Справа № 372/5255/13-ц Головуючий у І
інстанції Зінченко О.М.Провадження №
22-ц/780/1055/14 Доповідач у 2 інстанції
Воробйова Н.С.Категорія 50
РІШЕННЯ

Іменем України

17 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Березовенко Р.В.

при секретарі Ромашиній І.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 17 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Центренерго»
Трипільська ТЕС про поновлення на
роботі та виплату заробітної плати за
час вимушеного прогулу,-

Встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суд з позовом до
ПАТ «Центренерго» Трипільська ТЕС про
поновлення на роботі та виплату
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, посилаючись на те, що 03.02.2004
року його було прийнято на роботу на
Трипільську ТЕС на посаду
електрослюсаря, на якій він працював
до 08.08.2013 року.

Зазначав, що у травні 2013 року під час
проходження чергового професійного
медичного обстеження в нього було
виявлено в обох легенях розвиток
туберкульозу. 29 липня 2013 року у нього в
ночі піднялася температура, йому стало
дуже погано, тому вранці він
зателефонував начальнику цеху та
повідомив що він захворів та буде
перебувати на лікарняному. 01 серпня 2013
року він звернувся до поліклінічного
відділення Обухівської ЦРЛ до лікаря
фтизіатра де він з 01.08.2013 року по 08.08.2013
року проходив обстеження та здавав
необхідні аналізи. 08.08.2013 року йому дали
направлення до Обласного
протитуберкульозного диспансеру на
стаціонарне лікування. У середині
вересня 2013 року йому стало відомо, що
його звільнити з роботи за прогули. Зі
звільненням він не згідний та вважав,
що його було звільнено безпідставно та
з порушенням вимог трудового
законодавства. Ніяких перевірок
відносно нього не було проведено, ніхто
його про це не повідомляв, на засідання
профкому його не запрошували, про те, що
таке засідання відбулося він не знав,
оскільки в той час проходив медичне
обстеження. Просив поновити його на
роботі та виплати заробітну плату за
час вимушеного прогулу в сумі 19443,04 грн.
та стягнути з відповідача завдану йому
моральну шкоду в сумі 4000 грн. за
незаконне звільнення.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 підтримав заявлений
позов та просив його задовольнити з
підстав наведених в позовній заяві,
крім того пояснив, що позивач про своє
захворювання та лікування повідомляв
по телефону працівників Трипільської
ТЕС, яким було відомо що він хворіє, в
порушення вимог трудового
законодавства про засідання
профспілкового комітету його не
повідомляли, пояснень щодо відсутності
на роботі від нього не вимагали, з
наказом про звільненя не ознайомлювали
та не видавали, позивач хворіє і на
даний час.

Заперечуючи позов, представник
відповідача Грибець В.А. пояснив, що в
травні 2013 року на підприємстві
проходив медогляд, який не пройшов лише
позивач, оскільки він був в відгулах,
повинен був вийти на роботу 29.07.2013 року
але не прийшов, а зателефонував
табельнику та повідомив, що він хворіє,
але будь-якого підтверджуючого
документу щодо цього не представив. В
зв'язку чим, було проведено процедуру
звільнення, яка відповідає положенням
чинного законодавства, просив в позові
відмовити повністю.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 17 грудня 2013 року
у задоволенні позову позивача
відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач просив
скасувати рішення суду з підстав
невідповідності вимогам матеріального
і процесуального права та ухвалити ное
рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково з таких підстав.

По справі встановлено, що відповідно
розпорядження №387/к ОСОБА_2 з 02 лютого
2004 року прийнятий на роботу на
Трипільську ТЕС на посаду
електрослюсаря з ремонту електричних
машин 3-го розряду об»єднаного
ремонтного цеху (а.с.21).

Згідно наказу №529/к від 08.08.2013 року по
Трипільській ТЕС ОСОБА_2 -
електрослюсаря з ремонту електричних
машин 5 розряду звільнено з 29 липня 2013
року з займаної посади за прогули без
поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України
(а.с.22).

Згідно ч. 1 ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст., ст. 10,60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України
трудовий договір укладений на
невизначений строк може бути розірвано
власником, або уповноваженим органом у
випадку прогулу ( в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня ) без
поважних причин.

Крім цього ч. ст. 43 КЗпП України
встановлено, що розірвання трудового
договору з підстав передбачених
пунктами 1,2-5,7 ст.40 і пунктами 2 і 3 ст.41
цього Кодексу, може бути проведено лише
за попередньою згодою виборчого органу
(профспілкового представника,
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник).

Відповідно до ст.235 КЗпП України у
разі звільнення без законної підстави
або незаконного переведення на іншу
роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачувальної роботи.

Згідно ст.47 КЗпП України власник
або уповноважений ним орган
зобов»язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 КЗпП України. У разі звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов»язаний у день звільнення видати
йому копію наказу про звільнення з
роботи.

Згідно ст.149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмове пояснення.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позову, суд виходив з того, що позивач
здійснив прогул без поважних причин, а
тому був звільнений правомірно з
роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП
України, звільнення працівника
проведено з додержанням вимог
трудового законодавства, тому дійшов
висновку про відсутність підстав для
поновлення позивача на роботі та
стягнення на його користь заробітної
плати за час прогулу.

З даним висновком суду погодитися у
порвній мірі колегія не може з таких
підстав.

Як роз»яснино в Постанові Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів», у
справах про поновлення на роботі осіб,
звільнених за порушення трудової
дисципліни, судам необхідно з»ясувати,
в чому конкретно проявилося порушення,
що стало приводом для звільнення, чи
могло воно бути підставою для
розірвання трудового договору за пункт
3,4,7,8 ст.40 КЗпП України, п.1 ст.41 КЗпП
України, чи додержані власником або
уповноваженим ним органом передбачені
статтями 147-1, 148,149 КЗпП України правила
і порядок застосування дисциплінарних
стягнень, чи враховувалися при
звільненні ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяння ним шкоди,
обставини, за яких вчинено проступок і
попередня робота працівника.

При розгляді позовів про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні
виходити з того, що передбаченим цією
нормою закону прогулом визнається
відсутність працівника на роботі як
протягом усього робочого дня, так і
більше трьох годин безперервно або
сумарно протягом робочого дня без
поважних причин.

З матеріалів справи встановлено,
що у ОСОБА_2 у травні 2013 року (27.05.2013 року)
у ході професійного огляду було
виявлено в обох легенях розвиток
туберкульозу, 10 останніх років він
хворів на псоріаз. Хворий був у
контакті з дружиною, яка померла від
туберкульозу (а.с.14,14 зв).

З пояснень свідка ОСОБА_5 , яка
працює табельником у відповідача
видно, що 29.07.2013 року їй зателефонував
позивач та повідомив, що захворів.

Свідок ОСОБА_6- брат позивача
повідомив, що 29.07.2013 року у брата вночі
піднялася температура, йому було дуже
пагано, він телефонував на роботу та
повідомив, що захворів, 01.08.201ё3 року він
пішов до лікарні, його направили на
обстеження, яке він проходив до 08.08.2013
року, у нього виявили відкриту форму
туберкульоз та направили на
стаціонарне лікування. На даний час він
знаходиться на лікуванні в
тубдиспансері.

Мати позивача ОСОБА_7 показала суду,
що її син хворіє на туберкульоз, весь 2013
рік дуже погано себе почував, 29.07.2013
року у нього піднялася висока
температура, він телефонував на роботу,
просив, щоб йому надали вихідний, але
йому відмовили оскільки він не був
допущений до роботи так як не пройов
медогляду, який мав пройти. 01.08.2013 року
вона з сином пішла в поліклініку до
лікаря, його направили на обстеження.
На даний час він знаходиться на
лікуванні в тубдиспансері у нього
виявлено вікриту форму туберкульозу,
син був дуже пригнічений, оскільки у
нього недавно померла дружина від
туберкульозу. Вона 16 серпня 2013 року
відвезла на роботу сина довідку, що він
знаходиться на лікуванні.

З довідки Обухівської центральної
районної лікарні ОСОБА_2 вбачається, що
позивач проходив обстеження в лікарні
з 01.08.2013 року по 08.08.2013 року, згідно
діагнозу-підлягає стаціонарному
лікуванню (а.с.13). 08.08.2013 року хворого
направлено до Київського обласного
протитуберкульозного диспансеру, з
діагнозом РМРТБ обох легенів (а.с.14, 16-17),
згідно довідки диспансера станом на
22.10.2013 року, хворий хворіє та потребує
продовження стаціонарного лікування
(а.с.15, 18-19).

Матеріали справи містять
повідомлення ОСОБА_2 про те, що його у
зв»язку зі звільненням запрошувалося
на засідання профкому на 06.08.2013 року на
10.00 год., на 07.08.20132 року на 15.00 год., проте,
будь-які дані про те, що останній був
повідомлений про засідання відсутні
(а.с.80,82). З актів, складених комісією
представників профкому та
підприємства вбачається, що комісія не
вручила повідомлення про засідання
профкому (05.08.2013 року в 10.05 год, 06.08.2013
року в 12.00 год.) за місцем проживання,
оскільки в квартирі нікого не було
(а.с.79,81). Допитані в судовому засіданні
свідки-члени комісії надавали суду
протирічиві покази, плуталися в адресі,
за якою заносили повідомлення,
вказували різні поверхи будинку та
під»їзди, що на думку колегії, викликає
сумнів достовірності наданих
відповідачем зазначених документів.

Крім того, в матеріалах справи
відсутні докази, що
працівнику-позивачу по даній справі
був вручений наказ про його звільнення.
Наданий відповідачем лист від 09.08.2013
року з пропозицією ОСОБА_2 отримати
наказ про звільнення таким доказом не
являється, оскільки дані про його
направлення позивачу та отримання
останнім відсутні. Як вказував
позивач, копію наказу було отримано
лише на письмовий запит адвоката
ОСОБА_3 , з яким позивач уклав угоду про
надання правової допомоги.

Встановлено, що наказ про звільнення
позивача датований 08.08.2013 року в той
час, коли позивач перебував у
хворобливому стані і в цей день його, за
результатами медичного обстеження,
було направлено на стаціонарне
лікування (а.с. 13-14, 14 зв.).

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що звільнення позивача з роботи
за ч.4 ст.40 КЗпП України проведено з
порушеннями вимог трудового
законодавства, посилання ж
відповідача на те, що позивач був
відсутній на роботі без поважних
причин спростовується матеріалами та
обставинами справи.

Крім того, в порушення вимог чинного
законодавства, при звільненні
позивача, адміністрацією не враховано
ступінь тяжкості вчиненого проступку,
обставини, пов»язанні з відсутністю на
роботі, попередню роботу працівника.
Так, зокрема, з пояснень представника
відповідача у ході апеляційного
розгляду справи встановлено, що раніше
позивач до дисциплінарної
відповідальності не притягався, має
високий, 5 професійний розряд, тривалий
час пропрацював на підприємстві.

За таких обставин, колегія вважає, що
рішення суду ухвалено з порушеннями
вимог матеріального і процесуального
права, а висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи, а тому не
може бути залишеним без змін та
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення, яким слід задовольнити
вимоги позивача в частині поновлення
на роботі та стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу.

Щодо вимог позивача в частині
відшкодування моральної шкоди, то з
урахуванням обставин справи, колегія
не вбачає підстави для їх задоволення,
а тому рішення в частині відмови
позивачу у задоволенні в цій частині
вимог слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України,
колегія

Вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 17 грудня 2013 року
скасувати. Ухвалити нове рішення.

Поновити ОСОБА_2 на посаді
електрослюсаря з ремонту електричних
машин 5-го розряду цеху
централізованого ремонту №3
Публічного акціонерного товариства
«Центренерго» Трипільська ТЕС з 29
липня 2013 року. Рішення в цій частині
підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Центренерго» Трипільська
ТЕС на користь ОСОБА_2 середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 29
липня 2013 року у сумі 19443, 04 грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: