Справа № 459/2971/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/622/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В.,
Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря:
Проворної Н.І.

без участі сторін, розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 та державного
підприємства «Львіввугілля» в особі
відокремленого підрозділу шахти
«Відродження» на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 28 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
державного підприємства
«Львіввугілля» про стягнення
моральної шкоди, завданої професійним
захворюванням ,-

ВСТАНОВИЛА:

оскаржуваним рішенням
Червоноградського міського суду
Львівської області від 28 жовтня 2013 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства
«Львіввугілля» в користь ОСОБА_2 9000
(дев'ять тисяч) гривень заподіяної
моральної шкоди.

Стягнуто з Державного підприємства
«Львіввугілля» 229 (двісті двадцять
дев'ять) гривень 40 копійок судового
збору в дохід держави.

В решті вимог - відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та ДП
«Львіввугілля» в особі ВП шахти
«Відродження».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на те, що розмір моральної
шкоди визначений судом без урахування
роз'яснення положень викладених у п. 9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року, зі змінами та
доповненнями, "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", відповідно до
якого, розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних та фізичних страждань, з
урахуванням в кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача та
інших обставин. Зокрема, без врахування
характеру та тривалості страждань,
стану здоров'я потерпілого, істотності
вимушених змін у його життєвих
стосунках, конкретних обставин справи
і наслідків, що наступили.

При вирішенні даного питання суд мав
виходити з розміру мінімальної
заробітної плати чи неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, що діють на
час розгляду справи.

Просить рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 28
жовтня 2013 року в частині стягнення з ДП
«Львіввугілля» на його користь 9 000 грн.
на відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання,
стягнувши з ДП «Львіввугілля» в його
користь 30 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків, внаслідок
професійного захворювання.

В апеляційній скарзі ДП «Львіввугілля»
в особі ВП шахти «Відродження»
посилається на те, що рішення районного
суду є незаконним та необґрунтованим,
винесене з порушенням норм
матеріального права. Судом не взято до
уваги вимоги ст.1167 ЦК України, зокрема
не врахована відсутність вини ДП
«Львіввугілля» у спричинені позивачу
моральної шкоди, яку той зазнав
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, а відтак і вимоги ст.237-1
КзПП України, яка передбачає, що
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань.

Також судом не виконано вимоги п.5
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди».

Апелянт, зокрема, зазначає, що
обов»язковому з»ясуванню при
вирішенні спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди
підлягають, серед іншого і
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв»язку між
шкодою і протиправними діями
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні.

Крім того зазначає, що суд першої
інстанції безпідставно не застосував
терміни позовної давності.

Просить рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 28
жовтня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в позовних вимогах
ОСОБА_2 відмовити.

Сторони по справі у судове засідання не
з'явилися, хоч і були належним чином
повідомлені про час і місце судового
засідання, відтак, у відповідності до
ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом та матеріалами справи
встановлено, що протягом 1988 - 2002 років
позивач працював на шахті
«Відродження», що в даний час є
структурними підрозділами ДП
«Львіввугілля» в шкідливих умовах
праці (а.с 86).

За час виконання своїх посадових
обов'язків ОСОБА_2, внаслідок
погіршення стану здоров'я,
неодноразово звертався за отриманням
медичної допомоги до медичних
закладів.

Як вбачається з Акту розслідування
професійного захворювання від 5.07.2010
року професійне захворювання виникло у
позивача внаслідок роботи в шкідливих
умовах праці при запиленості повітря
робочої зони вугільним породним
шахтним пилом з перевищенням ГКД (19).

На підставі довідки Львівського
обласного центру МСЕК № 64 від 11.04.2013 р..
встановлено, що згідно акту № 833 від
17.08.2010 р. ОСОБА_2 безтермінового
встановлено 25 % профзахворювання.

Відповідно до довідок МСЕК серії 10 ААА
№ 840878 від 15.02.2012 р. та серії 10 ААА № 015112
від 15.02.2012 р. позивачу по життєво
встановлено III групу інвалідності та 50 %
втрати працездатності у зв'язку із
профзахворюванням, з них 25% вперше (а.с.
17, 18).

У зв'язку з погіршенням стану здоров'я,
позивач звертався неодноразово
звертався за медичною допомогою,
перебував на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні, що убачається
із наданих позивачем виписок з історії
хвороби.

Доводи апеляційної скарги не
підлягають задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції вірно взято до
уваги положення ст. 23 Цивільного
кодексу України, відповідно до якого
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, яка, зокрема полягає у
фізичному болю та стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку
з каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також із
врахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 4.1 мотивувальної частини
Рішення Конституційного суду України
№ 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що
ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати працездатності спричиняють
йому моральні та фізичні страждання.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" передбачено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати працездатності.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про
охорону праці" відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я
або у разі смерті працівника,
здійснюється Фондом соціального
страхування від нещасних випадків.

Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності"" від 23.03.2007 року
виключено частину 3 ст. 34 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", яка передбачала
відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування від
нещасних випадків та професійних
захворювань України.

Рішенням Конституційного суду України
№ 20-рп/2008 від 08.10.2008 року зміни внесені
Законом України ""Про внесення змін до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності"" визнано
конституційними, а право громадян на
відшкодування шкоди не порушено,
оскільки таке право передбачено ст. 1167
Цивільного кодексу України та ст. 2371
Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків передбачених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до ст. 237 Кодексу законів про
працю України відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного
суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"
передбачено, що відповідно до ст. 237
Кодексу законів про працю України (яка
набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності
порушення права працівника у сфері
трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих з'язків чи вимагає
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя, обов'язок по
відшкодуванню моральної (немайнової)
шкоди покладається на власника або
уповноважений ним орган назалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

При визначені розміру грошового
відшкодування моральної шкоди, судом
першої інстанції були враховані
характер правопорушення, глибина
фізичних та душевних страждань, а також
вимоги розумності і справедливості.

Щодо вимог апеляційної скарги про
застосування строку позовної давності
до даного виду правовідносин, то такі
не заслуговують на увагу з огляду на те,
що вимоги позивача випливають з
особистих немайнових прав. Відповідно
до п.1 та п.3 ч.1 ст.268 ЦК України, на
вимогу, що випливає з порушення
особистих немайнових прав, крім
випадків, встановлених законом, та на
вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров`я або смертю (тобто і на вимогу
про відшкодування моральної шкоди)
позовна давність не поширюється.

Наведене спростовує твердження
апелянтів про незаконність рішення
суду першої інстанції, таке прийнято з
дотриманням вимог процесуального та
матеріального закону, а тому підстави
для його скасування відсутні.

Інші доводи апеляційних скарг
висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримано
процедуру розгляду справи, встановлену
ЦПК України, ухвалено справедливе
рішення, тому підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313,
п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та
апеляційну скаргу державного
підприємства «Львіввугілля» в особі
відокремленого підрозділу шахти
«Відродження» - відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 28 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.