Справа №592/7414/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Князєв В. Б.Номер
провадження 22-ц/788/43/14 Суддя-доповідач -
Рибалка В. Г. Категорія - 39
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Рибалки В. Г.,

суддів - Гагіна М. В., Ільченко О. Ю.,

з участю секретаря судового засідання
- Пархоменко А.П. ,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 06 листопада 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«Відікон», третя особа:Публічне
акціонерне товариство «Сумське
машинобудівне науково - виробниче
об'єднання ім. М.В. Фрунзе»

про спростування інформації та захист
честі, гідності та ділової репутації,

в с т
а н о в и л а :

Представник ОСОБА_5 звернувся до суду з
вищезазначеним позовом в липні 2013 року.
Просив визнати недостовірною
інформацію щодо діяльності директора
економічної безпеки ПАТ «Сумське НВО
ім. М.В. Фрунзе» ОСОБА_5, поширену
президентом ПАТ «Сумське НВО ім. М.В.
Фрунзе» ОСОБА_3 під час телеефіру
програми «Пряма мова» на телеканалі
«Відікон» ІНФОРМАЦІЯ_1 року та у
повторах програми у повному обсязі.
Зобов'язати ТОВ «Телерадіокомпанія
«Відікон» спростувати поширену
недостовірну інформацію про ОСОБА_5
шляхом проголошення директором каналу
«Відікон» в строк не пізніше 5
календарних днів з дати набрання
рішенням суду законної сили
повідомлення наступного змісту: «Під
час телеефіру програми «Пряма мова» та
телеканалі «Відікон» ІНФОРМАЦІЯ_1 року
та у повторах програм Президентом ПАТ
«Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» ОСОБА_3
було надано інтерв'ю щодо ситуації на
ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе», а
також оцінку діяльності посадових
осіб підприємства і особисто ОСОБА_5,
як директора з економічної безпеки ПАТ
«Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе». В цьому
інтерв'ю ОСОБА_3 повідомив недостовірну
інформацію про діяльність директора з
економічної безпеки ПАТ «Сумське НВО
ім. М.В. Фрунзе» ОСОБА_5

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 06 листопада 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено
повністю.

Визнано недостовірною інформацію про
діяльність ОСОБА_5 як директора з
економічної безпеки ПАТ «Сумське НВО
ім. М.В. Фрунзе», поширену президентом
ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» ОСОБА_3
під час телеефіру програми «Пряма
мова» на телеканалі «Відікон»
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.ІНФОРМАЦІЯ_2 року та у
повторах програм, в частині наступних
слів: «Этот товарищ нелегитимный,
Наблюдательным советом не утверждён,
его заместители нелегитимные, в
штатном расписании их нет…».

Зобов'язано ТОВ «Телерадіокомпанія
«Відікон» спростувати поширену ОСОБА_3
недостовірну інформацію про
діяльність ОСОБА_5, як директора
економічної безпеки ПАТ «Сумське НВО
ім. М.В. Фрунзе», шляхом проголошення
директором каналу в строк не пізніше 5
календарних днів з дати набрання
рішенням суду законної сили інформації
наступного змісту «Під час телеефіру
програми «Пряма мова» на телеканалі
«Відікон» ІНФОРМАЦІЯ_1
року.ІНФОРМАЦІЯ_2 року та у повторах
програм було передане інтерв'ю
Президента ПАТ «Сумське НВО ім. М.В.
Фрунзе» ОСОБА_3 про ПАТ «Сумське НВО ім.
М.В. Фрунзе». В цьому інтерв'ю ОСОБА_3
повідомив недостовірну інформацію про
діяльність ОСОБА_5 як директора з
економічної безпеки ПАТ «Сумське НВО
ім. М.В. Фрунзе» в частині наступних
слів: «Этот товарищ нелегитимный,
Наблюдательным советом не утверждён,
его заместители нелегитимные, в
штатном расписании их нет…».

Стягнуто з ОСОБА_3 та ТОВ
«Телерадіокомпанія «Відікон» на
користь ОСОБА_5 229 грн. 40 коп. судових
витрат в дольовому порядку, тобто по 114
грн. 70 коп.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом першої інстанції при
ухваленні рішення норм матеріального
права. Просить скасувати рішення
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 06 листопада 2013 року та ухвалити
нове, яким відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року під час
телеефіру програми «Пряма мова» на
телеканалі «Відікон» публічно надав
коментарі щодо ситуації на ПАТ
«Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» , а також
оцінку діяльності посадових осіб
цього товариства і особисто ОСОБА_5, як
директора з економічної безпеки.
Зокрема, під час телеефіру програми
ОСОБА_3 було зазначено наступне:
«Прислали директора по безопасности, у
которого несколько заместителей. Я бы
его назвал директор по рейдерскому
захвату. Подполковник СБУ … обычно в
этих органах хороших людей никогда не
увольняют, не отпускают. Этот товарищ
нелегитимный. Наблюдательным советом
не утверждён, его заместители
нелегитимные, в штатном расписании их
нет, им придётся ещё выплачивать
незаконно полученную зарплату,
возвращать или её высчитывать будут с
ОСОБА_6». Вказана інформація була
розповсюджена шляхом висвітлення її по
телебачення, тобто доведена до
невизначеного кола осіб та стосується
ОСОБА_5, так як він згідно Наказу ПАТ
«Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» № 1358 від 12
березня 2012 року з 13 березня 2012 року
прийнятий на посаду директора з
економічної безпеки ПАТ «Сумське НВО
ім. М.В. Фрунзе».

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді, пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 277 ЦК України, фізична особа,
особисті немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї та (або)
членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.
Право на відповідь, а також на
спростування недостовірної інформації
щодо особи, яка померла, належить
членам її сім'ї, близьким родичам та
іншим заінтересованим особам.
Негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного. Спростування
недостовірної інформації здійснюється
особою, яка поширила інформацію.
Поширювачем інформації, яку подає
посадова чи службова особа при
виконанні своїх посадових (службових)
обов'язків, вважається юридична особа,
у якій вона працює. Якщо особа, яка
поширила недостовірну інформацію,
невідома, фізична особа, право якої
порушено, може звернутися до суду із
заявою про встановлення факту
недостовірності цієї інформації та її
спростування. Якщо недостовірна
інформація міститься у документі, який
прийняла (видала) юридична особа, цей
документ має бути відкликаний. Фізична
особа, особисті немайнові права якої
порушено у друкованих або інших
засобах масової інформації, має право
на відповідь, а також на спростування
недостовірної інформації у тому ж
засобі масової інформації в порядку,
встановленому законом. Якщо відповідь
та спростування у тому ж засобі масової
інформації є неможливими у зв'язку з
його припиненням, така відповідь та
спростування мають бути оприлюднені в
іншому засобі масової інформації, за
рахунок особи, яка поширила
недостовірну інформацію. Спростування
недостовірної інформації здійснюється
незалежно від вини особи, яка її
поширила. Спростування недостовірної
інформації здійснюється у такий же
спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична
особа має право на недоторканність
своєї ділової репутації. Фізична особа
може звернутися до суду з позовом про
захист своєї ділової репутації.

Згідно ст. 5 Закону України «Про
інформацію», кожен має право на
інформацію, що передбачає можливість
вільного одержання, використання,
поширення, зберігання та захисту
інформації, необхідної для реалізації
своїх прав, свобод і законних
інтересів. Реалізація права на
інформацію не повинна порушувати
громадські, політичні, економічні,
соціальні, духовні, екологічні та інші
права, свободи і законні інтереси інших
громадян, права та інтереси юридичних
осіб.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про
інформацію», ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, зокрема з огляду
на характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості. Якщо особа
вважає, що оціночні судження або думки
принижують її гідність, честь чи ділову
репутацію, а також інші особисті
немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи у
тому самому засобі масової інформації
з метою обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку. Якщо суб'єктивну думку
висловлено в брутальній, принизливій
чи непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
особу, яка таким чином та у такий спосіб
висловила думку або оцінку, може бути
покладено обов'язок відшкодувати
завдану моральну шкоду. Суб'єкти
інформаційних відносин звільняються
від відповідальності за розголошення
інформації з обмеженим доступом, якщо
суд встановить, що ця інформація є
суспільно необхідною. Додаткові
підстави звільнення від
відповідальності засобів масової
інформації та журналістів
встановлюються законами України "Про
друковані засоби масової інформації
(пресу) в Україні", "Про телебачення і
радіомовлення", "Про інформаційні
агентства" та іншими.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
р. № 1 «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»,
Конституцією України кожному
гарантується право на свободу думки і
слова, на вільне вираження своїх
поглядів і переконань (стаття 34).

Відповідно п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
р. № 1 «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи», вибір
способу захисту особистого
немайнового права, зокрема права на
повагу до гідності та честі, права на
недоторканість ділової репутації,
належить позивачеві. Разом із тим,
особа, право якої порушено, може обрати
як загальний, так і спеціальний способи
захисту свого права, визначені законом,
який регламентує конкретні цивільні
правовідносини. У зв'язку з цим суди
повинні брати до уваги, що відповідно
до статті 275 ЦК захист особистого
немайнового права здійснюється у
спосіб, встановлений главою 3 цього
Кодексу, а також іншими способами
відповідно до змісту цього права,
способу його поширення та наслідків, що
їх спричинило це порушення. До таких
спеціальних способів захисту
відносяться, наприклад, спростування
недостовірної інформації та/або право
на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона
поширення інформації, якою порушуються
особисті немайнові права (стаття 278 ЦК)
тощо.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
р. № 1 «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи», чинне
законодавство не містить визначення
понять гідності, честі чи ділової
репутації, оскільки вони є
морально-етичними категоріями й
одночасно особистими немайновими
правами, яким закон надає значення
самостійних об'єктів судового захисту.
Зокрема, під гідністю слід розуміти
визнання цінності кожної фізичної
особи як унікальної
біопсихосоціальної цінності, з честю
пов'язується позитивна соціальна
оцінка особи в очах оточуючих, яка
ґрунтується на відповідності її діянь
(поведінки) загальноприйнятим
уявленням про добро і зло, а під діловою
репутацією фізичної особи розуміється
набута особою суспільна оцінка її
ділових і професійних якостей при
виконанні нею трудових, службових,
громадських чи інших обов'язків. Під
діловою репутацією юридичної особи, у
тому числі підприємницьких товариств,
фізичних осіб - підприємців, адвокатів,
нотаріусів та інших осіб, розуміється
оцінка їх підприємницької,
громадської, професійної чи іншої
діяльності, яку здійснює така особа як
учасник суспільних відносин.

Відповідно п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
р. № 1 «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи», при
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
р. № 1 «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»,
вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням. Відповідно до частини
другої статті 471 Закону України "Про
інформацію" оціночними судженнями, за
винятком образи чи наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, зокрема критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, з огляду на
характер використання мовних засобів,
зокрема гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості. Таким чином, відповідно до
статті 277 ЦК не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень статті
10 Конвенції. Якщо особа вважає, що
оціночні судження або думки, поширені в
засобі масової інформації, принижують
її гідність, честь чи ділову репутацію,
а також інші особисті немайнові права,
вона вправі скористатися наданим їй
частиною першою статті 277 ЦК та
відповідним законодавством правом на
відповідь, а також на власне тлумачення
справи (стаття 37 Закону про пресу,
стаття 65 Закону України "Про
телебачення і радіомовлення") у тому ж
засобі масової інформації з метою
обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку. Якщо суб'єктивну думку
висловлено в брутальній, принизливій
чи непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
відповідача може бути покладено
обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно п. 21 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
р. № 1 «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи», при
поширенні недостовірної інформації
стосовно приватного життя публічних
осіб вирішення справ про захист їх
гідності, честі чи ділової репутації
має свої особливості. Суди повинні
враховувати положення Декларації про
свободу політичних дебатів у засобах
масової інформації (далі - Декларація),
схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му
засіданні Комітету Міністрів Ради
Європи, а також рекомендації, що
містяться у Резолюції 1165 (1998)
Парламентської Асамблеї Ради Європи
про право на недоторканість приватного
життя. Зокрема, у названій Резолюції
зазначається, що публічними фігурами є
особи, які обіймають державні посади і
(або) користуються державними
ресурсами, а також усі ті, хто відіграє
певну роль у суспільному житті (у
галузі політики, економіки, мистецтва,
соціальній сфері, спорті чи в будь-якій
іншій галузі).У статтях 3, 4, 6 Декларації
вказується, що оскільки політичні
діячі та посадові особи, які обіймають
публічні посади або здійснюють
публічну владу на місцевому,
регіональному, національному чи
міжнародному рівнях, вирішили
апелювати до довіри громадськості та
погодилися "виставити" себе на публічне
політичне обговорювання, то вони
підлягають ретельному громадському
контролю і потенційно можуть зазнати
гострої та сильної громадської критики
у засобах масової інформації з приводу
того, як вони виконували або виконують
свої функції. При цьому зазначені діячі
та особи не повинні мати більшого
захисту своєї репутації та інших прав
порівняно з іншими особами. У зв'язку з
цим, межа допустимої критики щодо
політичного діяча чи іншої публічної
особи є значно ширшою, ніж окремої
пересічної особи. Публічні особи
неминуче відкриваються для
прискіпливого висвітлення їх слів та
вчинків і повинні це усвідомлювати.

