Справа № 0124/1755/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року Ялтинський міський
суд Автономної Республіки Крим у
складі: головуючого - судді Веденмеєр
М.В., при секретарі - Іваненковій К.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ялті цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа: Сімеїзська селищна
рада, про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогами
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,0426 га, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, 10 жовтня 2008 року, реєстровий
№3828.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивачу на праві власності належить
домоволодіння по АДРЕСА_2, на підставі
договору дарування від 07 листопада 2002
року, яке розташоване на земельній
ділянці площею 805 кв.м. 10 жовтня 2008 року
між відповідачами було укладено
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, яка є частиною земельної
ділянки позивача. На думку позивача,
зазначений договір повинен бути
визнаний недійсним, оскільки ОСОБА_3
отримала спірну земельну ділянку у
власність у незаконний спосіб - у
відсутність відповідного рішення
Сімеїзської селищної ради, на підставі
судового рішення, яке було скасовано.
Крім того, спірна земельна ділянка
знаходилась та знаходиться у
користуванні позивача, там знаходяться
будівлі останнього. Також у ОСОБА_3
відсутня й належним чином складена
технічна документація на земельну
ділянку, що також свідчить про
незаконність її придбання.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, з тих самих підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 у
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечував та зазначив, що
договір купівлі-продажу земельної
ділянки укладений на законних
підставах.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явилась, про місце, день та час
розгляду справи повідомлена, причину
неявки суду не надала.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, про місце, день
та час розгляду справи повідомлений,
причину неявки суду не надав.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, вивчивши надані
сторонами докази, дослідивши
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору, суд
дійшов наступних висновків.

Під час розгляду справи судом
встановлено такі факти (обставини) та
відповідні їм правовідносини.

На підставі договору дарування від 07
листопада 2002 року (реєстраційний номер
6754) ОСОБА_1 є власником житлового
будинку АДРЕСА_2. Вказане домоволодіння
розташоване на земельній ділянці
площею 805 кв. м., що підтверджується
технічним паспортом та планом садибної
ділянки, копії яких залучені до
матеріалів справи (а.с.37-42, т.1).

ОСОБА_3 02 лютого 1995 року було видано
державний акт №ІV №002001 на право
постійного користування земельною
ділянкою площею 0,0426 га на підставі
рішення (без номеру) 21 сесії 21 скликання
Сімеїзської селищної ради від 11.03.1994 р.,
як на присадибну ділянку домоволодіння
АДРЕСА_1. Вказаний акт не було
зареєстровано в Ялтинському міському
управлінні земельних ресурсів,
правонаступником якого є Управління
Держкомзему в м.Ялта (а.с.161, т.1)

Сімеїзською селищною радою 30 травня 2005
року на 36 сесії 4 скликання було
прийнято рішення №18 "Про припинення
права постійного користування
земельною ділянкою площею 0,0426 га по
АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_3". У тексті рішення
зазначено, що Сімеїзька селищна рада
скасовує рішення 21 сесії 21 скликання
від 11 березня 1994 року "Про затвердження
рішення виконкому селищної ради
народних депутатів №4 від 26.01.1994року
"Про закріплення земельної ділянки
розміром 0,0426 га за
домоволодіннямАДРЕСА_1", у
відповідності з яким за ОСОБА_3 було
закріплено земельну ділянку площею 0.0426
га по АДРЕСА_1 для присадибної ділянки
при домоволодінні АДРЕСА_1 і видано
державний акт №1 на право постійного
користування названою ділянкою (а.с.169).

Рішенням Ялтинського міського суду АР
Крим від 06 травня 2008 року визнано за
ОСОБА_3 право власності на присадибну
земельну ділянку будинку АДРЕСА_1 в смт
Сімеїз площею 0,0426 га, спонукав Раду
внести зміни в п.1.4 Рішення селищної
ради від 11 березня 1994 року 21 сесії 21
скликання "Про затвердження рішення
виконкому селищної ради народних
депутатів №4 від 26.01.1994року "Про
закріплення земельної ділянки
розміром 0,0426 га за домоволодінням
АДРЕСА_1 у смт Сімеїз, пункт 1.4. рішення
Ради від 11 березня 1994 року 21 сесії 21
скликання. "Про затвердження рішення
виконкому селищної ради народних
депутатів №4 від 26 січня 1994 року "Про
закріплення земельної ділянки
розміром 0,0426 га за
домоволодіннямАДРЕСА_1" виклав у
наступній редакції: "Скласти та видати
ОСОБА_3 Державний акт на право
власності на земельну ділянку
загальною площею 0,0426 по АДРЕСА_1".

ОСОБА_3 на підставі рішення Ялтинського
міського суду від 06 травня 2008 року по
справі № 2-1561/2008 був виданий Державний
акт на право власності на земельну
ділянку серія ЯЖ № 523759 від 22 вересня 2008
року на земельну ділянку площею 0,0426 га,
призначену для будівництва та
обслуговування господарчих будівель і
споруд (присадибна ділянка) за
адресою:АДРЕСА_1, який зареєстрований в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 42
(а.с.34, т.1).

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
АРК від 23 лютого 2009 року рішення
Ялтинського міського суду від 06 травня
2008 року по справі №2-1561/2008 було
скасовано (а.с.30-33).

Так, в рішенні суду апеляційної
інстанції від 23 лютого 2009 року
зазначено, що вирішуючи питання про
набуття позивачкою ОСОБА_3 права
власності на спірну земельну ділянку,
суд першої інстанції порушив права
власника домоволодіння АДРЕСА_2 -
користувача зазначеної земельної
ділянки ОСОБА_1 (а.с.31).

Проте, в подальшому згідно з договором
купівлі-продажу земельної ділянки від
10 жовтня 2008 року (реєстраційний номер
3828) земельну ділянку площею 0,0426 га,
призначену для будівництва та
обслуговування господарчих будівель і
споруд (присадибна ділянка) за адресою:
АДРЕСА_1,, було продано відповідачу
ОСОБА_2.

На підставі вказаного договору
купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_3
згідно з технічною документацією по
землеустрою на переоформлення
Державного акту на право власності на
земельну ділянку, розробленою
Державним підприємством "Центр
державного земельного кадастру"
Державного комітету України із
земельних ресурсів в особі Ялтинського
відділу Кримської регіональної філії,
ОСОБА_2 20 березня 2009 року був виданий
Державний акт серії ЯЖ № 972273 на право
власності на земельну ділянку площею
0,0426 га, призначену для будівництва та
обслуговування господарчих будівель і
споруд (присадибна ділянка) за адресою:
АДРЕСА_1, який зареєстрований в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 83
(а.с.231, т.1).

Постановою Окружного
адміністративного суду АР Крим від 26
листопада 2011 року, визнано
протиправним рішення №4 від 26 січня 1994
року Виконавчого комітету Сімеїзської
селищної ради "Про закріплення
земельної ділянки розміром 0,0426 га за
домоволодінням АДРЕСА_1 у смт Сімеїз".
Визнано протиправним рішення 21 сесії 21
скликання Сімеїзської селищної ради
від 11 березня 1994 року "Про затвердження
рішення виконкому селищної ради
народних депутатів за №4 від 26 січня
1994року "Про закріплення земельної
ділянки розміром 0,0426 га за
домоволодінням АДРЕСА_1". Визнано
протиправними дії Сімеїзської
селищної ради по видачі 02 лютого 1995
року ОСОБА_3 державного акту на право
постійного користування землею IV-КМ №
0002001. Визнано протиправними дії
Сімеїзської селищної ради та
Управління Держкомзему в м. Ялта щодо
видачі 22 вересня 2008 року ОСОБА_3
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серія ЯЖ№ 523759 .
Визнано протиправними дії Державного
підприємства "Центр державного
земельного кадастру при Державному
комітеті України по земельних
ресурсах" в особі Ялтинського відділу
Кримської регіональної філії щодо
проведення державної реєстрації в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та
право постійного користування землею ,
договорів оренди землі за № 42
Державного акту ЯЖ № 523755 на право
приватної власності на землю, виданого
на імя ОСОБА_3 Визнано протиправними
дії Державного підприємства "Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах" в особі
Ялтинського відділу Кримської
регіональної філії та Управління
Держкомзему в м.Ялта щодо проведення
державної реєстрації в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та право постійного
користування землею , договорів оренди
землі за № 42 Державного акту ЯЖ №
972273 на право приватної власності на
землю, виданого на ім'я ОСОБА_2.
Зобов'язано Управління Держкомзему в
м.Ялта протягом десяти днів після
набрання рішенням законної сили в
порядку, передбаченому Постановою
Кабінету міністрів України №1021 від
09.09.2009 р., внести в Поземельну книгу
відомостей щодо скасування запису в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та
право постійного користування землею ,
договорів оренди землі за №42 про
реєстрацію Державного акту ЯЖ № 972273 на
право приватної власності на землю,
виданого на ім'я ОСОБА_2 (а.с.178-190, т.1).

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 14 лютого 2013 року, постанова
Окружного адміністративного суду АР
Крим від 26 листопада 2011 року залишена в
силі (а.с.166-172, т.2).

Рішенням суду касаційної інстанцію
підтверджено висновки суду першої
інстанції, щодо того, що земельна
ділянка площею 0,0426 га, на яку видані
державний акту серії ІV-КМ №002001 від 02
лютого 19995 року, державний акт серії ЯЖ
№523759 від 22 вересня 008 року, ніколи не
відносилась до домоволодіння АДРЕСА_1.

Також в постанові суду від 26 листопада
2011 року зазначено про наявність
належних позивачу об'єктів нерухомості
(житлового будинку, споруд,
конструкцій) на земельній ділянці за
адресою: АДРЕСА_2.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Розглядаючи справу, суд ураховує
правові позиції, висловлені у
постановах Пленуму Верховного Суду
України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ" та від 6 листопада 2009
року № 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", а також в
постановах Верховного Суду України від
22 жовтня 2012 року, від 7 листопада 2012
року, від 22 травня 2013 року, від 18 вересня
2013 року та від 23 жовтня 2013 року (справи

№ 3-34гс12, № 6-107цс12, № 6-92цс13, № 6-33цс13, №
6-95цс13, № 6-93цс13).

Відповідно до засадничих положень
цивільного законодавства особа, яка
вважає, що її суб'єктивне матеріальне
право на річ порушено, має право обрати
як зобов'язально-правовий (глава 16 ЦК
України), так і речовий спосіб судового
захисту (глава 29 ЦК України).

У своїх рішеннях Європейський суд з
прав людини (практика якою є
обов'язковою для застосування судами
України) зауважує, що при визначенні
суспільних інтересів завдяки
безпосередньому знанню суспільства та
його потреб національні органи мають
певну свободу розсуду, оскільки вони
першими виявляють проблеми, які можуть
виправдовувати позбавлення власності
в інтересах суспільства, та знаходять
засоби для їх вирішення (рішення у
справах "Хендісайд проти Сполученого
Королівства" від 7 грудня 1976 року,
"Джеймс та інші проти Сполученого
Королівства" від 21 січня 1986 року).

Аналіз практики Європейського суду з
прав людини дає підстави для висновку,
що особу може бути позбавлено її
власності, але таке позбавлення має
відбуватися на підставах, передбачених
законом і загальним принципами
міжнародного права. При цьому під час
вирішення такого питання має бути
дотримано справедливої рівноваги між
інтересами суспільства та правами
власника.

Положеннями ст.ст. 7-10, 12, 13, 16, 17, 116, 118 ЗК
України установлено, що фізичні та
юридичні особи набувають права
власності на земельні ділянки із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом. Право
власності на земельну ділянку, набуту у
власність із земель приватної
власності без зміни її меж та цільового
призначення, також посвідчується
цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки та
свідоцтвом про право на спадщину
(частини перша та друга статті 126 ЗК
України в редакції, яка була чинною до 1
січня 2013 року).

Наказом Державного комітету України по
земельних ресурсах від 4 травня 1999 року
№ 43 (був чинним на момент виникнення
спірних правовідносин; втратив
чинність на підставі наказу
Міністерства аграрної політики та
продовольства України від 3 липня 2013
року № 404) затверджено Інструкцію про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі.

Положеннями цієї Інструкції
заповнення державного акта на право
власності на земельну ділянку
покладалося на державне підприємство
"Центр державного земельного кадастру
при Державному комітеті України по
земельних ресурсах" та його структурні
підрозділи. Технічна документація зі
складання державного акта включала,
зокрема, виписку з рішення відповідної
ради або державної адміністрації про
передачу ділянки у власність.
Державний акт складався у двох
примірниках та підписувався
посадовими особами в такій
послідовності: начальник державного
органу земельних ресурсів, голова
(керівник) органу місцевого
самоврядування або органу виконавчої
влади та особа, що здійснила реєстрацію
акта (пункти 1.16, 2.9, 2.14).

Таким чином, рішення органу виконавчої
влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу у
власність земельної ділянки є
необхідною передумовою виникнення
речового права на ділянку, відведену з
земель державної або комунальної
власності.

Установлено, що рішення Ялтинського
міського суду АР Крим від 06 травня 2008
року та виданий на його реалізацію
державний акт скасовані в судовому
порядку.

Відповідно до статті 215 ЦК України
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним може бути заявлена
як однією зі сторін правочину, так і
іншою заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено його
вчиненням. Підставою недійсності
правочину є недодержання в момент його
вчинення стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203
цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до частини 1 ст. 41
Конституції України, статті 319, частини
1 ст. 658 ЦК України правом розпоряджання
майном наділено виключно його
власника.

Беручи до уваги ту обставину, що ОСОБА_3
набула право власності на спірну
земельну ділянку з порушенням правової
процедури, то її відчуження на користь
іншої особи ( ОСОБА_2) необхідно вважати
протиправним, а сам договір - таким, що
вчинений з порушенням актів цивільного
законодавства.

При цьому суд зауважує, що визнання
договору недійсним у спірному випадку
є єдиним можливим способом судового
захисту прав ОСОБА_1, оскільки
застосування віндикації (витребування)
є доречним виключно у випадку вибуття
майна з володіння його власника.
Земельна ділянка, право власності на
яку передано ОСОБА_2, фактично з
володіння позивача не вибувала, то
застосування до спірних правовідносин
способу захисту, передбаченого
положеннями ст.ст. 387, 388 ЦК України, є
неможливим.

Така позиція суду ґрунтується на
принципі неприпустимості відмови у
захисті права з формальних підстав.
Інше суперечило б самій природі
правосуддя й призвело б до порушення
статті 124 Конституції України та статті
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

За наведених обставин, позовні вимоги
щодо визнання недійсним договору
купівлі-продажу підлягають
задоволенню.

У зв'язку з задоволенням позовних
вимог, з відповідачів підлягають
стягненню судові витрати по справі,
відповідно до вимог 88 ЦПК України

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 15, 16, 203, 215, 319, 655 ЦК України, ст.ст.
116, 118, 125, 126, 152 ЗК України (в редакції, яка
була чинною на момент виникнення
спірних правовідносин), ст.ст. 3, 4, 10, 11,
57-60, 79, 88, 212-215, 217 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1,- задовольнити.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,0426 га, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, 10 жовтня 2008 року, реєстровий
№3828.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові
витрати по справі у виді судового збору
у розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять)
гривень 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через
Ялтинський міський суд в порядку та
строки, встановлені ст. ст. 294-296
Цивільного процесуального кодексу
України.

Суддя: