АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1034/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Ковальова А.Б. Доповідач - Демченко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Демченко
Е.Л.

суддів - Городничої В.С.,
Куценко Т.Р.

при секретарі - Денисенко
А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Дніпровського районного суду
м.Дніпродзержинська від 15 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний банк «Новий»
(далі - ПАТ «АКБ «Новий») про поновлення
на роботі, стягнення заборгованості по
заробітній платі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_2
звернулась до суду з уточненим позовом
до ПАТ «АКБ «Новий» про поновлення на
роботі, стягнення заборгованості по
заробітній платі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди, мотивуючи тим, що вона
працювала у відповідача на посаді
начальника відділення №2 ПАТ «АКБ
«Новий» м.Дніпродзержинська з 28 грудня
2012 року після поновлення на роботі на
підставі рішення Дніпровського
районного суду м.Дніпродзержинська від
18 жовтня 2012 року. 27 лютого 2013 року її
було звільнено з посади за прогул без
поважних причин на підставі п.4 ст.40
КЗпП України.

Зазначає, що при поновленні її на
роботі 28 грудня 2012 року було значно
знижено розмір її заробітної плати, яка
була встановлена в сумі 1.200 грн., і була
затверджена нова інструкція від 03
грудня 2012 року, яка стосувалася
особисто її, в якій в п.п.2.1,2.3 на неї було
покладено обов'язок щодо здійснення
заходів, направлених на виконання
планових показників відділення по
доходам та видаткам, заходів,
направлених на залучення
корпоративних клієнтів, клієнтів
малого та середнього бізнесу,
здійснення роботи по просуненню на
ринку банківських послуг (в регіоні
розташування відділення) банківських
продуктів, розроблений в ПАТ АКТ
«Новий». Кожного дня, починаючи з дня
поновлення на роботі, вона виконувала
зазначені пункти своєї посадової
інструкції.

Посилаючись на те, що її
відсутність 19 лютого 2013 року за межами
робочого місця в період з 10 годин 30
хвилин до 15 годин 20 хвилин пов'язана з
метою просунення та розповсюдження
банківських продуктів, а тому не може
вважатися прогулом без поважних
причин, просить визнати незаконним та
скасувати наказ №46-п від 27 лютого 2013
року про її звільнення з роботи за п.4
ст.40 КЗпП України; поновити її на роботі
на посаді начальника відділення №2 ПАТ
«АКБ «Новий» м.Дніпродзержинська;
стягнути з відповідача на її користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу; заборгованість по заробітній
платі за період з 28 грудня 2012 року по 27
лютого 2013 року в розмірі 7.112 грн.66 коп.
та відшкодувати моральну шкоду в
розмірі 15.000 грн.

Рішенням Дніпровського районного
суду м.Дніпродзержинська від 15
листопада 2013 року в задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового рішення, яким
задовольнити її вимоги у повному
об'ємі, зазначаючи, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
находить, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1)чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2)чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3)які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5)чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6)як розподілити між
сторонами судові витрати; 7)чи є негайні
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8)чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак зазначеним вимогам закону
ухвалене у справі рішення суду не
відповідає у повному обсязі.

В постанові Пленуму Верховного Суду
України "Про практику розгляду судами
трудових спорів" №9 від 06 листопада 1992
року, з наступними змінами, зазначено,
що при розгляді позовів про поновлення
на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40
КЗпП, суди повинні виходити з того, що
передбаченим цією нормою закону
прогулом визнається відсутність
працівника на роботі як протягом
усього робочого дня, так і більше трьох
годин безперервно або сумарно протягом
робочого дня без поважних причин
(наприклад, у зв'язку з поміщенням до
медвитверезника, самовільне
використання без погодження з
власником або уповноваженим ним
органом днів відгулів, чергової
відпустки, залишення роботи до
закінчення строку трудового договору
чи строку, який працівник зобов'язаний
пропрацювати за призначенням після
закінчення вищого чи середнього
спеціального учбового закладу.

Встановлено судом і це
підтверджується матеріалами справи і
не заперечується позивачем, що
рішенням Дніпровського районного суду
м.Дніпродзержинська від 18 жовтня 2012
року, яке набрало чинності, по справі за
позовом ОСОБА_2 до ПАТ «АКБ «Новий» про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди, позивача
було поновлено на роботі на посаді
начальника відділення №2 ПАТ «АКБ
«Новий» м.Дніпродзержинська. 28 грудня
2012 року ОСОБА_2 приступила до виконання
своїх обов'язків в якості начальника
відділення №2 ПАТ «АКБ «Новий»
м.Дніпродзерожинська.

28 грудня 2012 року ОСОБА_2 була
ознайомлена з посадовою інструкцією
від 03 грудня 2012 року і зробила на
інструкції запис: «З посадовою
інструкцією не згодна, оскільки мене не
попередили за 2 місяці про зміну умов
праці та посадових обов'язків,
пов'язаних зі зміною умов праці. 28
грудня 2012 року».

19 лютого 2013 року позивач була
відсутньою на своєму робочому місці у
відділенні №2 ПАТ «АКБ «Новий»
м.Дніпродзержинська з 10 годин 18 хвилин
до 14 годин 52 хвилин, що підтверджується
доповідною запискою начальника
управління продаж та розвитку мережі
ОСОБА_3 про відсутність ОСОБА_2 на
робочому місці більше трьох годин
протягом робочого дня і не
заперечується ОСОБА_2

В цей же день, 19 лютого 2013 року,
працівниками відділення №2 ПАТ «АКБ
«Новий» - заступником начальника
відділення ОСОБА_4, провідним
економістом відділення ОСОБА_5,
економістом відділення ОСОБА_6 було
складено акт про відсутність позивача
на робочому місці і про неповідомлення
нею свого місця знаходження.

Наказом голови правління ПАТ «АКБ
«Новий» №40-п від 20 лютого 2013 року була
призначена комісія по проведенню
службового розслідування, якою було
проведено службове розслідування і
складений акт на підтвердження того, що
20 лютого 2013 року в приміщенні
відділення №2 ПАТ «АКБ «Новий»
м.Дніпродзержинска ОСОБА_2
відмовилася надати письмові пояснення
щодо факту її відсутності на робочому
місці 19 лютого 2013 року з 10 години 18
хвилин до 14 годин 52 хвилин.

Судом встановлено, що точний час
відсутності на робочому місці
позивача визначений за допомогою камер
відеоспостережння, які розташовані у
відділенні №2 ПАТ «АКБ «Новий», що не
заперечує і сама позивач.

Наказом голови правління ПАТ «АКБ
«Новий» №46-п від 27 лютого 2013 року
ОСОБА_2 було звільнено з роботи 27 лютого
2013 року за прогул 19 лютого 2013 року без
поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що районний суд
обґрунтовано дійшов висновку про
законність звільнення ОСОБА_2 з посади
за п.4 ст.40 КЗпП України, а тому законно
відмовив їй в задоволенні позову про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та стягнення моральної шкоди.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі
на те, що вона виконувала вимоги
посадової інструкції та
розповсюджувала інформацію, рекламну
продукцію відносно банківських
продуктів шляхом відвідування
клієнтів (юридичних осіб та приватних
підприємців) в регіоні розташування
відділення є хибними, оскільки
посадовою інструкцією начальника
відділення №2 ПАТ «АКБ «Новий»
м.Дніпродзержинська не передбачено
розповсюдження інформації, рекламної
продукції відносно банківських
продуктів шляхом особистого
відвідування в робочий час начальником
відділення клієнтів в регіоні
розташування відділення.

Щодо вимог ОСОБА_2 про стягнення з ПАТ
«АКБ «Новий» на її користь
заборгованості по заробітній платі за
період з 28 грудня 2012 року по 27 лютого 2013
року, то вони підлягають задоволенню.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
від 24 грудня 1999 року №13 зазначено, що
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст.117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у
зв'язку із виникненням спору про розмір
належних до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

З листа Державної інспекції
України з питань праці територіальної
державної інспекції з питань праці у
Дніпропетровській області №2144 від 05
липня 2013 року, яке проводило перевірку
за дорученням Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Дніпропетровській області заяви
ОСОБА_2, вбачається, що 18 квітня 2012 року
ОСОБА_2 було попереджено про зміну
діючих умов оплати праці в бік
погіршення у майбутньому (по
закінченню двох місяців з дати
попередження) шляхом встановлення
посадового окладу у розмірі 1.200 грн. (на
час попередження посадовий оклад
ОСОБА_2, згідно штатного розпису
становив 3.700 грн.). Наказом №137-п від 29
травня 2012 року на підставі особистої
заяви ОСОБА_2 звільнено за ст.38 КЗпП
України. Таким чином попередження про
зміну розміру оплат праці не набрало
чинності, оскільки працівника було
звільнено до закінчення двох місяців з
моменту попередження. Рішенням
Дніпровського районного суду
м.Дніпродзержинська від 18 жовтня 2012
року ОСОБА_2 було поновлено на посаді
начальника Дніпродзержинського
відділення банку. Наказом від 28 грудня
2012 року №325-п ОСОБА_2 поновлено на
посаді, але з іншими (обмеженим колом)
посадовими обов'язками та зменшеним
посадовим окладом. Вимогами ст.103 КЗпП
України визначено, що про нові або
зміну діючих умов праці в бік
погіршення власник або уповноважений
ним орган повинен повідомити
працівника не пізніш як за два місяці
до їх запровадження або зміни. В
супереч зазначеному, поновлення на
посаді ОСОБА_2 відбулося із порушенням
термінів її попередження про зміну
умов оплати праці в бік погіршення.
Також, вимогами ст.97 КЗпП України
визначено, що власник або
уповноважений ним орган не має права в
односторонньому порядку приймати
рішення з питань оплати праці, що
погіршують умови, встановлені
законодавством, угодами, колективними
договорами. На час проведення
перевірки відсутнє документальне
підтвердження погодження власником
або уповноваженим ним органом рішення
про зміну умов оплати праці ОСОБА_2 в
бік погіршення. Згідно витягу із
штатного розпису Дніпродзержинського
відділення банку №2, станом на 29 травня
2012 року посадовий оклад ОСОБА_2
становив - 3.700 грн., посадовий оклад
провідного економіста становив - 2.100
грн., посадовий оклад економіста
становив - 1.750 грн., посадовий оклад
старшого економіста - 1.450 грн.,
посадовий оклад касира - 1.400 грн. Згідно
витягу із штатного розпису станом на 19
червня 2012 року посадовий оклад ОСОБА_2
становить - 1.200 грн., посадовий оклад
провідного економіста становить - 2.500
грн.,посадовий оклад економіста
становить - 1.900 грн., посадовий оклад
старшого економіста становить - 1.450
грн., посадовий оклад касира становить -
1.700 грн. Таким чином, адміністрацією
банку безпідставно було проігноровано
вимоги ч.3 ст.6 ЗУ «Про оплату праці» та
ст.96 КЗпП України, зідно якої,
формування тарифної сітки провадиться
з урахуванням міжкваліфікаційних
(міжпосадових) співвідношень розмірів
тарифних ставок (посадових окладів)
(а.с.64-65).

З урахуванням наведеного і
відповідно до вимог ст.116 КЗпП України
ПАТ «АКБ «Новий» повинно виплатити
ОСОБА_2 заборгованість по заробітній
платі за період з 28 грудня 2012 року по 27
лютого 2013 року включно в розмірі 7.112
грн.66 коп. (153 грн. 43 коп. (середньоденна
заробітна плата) х 62 дні (28 грудня 2012
року - 27 лютого 2013 року )- 2.400 грн. (сума
виплаченої заробітної плати, яка була
незаконно зменшена).

Посилання в рішенні суду на
відсутність в справі кількості
відпрацьованих позивачем робочих
часів, довідки про її середньомісячну
заробітну плату, колегія суддів вважає
безпідставними, так як відповідач не
заперечує проти того, що ОСОБА_2 з 28
грудня 2012 року по 27 лютого 2013 року
працювала і при звільненні виплатив їй
заробітну плату, однак з посадового
окладу в розмірі 1.200 грн., а не 3.700 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду
м.Дніпродзержинська від 18 жовтня 2012
року, яке набрало чинності, визначено
середньоденний заробіток позивачки в
розмірі 153 грн.43 коп., а тому відповідно
до ст.61 ЦПК України не підлягає
повторному встановленню.

Згідно зі ст.88 ЦПК України з ПАТ
«АКБ «Новий» необхідно стягнути на
користь держави судовий збір в розмірі
243 грн.60 коп.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що вимоги
позивача про стягнення заборгованості
по заробітній платі підлягають
задоволенню в розмірі 7.112 грн.66 коп., а
рішення в цій частині скасуванню з
ухваленням нового рішення, а в частині
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди рішення
слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного
суду м.Дніпродзержинська від 15
листопада 2013 року в частині відмови
стягнення заборгованості по
заробітній платі скасувати і ухвалити
в цій частині нове рішення про
задоволення позову.

Стягнути з публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «Новий» на користь
ОСОБА_2 заборгованість по заробітній
платі за період з 28 грудня 2012 року по 27
лютого 2013 року в розмірі 7.112 грн.66 коп.

Стягнути з публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «Новий» на користь
держави судовий збір в розмірі 243 грн.60
коп.

В решті рішення Дніпровського
районного суду м.Дніпродзержинська від
15 листопада 2013 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Судді: