АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/1881/2014
Головуючий у 1 - й інстанції: Волкова С.Я.
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

23 січня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду місті Києва
в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на
рішення Печерського районного суду
міста Києва від 03 грудня 2013 року в
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду
міста Києва від 03 грудня 2013 року ОСОБА_3
відмовлено в задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач ОСОБА_3 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішенняПечерського районного суду
міста Києва від 03 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі посилається на те,
що рішення суду 1-ї інстанції є неповним
та необ'єктивним. Зазначає, що він
надав суду 1-ї інстанції належні докази,
які підтверджують, що вартість ремонту
квартири АДРЕСА_1 після затоплення
становить 5465 грн. Проте, судом 1-ї
інстанції не взято до уваги дані докази
та не відображено в рішенні покази
спеціалістів, які оглядали квартиру
АДРЕСА_1 та дали правдиві показання в
суді щодо стану квартири після її
залиття. Також, в рішенні суду не
відображено, що під час розрахунку
вартості ремонтних робіт він
застосовував не будь-які ціни на
ремонтні роботи, а розрахунок суми
позову проведений у відповідності до
цін, які використовуються в місті
Києві. Судом 1-ї інстанції також
проігноровано надане ним 14 листопада
2013 року доповнення до позовної заяви, в
якому він повідомив суд, що власники
квартири АДРЕСА_2 використовують дану
квартиру в якості готелю, без
оформлення відповідних документів та
просив суд заборонити власнику
квартири АДРЕСА_2 використовувати дану
квартиру як готель до оформлення в
установленому порядку виведення
квартири АДРЕСА_2 в нежитловий фонд, а
також зобов'язати власників даної
квартири провести ремонт стіни
квартири АДРЕСА_1, яка виходить на
сходову клітку і здати її в
експлуатацію.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не
з'явився, про день та час слухання
справи судом повідомлений у
встановленому законом порядку, причину
неявки суду не повідомив, а тому,
колегія суддів вважає можливим слухати
справу в його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_8
проти доводів апеляційної скарги
заперечував, посилаючись на те, що вони
є безпідставними, а рішення суду першої
інстанції повністю відповідає вимогам
закону.

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове
засідання не з'явились, про день та час
слухання справи судом повідомлені у
встановленому законом порядку, причину
неявки суду не повідомили, а тому,
колегія судів вважає можливим слухати
справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з слідуючих
підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право
власності на житло, виданого Органом
приватизації державного житлового
фонду Старокиївського району м.Києва.

Квартиру АДРЕСА_2 належить на праві
власності ОСОБА_4 на підставі договору
купівлі-продажу, укладеного 21.10.2011 року
між ОСОБА_10 та ОСОБА_4, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_11
та зареєстрованого за №2527.

З довідки Комунального підприємства
«Хрещатик» вбачається, що в квартирі
АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_4 без
реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що
15.06.2013 року, близько 4 години ранку,
сталося залиття квартири АДРЕСА_1.
Причиною залиття стало протікання
крану влаштованого біля душової кабіни
в квартирі АДРЕСА_2, яка належить на
праві власності відповідачу.

В результаті залиття квартири АДРЕСА_1
утворилися наступні пошкодження: у
коридорі на стінах та стелі пошкоджені
шпалери; у ванній кімнаті на стелі по
стику панелей спостерігається
часткове відшарування
водоемульсійного фарбування; на кухні
на стелі над рукомийником та по стику
панелей спостерігається незначне
відшарування водоемульсійного
фарбування; у житловій кімнаті на стелі
по стику панелей, з переходом на стіну
суміжну з кухнею спостерігаються
відшарування шпалер. За даним фактом,
18.06.2013 року працівниками Комунального
підприємства «Хрещатик» складено
відповідний акт.

У зв'язку з залиттям квартири
АДРЕСА_1ОСОБА_3 звернувся до
Комунального підприємства «Хрещатик».
09.07.2013 року йому було надано відповідь,
що питання відшкодування матеріальних
збитків необхідно вирішувати з
власником вище розташованої квартири
АДРЕСА_2 у відповідності до вимог
чинного законодавства. Крім того,
повідомлено, що у відповідності до
вимог чинного законодавства
Комунальне підприємство «Хрещатик», як
балансоутримувач будинку не може
надати ОСОБА_3 дані про власника
квартири АДРЕСА_2.

У зв'язку з залиттям квартири
АДРЕСА_1ОСОБА_3 на підставі прайс-листа
на ремонтні роботи провів власний
розрахунок вартості ремонтних робіт по
відновленню його квартири після
залиття , відповідно до якого, розмір
матеріальної шкоди становить 5465 грн.

07.08.2013 року ОСОБА_3 звернувся до
Печерського районного суду міста Києва
з позовом до Комунального підприємства
«Хрещатик» про відшкодування шкоди,
завданої внаслідок залиття квартири, в
якому просив встановити власника
квартири АДРЕСА_2.

У зв'язку з отриманням даних про те, що
власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4,
суд 1-ї інстанції 09.10.2013 року, за згодою
позивача, здійснив заміну неналежного
відповідача Комунального підприємства
«Хрещатик» на належного відповідача
ОСОБА_4.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_4 про
відшкодування шкоди, суд 1-ї інстанції
посилався на те, що позивачем не
доведено, що розмір заподіяної йому
шкоди внаслідок залиття квартири
АДРЕСА_1 становить 5465 грн., оскільки від
проведення по справі
будівельно-технічної експертизи, з
метою встановлення дійсної вартості
шкоди, він відмовився, а тому позовні
вимоги про стягнення з ОСОБА_4 шкоди в
сумі 5465 грн. є необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка
встановлює загальні підстави
відшкодування шкоди в рамках деліктних
(позадоговірних) зобов'язань, під
шкодою розуміється матеріальна шкода,
що виражається в зменшенні майна
потерпілого в результаті порушення
належного йому майнового права та (або)
применшенні немайнового блага (життя,
здоров'я тощо). Шкода це не тільки
обов'язкова умова, але й міра
відповідальності, оскільки завдана
шкода (реальна шкода та упущена вигода)
відшкодовується в повному обсязі.

Разом з тим, в деліктних
правовідносинах саме на позивача
покладається обов'язок довести
наявність шкоди та її розмір,
протиправність поведінки заподіювача
шкоди та причинний зв'язок такої
поведінки із заподіяною шкодою.

Судом достовірно встановлено, після
залиття квартири АДРЕСА_1 15.06.2013 року
працівниками Комунального
підприємства «Хрещатик» було складено
відповідний акт, яким встановлено, що
залиття даної квартири відбулося
внаслідок протікання крану,
влаштованого біля душової кабіни в
квартирі АДРЕСА_2, яка належить на праві
власності відповідачу. Проте, в даному
акті працівниками Комунального
підприємства «Хрещатик» не зазначено
вартості шкоди, завданої ОСОБА_3
внаслідок залиття його квартири.
Будь-який локальний кошторис вартості
ремонтних робіт позивачем суду не
надавався. Від проведення по справі
будівельно-технічної експертизи, з
метою встановлення дійсної вартості
шкоди, позивач відмовився.

Розмір завданої майнової шкоди в сумі
5465 грн. позивач обґрунтував лише
розрахунком, складеним ним особисто на
підставі прайс-листа цін на ремонтні
роботи в місті Києві, роздрукованого з
Інтернету.

Проте, наданий позивачем розрахунок
вартості ремонтних робіт не може бути
належним доказом розміру матеріальної
шкоди, оскільки позивач не є фахівцем в
даній галузі, фактично позивачем
роботи по відновлювальному ремонту
квартири АДРЕСА_1 15.06.2013 року на даний
час не проводилися.

Оцінюючи в сукупності вказані докази,
суд 1-ї інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що
позивачем не доведено належними та
допустимими доказами, що розмір
заподіяної йому шкоди, внаслідок
залиття квартири АДРЕСА_1 становить 5465
грн.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого та законного
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування шкоди
в сумі 5465 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачем доведено перед судом, що
вартість ремонту квартири АДРЕСА_1
після затоплення становить 5465 грн.,
колегія суддів вважає
необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, а частинами 1, 4
статті 60 ЦПК встановлено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог, заперечень,
крім випадків, установлених ст. 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Ні в суді першої інстанції, ні суду
апеляційній інстанції позивач не надав
належних та допустимих доказів того, що
матеріальна шкода заподіяна йому
внаслідок залиття його квартири
АДРЕСА_1 становить 5465 грн. Судом 1-ї
інстанції було запропоновано позивачу,
з метою встановлення дійсної вартості
шкоди, призначити по справі
будівельно-технічну експертизу. Проте,
від проведення експертизи позивач
відмовився. Інших належних та
допустимих доказів на підтвердження
розміру заподіяної шкоди позивач суду
також не надав.

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги про те, що судом 1-ї інстанції
проігноровано надані ним 14 листопада
2013 року доповнення до позовної заяви, в
яких він повідомив суд, що власники
квартири АДРЕСА_2 використовують дану
квартиру в якості готелю, без
оформлення відповідних документів та
просив суд заборонити власнику
квартири АДРЕСА_2 використовувати дану
квартиру як готель до оформлення в
установленому порядку виведення
квартири АДРЕСА_2 в нежитловий фонд, а
також зобов'язати власників даної
квартири провести ремонт стіни
квартири АДРЕСА_1, яка виходить на
сходову клітку і здати її в
експлуатацію, оскільки з матеріалів
справи та журналів судових засідань не
вбачається, що позивачем дані
доповнення до позовної заяви
подавалися до суду 1-ї інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду першої
інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
постановлено з дотриманням норм
процесуального та матеріального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги позивача ОСОБА_3
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_3відхилити.

Рішення Печерського районного суду
міста Києва від 03 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: