Справа № 352/3078/13-ц
Провадження № 2/352/131/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд
Івано-Франківської області в складі:

Головуючого - судді
Гургули В.Б.,

секретаря
Кожуховської О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Тисменицького
районного суду цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1
про звернення стягнення на майно
(будинок),-

в с т а н о в и в :

Позивач 30.10.2013 р. звернувся з позовом до
відповідачки про звернення стягнення
на майно (будинок). Свій позов
обґрунтовував тим, що відповідно до
укладеного договору від 27.07.2007 року №
210K ОСОБА_1 27.07.2007 року отримала кредит у
розмірі 60000,00 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 16,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 26.07.2014 року. У
зв'язку з зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
відповідачка станом на 03.10.2013 року має
заборгованість - 87605,92 доларів США, що
за курсом 7,99 відповідно до службового
розпорядження НБУ від 03.10.2013 року
складає 699971,30 грн., яка складається з
наступного:

- 42296,81 доларів США - заборгованість за
кредитом;

- 31084,32 доларів США - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 10023,28 доларів США - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором.

а також штрафи відповідно до Договору:

- 31,29 доларів США - штраф (фіксована
частина).

- 4170,22 доларів США - штраф (процентна
складова).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«Приватбанк» і відповідачкою 30.07.2007
року було укладено договір іпотеки №
210K. Згідно з договором іпотеки
відповідачка надала в іпотеку
нерухоме майно, а саме: будинок
загальною площею 65,00 кв.м., житловою
площею 53,60 кв.м, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1. Майно належить
відповідачці на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу.

У відповідності до ст. 6 Закону України
«Про іпотеку», іпотека за цим договором
поширюється на земельну ділянку 0,1800 га,
на якій розташований предмет іпотеки і
яка належить іпотекодавцю на праві
власності на підставі документу
зазначеного у договорі іпотеки.
Земельна ділянка розташована за
адресою: АДРЕСА_1 Обумовлена сторонами
договору іпотеки ціна предмету іпотеки
дорівнює 340 231 грн. 00 коп.

Просили звернути стягнення на будинок
загальною площею 65,00 кв.м., житловою
площею 53,60 кв.м. та земельну ділянку, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, у поданій суду
заяві просив справу розглянути в його
відсутності, позов підтримав і просив
його задовольнити.

Відповідачка в судове
засідання не з'явилась та не повідомила
суд про причини такої неявки, хоча про
час та місце судового розгляду
належним чином повідомлявся, в зв'язку
з чим було ухвалено розглядати справу в
заочному порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що відповідно до
укладеного договору від 27.07.2007 року №
210K ОСОБА_1 27.07.2007 року отримала кредит у
розмірі 60000,00 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 16,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 26.07.2014 року. У
зв'язку з зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
відповідачка станом на 03.10.2013 року має
заборгованість - 87605,92 доларів США, що
за курсом 7,99 відповідно до службового
розпорядження НБУ від 03.10.2013 року
складає 699971,30 грн., яка складається з
наступного:

- 42296,81 доларів США - заборгованість за
кредитом;

- 31084,32 доларів США - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 10023,28 доларів США - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором.

а також штрафи відповідно до Договору:

- 31,29 доларів США - штраф (фіксована
частина).

- 4170,22 доларів США - штраф (процентна
складова).

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлено строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

У відповідності до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В силу дії ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не виконав зобов'язання у
встановлений договором строк.

Статтею 611 ЦК України встановлено
правові наслідки порушення
зобов'язання, за змістом якої у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
неустойка.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України
виконання зобов'язання забезпечується,
якщо це встановлено договором або
законом. Види забезпечення виконання
зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК
України і такими є неустойка, порука,
гарантія, застава, притримання,
завдаток.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«Приватбанк» і відповідачкою 30.07.2007
року було уколадено договір іпотеки №
210K. Згідно з договором іпотеки
відповідачка надала в іпотеку
нерухоме майно, а саме: будинок
загальною площею 65,00 кв.м., житловою
площею 53,60 кв.м, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1 Майно належить
відповідачці на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу.

У відповідності до ст. 6 Закону України
„Про іпотеку", іпотека за цим договором
поширюється на земельну ділянку 0,1800 га,
на якій розташований предмет іпотеки і
яка належить іпотекодавцю на праві
власності на підставі документу
зазначеного у договорі іпотеки.
Земельна ділянка розташована за
адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», якою визначено підстави для
звернення стягнення на предмет
іпотеки, у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
зобов'язання забезпеченого іпотекою,
іпотекодержатель вправі задовільнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. За рахунок предмета іпотеки
він має право задоволити в повному
обсязі свої вимоги з урахуванням
сплати відсотків, неустойки, збитків та
іншого. Звернення стягнення на предмет
іпотеки здійснюється на підставі
рішення суду, виконавчого напису
нотаріуса або згідно з договором про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 589 ЦК України встановлено, що у
разі невиконання зобов'язання
забезпеченого заставою,
заставодержатель (іпотекодержатель)
набуває право звернення стягнення на
предмет застави (іпотеки). За рахунок
предмета застави, іпотеки він має право
задоволити в повному обсязі свої
вимоги з урахуванням сплати відсотків,
неустойки, збитків та іншого.

Відповідно до ст. 590 ЦК України
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Спосіб реалізації предмета застави,
іпотеки встановлений ст. 591 ЦК України
та ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
закріплено, що резолютивна частини
рішення суду в разі задоволення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки має відповідати вимогам як
статті 39 Закону України «Про іпотеку»,
так і положенням пункту 4 частини
першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у
ньому в обов'язковому порядку має
зазначатись: загальний розмір вимог та
всі його складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК
України передбачено право особи
захистити своє порушене право шляхом
звернення до суду. При цьому право на
захист особа здійснює на свій розсуд. В
даному випадку позивач просить про
захист його порушеного права шляхом
звернення стягнення заборгованості за
кредитним договором на предмет
іпотеки.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позовна вимога про
звернення стягнення заборгованості за
кредитним договором на предмет іпотеки
є обґрунтованою та підлягає
задоволенню.

Що стосується вимоги позивач про
виселення відповідача з квартири, то
суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним.

Зі змісту ч. 1 ст. 383 ЦК України
вбачається, що власник житлового
будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею ст. 47 Конституції України
закріплено, що ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 9 Житлового кодексу ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом. Житлові права
охороняються законом.

Статтею 109 Житлового кодексу
встановлюється порядок виселення
громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні.
Виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку. Частиною 3 вказаної статті
чітко встановлений порядок виселення
громадян з жилого приміщення на яке
звернуто стягнення, зокрема: звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.
Після прийняття кредитором рішення про

звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги, якщо сторонами не
погоджено більший строк. Якщо
громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України
«Про іпотеку» одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя
виносить рішення про виселення
мешканців за наявності підстав,
передбачених законом, якщо предметом
іпотеки є житловий будинок або житлове
приміщення.

Разом з тим, у ч. 1 ст. 40 вказаного Закону
зазначено, що звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом.

У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону
законодавець встановлює певний
порядок дій банку: після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Отже, законодавець вимагає дотримання
обов'язкової процедури письмового
попередження про звільнення житлового
приміщення протягом одного місяця.
Недотримання вищезазначеної процедури
є підставою для відмови в позові про
виселення мешканців житлового
приміщення, що є предметом іпотеки, і на
яке звернуто стягнення.

Вказаний порядок виселення з житлового
приміщення закріплений і Постановою
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 30 березня 2012
року №5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин».

Пунктом 43 вказаної Постанови
визначено, що «при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 9,
статті 109 Житлового кодексу України,
статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку"
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, проводиться в
порядку, встановленому законом. При
цьому суд за заявою іпотекодержателя
одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
наявності підстав, передбачених
законом, ухвалює рішення про виселення
мешканців цього житлового будинку чи
житлового приміщення. При цьому
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов: якщо мешканці добровільно не
звільнили житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк».

Таким чином, виходячи з заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, в яких не
міститься підтвердження про отримання
відповідачкою вимоги про виселення з
житлового будинку, суд дійшов висновку
про те, що позовна вимога позивача про
виселення відповідача є передчасною та
такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного
кодексу України, власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Тому з

відповідачки також слід стягнути на
користь позивача понесені ним судові
витрати.

На підставі викладеного, відповідно до
ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 9,
109 Житлового кодексу, ч.1 ст. 317, ч. 1 ст. 319,
ч. 1 ст. 321, ч. 1 ст. 383, 391, 526, ч. 1 ст. 527, 530, ч. 1
ст. 546, ч. 1 ст. 548, 589, 590, 591, 610, 611, 612, ч. 2 ст.
1050, ч.2 ст. 1054, 16, 20 Цивільного Кодексу
України, ст. ст. 33, 38, 39 ч. 2, 40 Закону
України «Про іпотеку», п. п. 42, 43
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, ч. 1 ст.88 ЦПК України,
керуючись ст.ст. 213-215, 224-226 ЦПК України,
суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 27.07.2007 року №
210K , в розмірі 87605,92 доларів США: що за
курсом 7,99 відповідно до службового
розпорядження НБУ від 03.10.2013 року
складає 699971,30 грн., звернути стягнення
на будинок загальною площею 65,00 кв.м.,
житловою площею 53,60 кв.м. та земельну
ділянку, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки (на підставі договору
іпотеки від 30.07.2007 р. № 210K) Публічним
Акціонерним Товариством Комерційний
Банк «Приват Банк» (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50, ) з
укладанням від імені відповідачки
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, з
реєстрацією правочину купівлі-продажу
предмету іпотеки у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, з
отриманням кадастрового номеру
земельної ділянки, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ «Приват
Банк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного
акціонерного товариства КБ
«ПриватБанк», р/р 0001, код 14360570, МФО
№305299, 3 441 (три тисячі чотириста сорок
одну) грн. 00 коп. судових витрат.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
Тисменицьким районним судом за
письмовою заявою відповідача. Заяву
про перегляд заочного рішення може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
до апеляційного суду
Івано-Франківської області подається
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Тисменицький
районний суд. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Головуючий
В.Б.
Гургула