Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/118/12-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Григорусь Н.Й.

суддів
Косигіної Л.М., Талько О.Б.,

секретаря судового засідання
Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Комунальне виробниче
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 9, Управління державної міграційної
служби у Житомирській області про
усунення перешкод у користуванні
квартирою, виселення та зняття з
реєстраційного обліку

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Корольовського районного суду
міста Житомира від 03 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и
л а :

У грудні 2009 року позивач ОСОБА_1
звернувся з позовом до ОСОБА_2, в якому
просив визнати недійсною реєстрацію
місця проживання останньої та виселити
її з квартири АДРЕСА_1 без надання
іншого житла. При цьому посилався на те,
що відповідач систематично порушує
умови співжиття, влаштовує скандали та
бійки, на зауваження реагує
неадекватно, а відтак підлягає
виселенню на підставі ст. 116 ЖК України.

Рішенням Корольовського районного
суду міста Житомира від 03 грудня 2013
року позовні вимоги задоволено,
визнано недійсною реєстрацію місця
проживання та виселено ОСОБА_2 з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків обставинам
справи, просить рішення скасувати,
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог. Зокрема
зазначила, що суд безпідставно не взяв
до уваги те, що в спірну квартиру вона
вселилася як член сім'ї
квартиронаймача, за його усною згодою,
а відтак має право проживати у спірній
квартирі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, виходив з
того, що ОСОБА_2 зареєструвалася в
спірній квартирі без письмової згоди
наймача та членів його сім'ї, чим
порушила вимоги житлового
законодавства, а тому вона підлягає
виселенню на підставі ст. 116 ЖК України.

Проте, з таким висновком погодитись не
можна, враховуючи наступне.

Згідно ст. 9 ЖК України, ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користуватися ним інакше як з підстав і
в порядку, передбачених
законодавством.

Згідно ст. 116 ЖК України якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі чи
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявилися
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
перебуває у комунальній власності
(а.с.17).

21.08.1993 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з
ОСОБА_4 - сином позивача, та з дозволу
наймача (членів його сім'ї) вселилася у
квартиру АДРЕСА_1. 24.09.1993 року вона
зареєструвалася у даному помешканні.
Вказані обставини підтверджуються
матеріалами справи та не заперечуються
сторонами. З повідомлення Державної
міграційної служби вбачається, що
первинні реєстраційні документи
відносно ОСОБА_2 знищені за терміном їх
зберігання (а.с. 143).

За час спільного проживання у родини
ОСОБА_2 народилося двоє дітей: син
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 і дочка ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстровані та
проживають у спірній квартирі.

Шлюб між ОСОБА_2 з ОСОБА_4 розірвано
30.12.2008 року.

З роз'яснень, викладених в п. 17
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 2 від 12.04.1985 року (з
послідуючими змінами та доповненнями)
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування су3дами
Житлового кодексу України» вбачається,
що при вирішенні справ про виселення на
підставі ст. 116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися і при повторному порушенні,
якщо раніше вжиті заходи попередження
або громадського впливу не дали
позитивних результатів. Маються на
увазі, зокрема, заходи попередження, що
застосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями
виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача (незалежно від прямих
вказівок з приводу можливого
виселення).

Як вбачається з матеріалів справи між
сторонами склалися неприязнені
стосунки, протягом тривалого часу
виникають спори щодо порядку
користування та розпорядження спірною
квартирою, що підтверджується судовими
рішеннями (а.с. 14-15, 35-36).

У зв'язку з чим, з ОСОБА_2 було проведено
бесіду профілактичного порядку, щодо
недопущення антигромадської поведінки
(а.с. 124). Позивачем не надано суду
доказів на підтвердження того, що
станом на час подання позову до ОСОБА_2
застосовувались інші заходи впливу,
або вона допустила будь-яке інше
порушення правил співжиття. Винесення
офіційного застереження ОСОБА_2 про
неприпустимість вчинення нею
протиправної поведінки, не може бути
прийняте до уваги судом та не містить
фактичних обставин порушення ОСОБА_2
правил співжиття, оскільки винесено
під час слухання справи (а.с. 126).
Безпідставними є посилання суду на
вирок Корольовського районного суду м.
Житомира від 22.04.2010 року, як на доказ
порушення ОСОБА_2 правил співжиття,
оскільки за цим вироком остання була
виправдана (а.с. 114).

Також, судом встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 знаходиться в задовільному
стані, придатна для проживання та не
має ознак пошкодження, що
підтверджується актом від 09.04.2013 року,
складеним у присутності
квартиронаймача ОСОБА_1 (а.с.113).

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині виселення
відповідача та ухвалюючи нове рішення
про відмову у задоволенні цих вимог,
апеляційний суд приходить до висновку,
що позивачем не надано доказів
самовільного вселення ОСОБА_2 до
спірної квартири, систематичного
порушення правил співжиття та
застосування до неї заходів
попередження або громадського впливу,
як і псування спірного помешкання, а
тому відсутні підстави для задоволення
позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду
міста Житомира від 03 грудня 2013 року
скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у користуванні квартирою, виселення та
зняття з реєстраційного обліку.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий:
Судді: