОСОБА_3 гроші у сумі 30000
доларів США, які зобов'язався
повернути 14.01.2010 року (а.с. 50).

Відповідно до статті 1046 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті
1047 ЦК України на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Позивачем на підтвердження укладення
між нею та відповідачем договору
позики представлена розписка, яка
відповідачем у судовому порядку не
спростована.

За таких обставин, у суду не виникає
сумнівів щодо дійсності зобов'язання
відповідача перед позивачем.

Суд не може прийняти до уваги доводи
представника відповідача про те, що у
відповідача ОСОБА_4 відсутнє
зобов'язання перед ОСОБА_3, оскільки
грошові кошти належали ОСОБА_5, а не
ОСОБА_3, що, на її думку, підтверджується
вироком суду, оскільки дійсність
зобов'язання відповідача перед
позивачем підтверджена складеною ним
розпискою, тому такі доводи не мають
правового значення. Крім того, як
вбачається з копії вироку
Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки від 23.04.2013 року відносно
ОСОБА_2 за ст. ст. 190 ч. 2, 190 ч. 3, 190 ч. 4 КК
України, остання не була засуджена за
шахрайство з грошовими коштами, які є
предметом позики по даній цивільній
справі.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідач свої
зобов'язання перед позивачем не
виконав, борг позивачу не повернув,
тому суд вважає позов обґрунтованим.

Відповідно до ст. 533 ЦК України
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

За офіційним оприлюдненим
Національним банком України курсом
долара США до гривні станом на 20 січня
2014 року курс долара США становить 799,30
грн. за 100 доларів США.

Таким чином, з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
сума боргу в розмірі 239790 грн. (799,30 х 30000 :
100).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Позивачем
при зверненні до суду з позовом
сплачений судовий збір у розмірі 2397
грн. 90 коп. (а.с. 1, 29). Оскільки позов
задоволено, витрати по сплаті судового
збору підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 суму боргу за договором позики в
розмірі 239790 (двісті тридцять дев'ять
тисяч сімсот дев'яносто) грн. 00 коп., а
також витрати по сплаті судового збору
в розмірі 2397 (дві тисячі триста
дев'яносто сім) грн. 90 коп.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Центрально-Міський районний суд м.
Горлівки шляхом подання апеляційної
скарги протягом 10 днів з для
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Н. Ю.
Марченко