Справа № 149/3759/13-ц
Провадження №2/149/65/14
Номер рядка звіту 36
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.02.2014 року Хмільницький
міськрайонний суд Вінницької області в
складі:

головуючого судді Клімик К. О.,

при секретарі Гавлович Л. П.,

з участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Хмільнику справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
скасування свідоцтва про право
власності на частку в спільному майні
подружжя, скасування свідоцтва про
право на спадщину за законом та
визнання права власності на спадкове
майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до
суду та просить визнати недійсним та та
скасування свідоцтва на право
власності на 29/100 частини житлового
будинку АДРЕСА_1, яке видане
Хмільницькою державною нотаріальною
конторою 14 травня 2011 року ОСОБА_4 та
зареєстроване в реєстрі за № 726, а також
визнати частково недійсним та
скасувати свідоцтво про право на
спадщину за законом на 29/200 частини
житлового будинку АДРЕСА_1, яке видане
Хмільницькою державною нотаріальною
конторою 14 травня 2011 року ОСОБА_5 та
зареєстроване в реєстрі за № 730 та
визнати за нею право власності на
спадщину на 29/100 частини житлового
будинку АДРЕСА_1, та належала померлому
ІНФОРМАЦІЯ_1 року чоловікові ОСОБА_6,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
в м. Хмільнику Вінницької області помер
її чоловік ОСОБА_6, після смерті якого
залишилось спадкове майно, яке
складається із 29/50 частини житлового
будинку АДРЕСА_1, вартістю 183556 гривень,
що належало йому на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-рпродажу від 24 липня 1980 року,
зареєстрованого в КП "ВООБТІ" 08 серпня
1980 року за № 1462. Даний будинок ОСОБА_6
придбав під час перебування у у
зареєстрованому шлюбі із
відповідачкою ОСОБА_4.

01 лютого 1991 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4
уклали Договір про добровільний поділ
спільного майна подружжя, відповідно
до умов якого вищезазначений житловий
будинок було виділено у особисту
власність чоловіка.

З поділом спільного мвйна
подружжя було припинено режим
спільної власності подружжя на будинок
та з того часу даний будинок став
особистою власністю ОСОБА_6

Спадкоємцями першої черги за
законом після смерті ОСОБА_6 стала
позивачка та син померлого відповідач
ОСОБА_5

Позивачка протягом шести місяців
після смерті чоловіка ОСОБА_6 подала
заяву до Хмільницької міської
нотаріальної контори про прийняття
спадщини, що підтверджується витягом
про реєстрацію в Спадковому реєстрі
від 25 червня 2010 року № 24059791.

Однак відповідачка ОСОБА_4
незважаючи на те, що спільне майно вже
було розділено в натурі та житловий
будинок не є спільним майном подружжя,
звернулася із відповідною заявою до
Хмільницької міської державної
нотаріальної контори про видачу їй
свідоцтва про право власності на
частку в спільному майні подружжя та їй
було видано свідоцтво про право
власності, яке зареєстроване в реєстрі
за № 726 на 29/100 частини житлового
будинку АДРЕСА_1.

Також відповідачу по справі
ОСОБА_5 14.05.2011 року було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом на 29/200 частини житлового
АДРЕСА_1. Відносно вказаного свідоцтва
виданого на ім"я відповідача ОСОБА_5
вона вважає, що воно видане правильно і
тому не наполягає на задоволенні
позовних вимог в цій частині.

Видача свідоцтва про право
власності на 29/100 частини житлового
будинку АДРЕСА_1, яке видане
Хмільницькою державною нотаріальною
конторою 14 травня 2011 року відповідачу
ОСОБА_4 порушує майнові права
позивачки, оскільки призводить до
зменшення належної їй частки у
спадщині після смерті чоловіка. Вона
вважає, що в 1991 році, після укладення
між покійним ОСОБА_6 та його колишньою
дружиною ОСОБА_4 договору
добровільного розподілу спільного
майна подружжя, відповідачка ОСОБА_4
втратила право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1, оскільки вона та
ОСОБА_6 добровільно поділили майно в
наслідок чого будинок перейшов
повністю у власність ОСОБА_6 Враховуючи
те, що подружжя добровільно поділило
своє спільне майно, тому вона вважає, що
після смерті ОСОБА_6 спадщина
відкрилась на все його майно, а саме: на
29/50 частини житлового будинку по
АДРЕСА_1, тому відповідно до поданої нею
та відповідачем ОСОБА_5 заяв про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_6, кожен з них має право на 1/2
частину від 29/50 частини житлового
будинку, що належав померлому ОСОБА_6
Тому вона просить її позовні вимоги
задовольнити частково, не
задовольняючи позовну вимогу про
скасування свідоцтва про право на
спадщину за законом видане ОСОБА_5

Відповідачка ОСОБА_4 проти
задоволення позовних вимог заперечує
посилаючись на те, що вона з 1977 року
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_6 і під час шлюбу ними було
придбано у 1980 році частину житлового
будинку АДРЕСА_1. Договір
купівлі-продажу було оформлено на
ОСОБА_6 В 1991 році стосунки між ними
погіршились і тому вони звернулись до
суду з позовом про розірвання шлюбу, в
січні 1991 року їх шлюб було розірвано, а
враховуючи те, що у них було спільне
майно то стало питання про його поділ. 1
лютого 1991 року ними за участю адвокатів
було укладено договір про поділ
спільного майна подружжя, який вони
ніде не реєстрували і фактично його не
виконали, оскільки після цього вони
продовжували спільно проживати і
надалі. Вона вважає, що ніяких правових
наслідків договір від 1 лютого 1991 року
не має і їй належить половина від
спільної 29/50 частини житлового будинку
АДРЕСА_1, тому після смерті ОСОБА_6 вона
звернулась до нотаріальної контори з
заявою про видачу їй свідоцтва про
право власності на 1/2 частину спільного
майна, яке їй було видане. Їх син ОСОБА_5
також звернувся до нотаріальної
контори з заявою на прийняття спадщини
після смерті батька ОСОБА_6 і йому було
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом на 29/200 частини житлового
будинку АДРЕСА_1. Вона вважає, що
позовні вимоги взагалі не підлягають
задоволенню, оскільки відповідно до
виданого на ім"я її сина свідоцтва про
право на спадщину за законом, наданого
нотаріусом на запит суду, позивачка не
отримувала свідоцтва про право на
спадщину за законом і тому її права не
порушено, отже вона передчасно
звернулась до суду з вимогою про
визнання за нею права влсності на
спадкове майно.

Відповідач ОСОБА_5 в судове
засідання не з"явився, надав суду заяву,
якою просить розглянути справу у його
відсутність.

Суд вважає можливим розглянути
справу у відсутності відповідача
ОСОБА_5, оскільки він сам про це просить
і позивачка фактично відмовилась від
позовної вимоги до нього.

Заслухавши покази сторін та дослідивши
матеріали справи суд вважає можливим в
задоволенні позовних вимог відмовити,
оскільки актовим записом про одруження
№ 162 від 2 жовтня 1977 року та свідоцтвом
про розірвання шлюбу від 17 січня 2007
року доведено, що відповідачка ОСОБА_4
та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому
шлюбі до 30 січня 1991 року, оскільки 30
січня 1991 року було вчинено актовий
запис № 12 про розірвання їх шлюбу.
Договором купівлі-продажу від 24 липня
1980 року доведено, що під час шлюбу
відповідачкою ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було
придбано 29/50 частини житлового будинку
по АДРЕСА_1. 8 серпня 1980 року вказаний
договір було зареєстровано в БТІ за №
1462 за ОСОБА_6, тобто з 8 серпня 1980 року у
них виникло право власності на спільне
майно подружжя, що складалось з 29/50
частини житлового будинку АДРЕСА_1.
Наданим позивачкою договором про
добровільний розділ спільного майна
подружжя від 1 лютого 1991 року доведено,
що ОСОБА_6 та відповідачка ОСОБА_4
добровільно розділили спільне майно
подружжя. Відповідно до зазначеного
договору ОСОБА_6 "виділено на праві
особистої власності житловий будинок,
що знаходиться в АДРЕСА_1, куплений в 1980
році за 12 тис. рублів" та інше хатнє
майно. Відповідно до цього ж договору
ОСОБА_4 "виділено на праві особистої
власності безпроцентну облігацію на
покупку автомобіля ВАЗ-2109 на суму 9500
рублів на ім"я ОСОБА_6, виграну ним в
профкомі Хмільницької меблевої
фабрики, компенсувати її вартість в
сумі 9500 рублів до 15 лютого 1991 року" та
інше хатнє майно. Як вбачається з
вказаного договору між ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 досягнуто згоди про спосіб
розділу набутого під час шлюбу
спільного майна, шляхом визнавання на
нього права особистої власності.
Відповідно до умов укладеного договору
відповідачка ОСОБА_4 позбулась права
власності на 1/2 частину жилого будинку
АДРЕСА_1, тобто фактично відбулось
відчудження її частки у спільному
майні подружжя, на користь іншого з
подружжя, за рахунок придбання іншого
майна.

У відповідності до п. 29 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
державними нотаріальними конторами
Української РСР, затвердженної наказом
Міністрества юстиції Української РСР
№ 45/5 від 31 жовтня 1975 року, що діяла на
час виникнення правовідносин:
"Державні нотаріуси посвідчують угоди,
для яких законодавством встановлено
обов'язкову нотаріальну форму.
Відповідно до діючого законодавства
обов'язковому нотаріальному
посвідченню підлягають такі угоди:
договори про відчуження (купівля -
продаж, міна, дарування, довічне
утримання) жилого будинку (частини
будинку), квартири в будинку
житлово-будівельного колективу
індивідуальних забудовників (статті 227,
242, 244, 426 Цивільного кодексу УРСР);
договори про заставу жилого будинку
(частини будинку), квартири в будинку
житлово-будівельного колективу
(частина друга статті 184 Цивільного
кодексу УРСР); договори про надання у
безстрокове користування земельних
ділянок для будівництва жилих будинків
на праві особистої власності (стаття 36
Закону Української РСР "Про державний
нотаріат"); договори дарування на суму
понад 500 карбованців (частина перша
статті 244 Цивільного кодексу УРСР);
заповіти (стаття 541 Цивільного кодексу
УРСР); довіреності на укладення угод, що
потребують нотаріальної форми, а також
на вчинення дій щодо державних,
кооперативних і громадських
організацій, за винятком випадків, коли
законом або спеціальними правилами
допущена інша форма довіреності
(стаття 65 Цивільного кодексу УРСР);
довіреності, що видаються в порядку
передоручення (стаття 68 Цивільного
кодексу УРСР). За бажанням сторін
посвідчуються й інші угоди, для яких
законодавством не встановлено
обов'язкової нотаріальної форми, як,
наприклад, угоди учасників спільної
часткової власності про порядок
користування спільним жилим будинком,
квартирою в будинку
житлово-будівельного колективу
індивідуальних забудовників, про
порядок користування земельною
ділянкою, про встановлення розміру
часток або про зміну розміру часток,
договори позики, схову та ін." Отже суд
приходить до висновку про те, що
договір про добровільний розділ
спільного майна подружжя укладений між
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 1 лютого 1991 року до
уваги слід не приймати, оскільки він не
був нотаріально посвідчений та
сторонами фактично не виконувався,
оскільки в матералах відсутній акт
передачі майна. Акт опису та оцінки
спільного майна, належного на праві
особистої власності ОСОБА_6 та ОСОБА_4
від 23 січня 1991 року не є актом передачі
майна, який може бути доказом виконання
укладеного договору добровільного
розділу спільного майна подружжя.
Таким чином суд вважає доведеним те, що
режим спільної власності подружжя на
будинок АДРЕСА_1 не припинився з
укладенням договору про добровільний
розділ спільного майна подружжя від 1
лютого 1991 року.

Заявою відповідаки ОСОБА_4 від 25
червня 2010 року на ім"я державного
нотаріуса доведено, що вона 25 червня 2010
року звернулась до Хмільницької
міської державної нотаріальної
контори за видачею їй свідоцтва про
право власності на 1/2 частку у
спільному майні подружжя на майно
набуте під час зареєстрованого шлюбу, а
саме: на частку будинку який
розташований в АДРЕСА_1. Листом
державного нотаріуса Глуздань С.В. №
439/02-14 від 25 листопада 2010 року доведено,
що вона повідомляла позивачку ОСОБА_3
про те, що відповідач ОСОБА_4, як колишня
дружина померлого ОСОБА_6, звернулась
до Хмільницької міської державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу їй свідоцтва про право
власності на 1/2 частку у спільному
майні подружжя на майно набуте ними під
час шлюбу, а саме: на частину житлового
будинку з господарськими будівлями,
який знаходиться у АДРЕСА_1. Нотаріус
роз"яснила позивачці, що у разі
оспорювання майнових вимог ОСОБА_4 їй
надається право звернення до суду.
Вказаного листа позивачка отримала 4
грудня 2010 року, що підтверджено
поштовою розпискою. Свідоцтвом про
право власності від 14 травня 2011 року
доведено, що відповідачці ОСОБА_4, яка
була дружиною ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, державним нотаріусом
Глуздань С.В. було посвідчено
належність 1/2 частки у праві спільної
сумісної власності на майно подружжя,
набуте подружжям під час шлюбу, яке
складається з 29/50 ідеальних частин
житлового будинку з господарськими
будівлями під АДРЕСА_1. Враховуючи те,
що вказане свідоцтво було видане
нотаріусом без порушень існуючого
законодавства, тому воно скасуванню не
підлягає.

Заявами відповідача ОСОБА_5 та
позивачки ОСОБА_3 від 25 червня 2010 року
доведено, що вони 25 червня 2010 року
звернулись до Хмільницької міської
державної нотаріальної контори з
заявами про прийняття спадщини за
законом після смерті ОСОБА_6 Свідоцтвом
про право на спадщину за законом
виданим 14 травня 2011 року доведено, що
нотаріусом Хмільницької міської
державної нотаріальної контори
Глуздань С.В. було посвідчено, що після
смерті ОСОБА_6 спадкоємцем його майна у
1/2 частці є його син відповідач ОСОБА_5
Спадщина на яку видане це свідоцтво
складається з 29/100 ідеальних частин
житлового будинку з господарськими
будівлями під номером АДРЕСА_1. Цим же
свідоцтвом про право власності за
законом доведено, що на 1/2 частку від
29/100 ідеальних частин житлового будинку
свідоцтво про право на спадщину ще не
видано. Тобто, доведено, що позивачка
ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину
за законом на спадкове майно після
смерті свого чоловіка ОСОБА_6 не
отримала. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК
України, спадкоємець, який прийняв
спадщину, у складі якої є нерухоме
майно, зобов"язаний звернутись до
нотаріуса за видачею йому свідоцтва
про право на спадщину на нерухоме
майно. Враховуючи те, що позивачці
ОСОБА_3 нотаріусом не було надано
відмови у видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом, вона не втратила
можливості таке свідоцтво отримати і
тому суд вважає, що позовна вимога
позивачки ОСОБА_3 про визнання за нею
права власності на спадщину на 29/100
частини житлового будинку АДРЕСА_1 та
належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року
чоловікові ОСОБА_6 є безпідставною і
задоволенню не підлягає.

Враховуючи те, що позивачка
ОСОБА_3 свою позовну вимогу про
визнання частково недійсним та
скасування свідоцтва про право на
спадщину за законом видане 14 травня 2011
року відповідачу ОСОБА_5 на 1/2 частину
спадкового майна після смерті батька
ОСОБА_6, що складається з 29/100 частини
житлового будинку АДРЕСА_1 визнала
помилковою та просила її не
задовольняти, суд вважає, що вказана
позовна вимога задоволенню не
підлягає. Крім того документами
отриманими від нотаріуса (заявою про
прийняття спадщини, свідоцтвом про
право на спадщину за законом)
доеведено, що вказане свідоцтво про
право на спадщину за законом було
видано нотаріусом без порушень закону
і є правильним, отже скасуванню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 15, 60, 88, 209, 213, 215
ЦПК України, ст.ст. 1216, 1218, 1261, 1269,1297,1301 ЦК
України, суд, -

В И Р І
Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
недійсним та скасування свідоцтва на
право власності на 29/100 частини
житлового будинку АДРЕСА_1, яке видане
Хмільницькою державною нотаріальною
конторою 14 травня 2011 року ОСОБА_4, про
визнання частково недійсним та
скасування свідоцтва про право на
спадщину за законом на 29/200 частини
житлового будинку АДРЕСА_1, яке видане
Хмільницькою державною нотаріальною
конторою 14 травня 2011 року ОСОБА_5 та
зареєстроване в реєстрі за № 730,
визнання за ОСОБА_3 права власності на
спадщину на 29/100 частини житлового
будинку АДРЕСА_1, та належала померлому
ІНФОРМАЦІЯ_1 року чоловікові ОСОБА_6
відмовити.

Витрати по справі покласти на
ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через
Хмільницький міськрайонний на протязі
10-ти днів з дня його проголошення .

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий:
Клімик К. О.