Справа № 2-6147/11
Провадження № 2/0182/1209/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

03.02.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді
Шестакової З.С.

секретаря -
Пометій Є.Т.

за участю: позивача -
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Нікополі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про відшкодування моральної
шкоди, суд

встановив:

Позивачі звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_5 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної в результаті
дорожньо-транспортної події (далі ДТП).

Свої вимоги мотивують тим, що 20
грудня 2009 року біля 16-40 год., ОСОБА_5 без
відповідного дозволу керував в стані
алкогольного сп'яніння автомобілем
„УАЗ-452" державний номер НОМЕР_1, який
належить на праві власності ОСОБА_6, в
районі 1 км автодороги РО-2
„Дніпропетровськ-Нікополь" в сторону
с. Дмитрівка Нікопольського району
виїхав на зустрічну смугу, не проявив
належної уваги та обережності, не
прийняв своєчасних мір до зниження
швидкості та зупинки автотранспорту, в
наслідок чого допустив наїзд на
пішоходів ОСОБА_7 та ОСОБА_4, які
рухались по лівому краю проїжджий
частині дорогі по ходу руху автомобіля,
чим грубо порушив п. 2.9-А і п. 12.3 Правила
дорожнього руху України. У результаті
ДТП ОСОБА_7 та ОСОБА_4 отримали тяжкі
тілесні ушкодження, що спричинили їх
смерть.

Під час судового слідства ОСОБА_5
повністю визнав свою вину.

На підставі вироку
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 20 грудня
2010 року ОСОБА_5 був визнаний винним у
скоєні злочину за ст. 286 ч. 3 КК України
та йому було визначено покарання у
вигляді семи років позбавлення волі з
позбавленням права керувати усіма
видами транспортних засобів на строк
три роки.

Позивачі вважають, що відповідач
ОСОБА_5 зобов'язаний відшкодувати їм
моральну шкоду. Моральна шкода полягає
в тому, що у зв'язку зі смертю батьків
вони перенесли сильні душевні
страждання, у них встановився
депресійний період, вони втратили
спокій, порушились нормальні життєві
зв'язки. У наслідок глибокого
психологічного стресу вони змушені
витрачати значні кошті на придбання
ліків. Сама подія здійснила негативний
вплив на психологічне здоров'я
неповнолітньої дитини ОСОБА_4,
змінилося його нормальне життя,
порушився сон, серед ночі він
прокидається з криками та плаче за
батьками.

В судове засідання позивачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не з'явились, від них
до суду надійшли письмові заяви, в яких
вони просять розглянути справу без їх
участі, на позові наполягають та
просять його задовольнити у повному
обсязі.

ОСОБА_1, яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4, у судовому
засіданні підтримала позовні вимоги в
повному обсязі та просила їх
задовольнити.

Так як відповідач ОСОБА_5 відбуває
покарання у місцях позбавлення волі,
відповідно до вимог ст. 132 ЦПК України,
він був допитаний начальником
Крюковської виправної колонії в
Полтавській області (№ 29) полковником
внутрішньої служби С.П. Довженко,
позовні вимоги визнав, будь-які
пояснення щодо позовних вимог надавати
відмовився.

Заслухавши думку сторін, вивчивши
матеріали справи, оглянувши
кримінальну справу № 1-610/10 за
обвинуваченням ОСОБА_5 в скоєні злочину
за ст. 286 ч. 3 КК України, суд приходить до
наступного.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, яка заподіяна фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями та бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка заподіяла
його, при наявності її провини, крім
випадків, установлених частиною другої
даної статті.

Як встановлено судом та
підтверджуються матеріалами
кримінальної справи № 1-610/10 за
обвинуваченням ОСОБА_5, 20 грудня 2009 року
біля 16-40 год., ОСОБА_5 без відповідного
дозволу керував в стані алкогольного
сп'яніння автомобілем „УАЗ-452"
державний номер НОМЕР_1, який належить
на праві власності ОСОБА_6, в районі 1 км
автодороги РО-2
„Дніпропетровськ-Нікополь" в сторону
с. Дмитрівка Нікопольського району
виїхав на зустрічну смугу, не проявив
належної уваги та обережності, не
прийняв своєчасних мір до зниження
швидкості та зупинки автотранспорту, в
наслідок чого допустив наїзд на
пішоходів ОСОБА_7 та ОСОБА_4, які
рухались по лівому краю проїжджий
частині дорогі по ходу руху автомобіля,
чим грубо порушив п. 2.9-А і п. 12.3 Правила
дорожнього руху України. У результаті
ДТП ОСОБА_7 та ОСОБА_4 отримали тяжкі
тілесні ушкодження, що спричинили їх
смерть.

Під час судового слідства відповідач
ОСОБА_5 визнав себе винним у скоєні
даного злочину, не заперечував той
факт, що 20 грудня 2009 року біля 16-40 год.
він допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_7
та ОСОБА_4, в результаті чого ним були
спричинені тяжкі тілесні пошкодження,
внаслідок яких ОСОБА_7 та ОСОБА_4
померли.

До того ж, згідно висновку експерта
науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру №
70/27-942 від 14.12.2009 ОСОБА_5 порушив вимоги п.
12.3 Правил дорожнього руху України. Він
мав технічну можливість запобігти дану
подію та для цього у нього не було
будь-яких перешкод технічного
характеру (а.с.69,70 кримінальної справи
№ 1-610/10).

На підставі вироку Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 грудня 2010 року ОСОБА_5 був
визнаний винним у скоєні злочину за ст.
286 ч. 3 КК України та йому було визначено
покарання у вигляді семи років
позбавлення волі з позбавленням права
керувати усіма видами транспортних
засобів на строк три роки.

Також, з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на
користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було стягнуто
60 000 грн. (по 30 000 грн. на кожного) в
рахунок відшкодування моральної шкоди
(а.с.10-14 кримінальної справи № 1-610/10).

Ухвалою судової палати по кримінальним
справам Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 06 грудня
2011 року вирок Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 грудня 2010 року стосовно
ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного
позову про стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ОСОБА_9 моральної шкоди, був
скасований, а справа була направлена на
новий судовий розгляд в порядку
цивільного судочинства (а.с.7-9).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК
України вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанова суду з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою та не
підлягають додатковому доказуванню.

Таким чином, суд вважає, що моральна
шкода позивачам заподіяна з вини
відповідача ОСОБА_5, дії якого були
неправомірними, та між ними і
заподіяною шкодою є безпосередній
причинний зв'язок.

Моральна шкода, яка заподіяна
позивачам, полягає в наступному.

Позивачі перенесли сильні
душевні страждання у зв'язку зі смертю
батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_4, у них
встановився депресійний період, вони
втратили спокій, порушились нормальні
життєві зв'язки. У наслідок глибокого
психологічного стресу вони змушені
витрачати значні кошті на придбання
ліків. Сама подія здійснила негативний
вплив на психологічне здоров'я
неповнолітньої дитини ОСОБА_4,
змінилося його нормальне життя та
порушився сон.

З урахуванням викладених
обставин та залежно від характеру
правопорушення, глибини фізичних та
душевних страждань, позбавлення
позивачів можливості реалізації
здібностей, ступеня вини відповідача, а
також з огляду на вимоги розумності та
справедливості, суд дійшов висновку, що
розмір моральної шкоди, що підлягає
стягненню з ОСОБА_5 на користь
позивачів повинний складати 75 000 грн.
(по 25 000 грн. на кожного).

Згідно із ст. 88 ЦПК України з
ОСОБА_5 підлягає стягненню на користь
держави судовий збір в розмірі 750,00 грн.

Керуючись ст. ст.
10,11,57,60,61,88,147,209,212,214-215,218 ЦПК, 1166,1167,1187 ЦК
України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 в рахунок
відшкодування моральної шкоди на
користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 по 25
000 грн. (двадцять тисяч грн.) на кожного.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави
судовий збір в сумі 750,00 грн. (сімсот
п'ятдесят грн. коп.).

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: З. С. Шестакова