При розгляді справи суд першої
інстанції належним чином не з`ясував та
не перевірив доводи та заперечення
сторін, не дав належної оцінки зібраним
у справі доказам та дійшов
неправильного висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
дійшов до необґрунтованого висновку
про задоволення позовних вимог. При
вирішенні спору, що склався між
сторонами суд виходив із того, що
ОСОБА_5 був правомірно призначений на
посаду директора з економічної безпеки
ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе», а
також його заступники були призначені
на законних підставах, однак це не було
підставою для задоволення позовних
вимог ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_3 своїми коментарями та оцінкою,
які він висловив в телеефірі
телеканалу «Відікон» в програмі «Пряма
мова» є його особистою позицією, яка
склалась на ПАТ «Сумське НВО ім. М.В.
Фрунзе» є такими, що спростовують
рішення суду першої інстанції,
оскільки політичні діячі та посадові
особи, які обіймають публічні посади
або здійснюють публічну владу на
місцевому, регіональному,
національному чи міжнародному рівнях,
вирішили апелювати до довіри
громадськості та погодилися
"виставити" себе на публічне політичне
обговорювання, то вони підлягають
ретельному громадському контролю і
потенційно можуть зазнати гострої та
сильної громадської критики у засобах
масової інформації з приводу того, як
вони виконували або виконують свої
функції. При цьому зазначені діячі та
особи не повинні мати більшого захисту
своєї репутації та інших прав
порівняно з іншими особами. У зв'язку з
цим, межа допустимої критики щодо
політичного діяча чи іншої публічної
особи є значно ширшою, ніж окремої
пересічної особи. Публічні особи
неминуче відкриваються для
прискіпливого висвітлення їх слів та
вчинків і повинні це усвідомлювати.

Ствердження апеляційної скарги про те,
що ОСОБА_3 прийняв участь у програмі
«Пряма мова» в телеефірі телеканалу
«Відікон» та публічно надав коментарі
щодо ситуації на ПАТ «Сумське НВО ім.
М.В. Фрунзе», а також надав оцінку
діяльності посадових осіб зазначеного
товариства у зв'язку із тим, що з 1961 року
він працював на ПАТ «Сумське НВО ім. М.В.
Фрунзе», з 2012 року в місті
розповсюджується інформація про
зниження обсягів виробництва на
заводі, переведення його працівників
на скорочену неділю, звільнення є
обґрунтованими.

Крім того, при ухваленні рішення суд
першої інстанції не звернув уваги на
положення Конституції України, згідно
якої кожному гарантується право на
свободу думки і слова, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань.

Отже, приймаючи участь у програмі
«Пряма мова» в телеефірі телеканалу
«Відікон» та висловлюючи свої думки і
пропозиції щодо ситуації на ПАТ
«Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» ОСОБА_3
користувався своїм правом
передбаченим Конституцією України.

Таким чином, суд першої інстанції
ухвалив рішення яке не відповідає
обставинам справи, з порушенням норм
матеріального права, а тому воно
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні зазначеного позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 повністю задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 06 листопада 2013 року
скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Телерадіокомпанія «Відікон», третя
особа: Публічне акціонерне товариство
«Сумське машинобудівне науково -
виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе»и
про спростування інформації та захист
честі, гідності та ділової репутації.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 114
грн. 70 коп. судового збору за
апеляційний перегляд справи.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -