Справа № 463/976/13
Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/309/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської
області у складі: головуючого - судді:
Берези В.І., суддів: Федоришина А.В.,
Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря
судового засідання: Брикайло М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Личаківського районного суду м.Львова
від 12 вересня 3013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Винниківської
міської ради, ОСОБА_3, реєстраційної
служби Львівського міського
управління юстиції Львівської області
про визнання незаконним рішення органу
місцевого самоврядування, скасування
свідоцтва про право власності,
накладення заборони на відчуження
нерухомого майна та зобов`язання зняти
з реєстрації квартиру, -

в
с т а н о в и л а:

рішенням Личаківського районного суду
м.Львова від 12 вересня 2013 року
відмовлено за безпідставністю вимог в
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Винниківської міської ради, ОСОБА_3,
реєстраційної служби Львівського
міського управління юстиції
Львівської області про визнання
незаконним та скасування рішення
виконавчого комітету Винниківської
міської ради №223 від 15.10.2002 року в
частині видання свідоцтва про право
приватної власності ОСОБА_3 на квартиру
АДРЕСА_1, скасування свідоцтва №610 від
28.11.2002 року про право приватної
власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1,
покладення обов'язку на реєстраційну
службу Львівського МУЮ зняти з
реєстрації квартиру АДРЕСА_1, як таку,
що належить на праві власності ОСОБА_3,
накладення заборони на відчуження
будь-яким способом ОСОБА_3 квартири
АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржила позивач
ОСОБА_2, просить скасувати
оскаржуване рішення та ухвалити нове,
яким її позов задовольнити. В
апеляційній скарзі вказує на
незаконність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення, неправильне
застосування норм матеріального права,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи.

Зазначає про те, що суд не взяв до
уваги та не дав оцінки довідці форми 17
(а.с.17) про те, що позивач була знята з
реєстрації свого місця проживання
30.07.2002 року і на цей час їй виповнилося 15
років. До часу її виписки (станом на
30.07.02р.) була зареєстрована в спірній
квартирі в якості члена сім`ї наймача.
Жодних доказів того, що вона давала
свою згоду на виписку з квартири суду
надано не було. Про незаконну
приватизацію вона не знала. Суд не
надав належної оцінки доводам сторін
про те, що позивач постійно проживала в
спірній квартирі і перебувала на
повному утриманні та вихованні
відповідачки, її баби. Членами сім'ї
наймача можуть бути визнані й інші
особи, якщо вони постійно проживають
разом з наймачем та ведуть з ним
спільне господарство. Зазначені особи
можуть бути віднесені до членів сім'ї
наймача за умови, якщо вони не тільки
обов'язково проживають разом з
наймачем, а й ведуть з ним спільне
господарство, наявність родинних
зв'язків при цьому не обов'язкова. Суд
недотримався принципу оцінки доказів,
а прийшов до висновку про відсутність
підстави для визнання незаконним
рішення органу місцевого
самоврядування, скасування свідоцтва
про право власності, накладення
заборони на відчуження нерухомого
майна та покладення обов'язку зняти з
реєстрації квартиру. Орган опіки несе
відповідальність за захист прав та
інтересів неповнолітніх в тому числі
вчиненні правочинів щодо належного
дітям нерухомого майна, є
неприпустимим обмеження таких прав. За
неповнолітніх членів сім`ї згоду про
виселення повинні висловлювати
батьки. Неповнолітня неправомірно
позбавлена права приватизації житла,
оскільки проживала у спірній квартирі.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта
ОСОБА_2, її представника, адвоката
ОСОБА_4, які підтримали апеляційну
скаргу, представника відповідача
ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5, яка
апеляційну скаргу заперечила, у
відсутності інших учасників судового
розгляду та належного повідомлення
таких про розгляд скарги, перевіривши
матеріали справи, межі та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
рішенням виконавчого комітету
Винниківської міської ради від 15.10.2002
№223 (а.с.59) ОСОБА_3 передано у приватну
власність квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 44,1 м.кв., де вона прописана та
проживає одна.

На підставі названого рішення 23.11.2002
року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право
приватної власності на квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 44,1 м.кв.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
була надана для проживання ОСОБА_3
разом із членами сім'ї донькою ОСОБА_6
та сином ОСОБА_7 на підставі ордеру №103
від 14.02.1975 року (а.с.9).

Згідно з довідкою ЖЕК м. Винники від
03.04.2002 року (а.с.28), станом на 03.04.2002 року в
квартирі АДРЕСА_1 разом із основним
квартиронаймачем ОСОБА_3 були
зареєстровані її син ОСОБА_7, дочка
ОСОБА_6 разом з малолітніми дітьми
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (позивачка у
справі),та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з рішенням Личаківського
районного суду м. Львова від 22.05.2002 року
(а.с.22), ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (матір
позивачки) визнано такими, що втратили
право на користування житловим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Крім цього, як вбачається із рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 15.02.1993 року (а.с.18), розриваючи шлюб
між ОСОБА_11 та ОСОБА_12, одночасно суд
визначив порядок утримання батьками
їхніх дітей, згідно якого позивач
ОСОБА_2 залишилася на вихованні батька
ОСОБА_12 Як видно з матеріалів справи,
батько у спірній квартирі не проживав,
а проживав за іншою адресою. Як
вбачається із довідки форми 17 (а.с.60),
позивач була знята з реєстрації за
адресою: АДРЕСА_1, 30.07.2002 року.

Крім цього, в судовому засіданні було
оглянуто оригінал форми № 17 та
встановлено, що внучка основного
квартиронаймача ОСОБА_3- ОСОБА_2 08.10.2002
року була повторно зареєстрована у
спірній квартирі у якості тимчасового
жильця. Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог позивача ОСОБА_2, суд
першої інстанції зазначив про те, що в
силу вимог ч.2 ст.17 ЦК України, в
редакції 1963 року, який діяв на момент
спірних правовідносин, місцем
проживання неповнолітньої дитини, яка
не досягла п'ятнадцятирічного віку,
було місце проживання батьків, а тому
прийшов до висновку, що після
розірвання шлюбу батьків позивача
таким місцем проживання позивача було
місце проживання її батька і з цього
часу право на користування житловим
приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 у
позивача припинилося.

Відповідно до положень ч.2 ст.9 ЖК
України, в редакції закону станом на 2002
рік, визначено, що громадяни мають
право на приватизацію квартир
(будинків) державного житлового фонду
або придбання їх у житлових
кооперативах, на біржових торгах,
шляхом індивідуального житлового
будівництва чи одержання у власність
на інших підставах, передбачених
законодавством України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.5 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» (в редакції Закону на
момент приватизації), визначено умови
безоплатної передачі квартири з
державного житлового фонду у власність
наймача та членів його сім'ї та вказано,
що до членів сім'ї наймача включаються
лише громадяни, які постійно
проживають в квартирі (будинку) разом з
наймачем або за якими зберігається
право на житло.

Як встановлено судом першої інстанції,
після рішення суду про визнання
втратившою право користування спірною
квартирою матір'ю позивача ОСОБА_6 у
зв'язку із неблагополучністю умов
проживання позивачки у сім'ї її батька
вона надала дозвіл на тимчасове
проживання позивачки в її квартирі і з
власної волі прописала позивачку назад
у свою квартиру у якості тимчасового
жильця.

Дані обставини підтверджуються
довідкою ДП «Добробут» МКП
«Винниківське» від 11.04.2012 року №319
(а.с.30) про те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрована в АДРЕСА_1 з 2002 року як
тимчасовий житель.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про те, що оскільки позивач після
розірвання шлюбу між її батьками,
згідно рішення суду мала перебувати на
утриманні батька, який не проживав у
спірній квартирі, вона не була членом
сім'ї відповідача ОСОБА_3, та права на
приватизацію квартири у 2002 році не
набула, оскільки не проживала постійно
із основним квартиронаймачем однією
сім'єю, та мала статус тимчасового
мешканця. Відтак, оспорюваними
рішенням Винниківської міської ради
№223 від 15.10.2002 року, свідоцтвом №610 від
28.11.2002 року про право приватної
власності та проведеною на підставі
них реєстрацією права власності не
порушені права позивача.

Посилання апелянта на неправомірність
зняття з реєстрації 30.07.2002 року
позивача жодними належними та
допустимими доказами не підтверджено
та спростовується вищенаведеним.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції дав
належну оцінку матеріалам справи та
письмовим доказам і обгрунтовано
відмовив у позові, рішення суду
відповідає вимогам матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому підстав для
задоволення апеляційної скарги
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.1ст.307, ч.1ст.308, ч.1 ст.313,
ст.319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у
х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м.Львова від 12 вересня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в двадцятиденний
строк з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий
Береза В.І.

Судді:
Федоришин А.В.

Штефаніца Ю.Г.