Золотоніський міськрайонний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3660/13-ц

номер провадження 2/695/84/14

19.02.2014 року
м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд
Черкаської області в складі:

головуючого судді Таратіна
В.О.

при секретарі Курченко
В.М.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Золотоноша цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
встановлення нікчемності заповіту,
позбавлення права на спадкування за
заповітом, визнання свідоцтва про
право на спадщину,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до
ОСОБА_3 про встановлення нікчемності
заповіту, позбавлення права на
спадкування за заповітом, визнання
свідоцтва про право на спадщину.

Свої вимоги позивач пояснює тим, його
матері, ОСОБА_4, за життя на підставі
рішення виконкому Золотоніської
міської ради депутатів трудящих № 10-297
від 10.06.1975р. належало 2/5 частини
житлового будинку садибного типу з
відповідною частиною надвірних
будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1.
За свого життя ОСОБА_4 будучи при
здоровому розумі і в ясній пам'яті в
своїх розмовах з ним, з знайомими, з
сусідами постійно зазначала, що
вказана частина будинку після її
смерті перейде у його власність та
наполягала на тому, щоб зробити заповіт
на його ім'я. Враховуючи, що він
являється її єдиним сином, а, отже, і
єдиним спадкоємцем, він вважав за
непотрібне складати такий заповіт. З
осені 2004р. ОСОБА_4 почала сильно
хворіти, її стан різко погіршувався,
вона втратила змогу самостійно себе
обслуговувати, а проживаючий в АДРЕСА_2
- його син і внук ОСОБА_4, не бажав
допомагати своїй бабусі.

В зв'язку з цим я був змушений взяти
відпустку без збереження заробітної
плати і переїхати на постійне
проживання до своєї матері, оскільки
вона почала постійно потребувати
сторонньої допомоги у влаштуванні
свого життя та необхідного піклування
та догляду.

За цей час в нетривалі моменти
покращення самопочуття ОСОБА_4
продовжувала наполягати на складенні
заповіту на його користь. Вона говорила
це йому, так і знайомим, друзям, сусідам,
які її відвідували, при цьому вона
вказувала, що хоче скласти заповіт і
«відписати хату своєму сину - ОСОБА_3».
Проте враховуючи відсутність
можливості доставити її до
нотаріальної контори та враховуючи
вищезазначені обставини ми не змогли
цього зробити.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 померла у віці 85
років, про що в Книзі реєстрації актів
про смерть відділу РАЦС Золотоніського
МРУЮ Черкаської області зроблено
відповідний запис за № 454.

Враховуючи, що на час відкриття
спадщини він постійно проживав з своєю
матір'ю - ОСОБА_4, то на підставі ст.ст.1262,
1261, 1268 ЦК України він фактично прийняв
спадщину після її смерті. Провівши
поховання, поминальні обіди та інші
необхідні обряди, а також домовившись з
сусідами про нагляд за будинком, який
він вважав успадкованим, 19.01.2004р. він
поїхав додому. 10.07.2013р., взявши чергову
оплачувану відпустку за основним
місцем роботи, він приїхав в Золотоношу
з метою оформити належним чином його
право на спадщину після смерті матері
ОСОБА_4 та провести ремонт в належному
йому будинку.

Але, звернувшись в нотаріальну контору,
він дізнався, 2/5 частини житлового
будинку садибного типу з відповідною
частиною надвірних будівель і споруд
за адресою: АДРЕСА_1 уже були
успадковані та на даний час належать
його сину - ОСОБА_3 на підставі
Свідоцтва про право на спадщину за
заповітом.

Ним було з'ясовано, що ІНФОРМАЦІЯ_5 за
день до смерті ОСОБА_4, перебуваючи у
себе вдома в тяжкому стані не маючи вже
змоги ні писати ні читати, якимось
чином склала заповіт на користь ОСОБА_3,
згідно з яким все належне їй майно
заповіла ОСОБА_3 При цьому є очевидним,
що останній просто скористався
моментом його відсутності вдома та
тяжким станом заповідача. Вважає, що
даний заповіт є нікчемним в зв'язку з
тим, що був складений з порушенням
вимог щодо його форми та порядку
посвідчення, а також в зв'язку з
невідповідністю волевиявлення
заповідача його дійсній волі. Заповіт
має бути складений у письмовій формі,
підписаний особисто заповідачем, із
зазначенням місця і часу складення
заповіту. Нотаріус посвідчує заповіт,
який написаний заповідачем
власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів.

Вказаний заповіт від 04.12.2004р. був
записаний власноручно нотаріусом,
нібито зі слів заповідача, яка
перебувала у тяжкому стані, за день до
своєї смерті. В такому разі згідно з
вимогами Закону заповіт мав бути
вголос прочитаний ОСОБА_4 і підписаний
нею, але крім цього перед підписом вона
мала власноручно написати наступну
фразу: «заповіт з моїх слів записаний
вірно та мною прочитаний вголос», і
лише після цього поставити свій підпис
та написати своє прізвище та ініціали.

Але всупереч переліченим нормам Закону
вказані вимоги, щодо форми заповіту не
були додержані, оскільки з тексту
заповіту чітко вбачається, що таких
написів там не міститься, а лише стоїть
якийсь підпис навіть без подальшого
написання прізвища та ініціалів, тому
навіть неможливо встановити кому
належить цей підпис.

Представник позивача в судовому
засіданні наполягав на задоволенні
позову в повному обсязі, мотивуючи його
тим, що крім того, позивачу стало
відомо, що при посвідченні заповіту
вдома у ОСОБА_4 були присутні: ОСОБА_4,
нотаріус, особисто ОСОБА_3 та ще кілька
осіб, яких привіз з собою ОСОБА_3
невідомо для чого. З розмови з цими
особами, які погодились бути свідками
стало відомо, що нотаріальна дія -
посвідчення заповіту була вчинена
удома у заповідача, оскільки остання
була хворою і не могла пересуватися,
тримати ручку, писати та навіть читати,
то заповіт був записаний нотаріусом та
прочитаний лише ним. ОСОБА_4 заповіт
особисто не читала. ОСОБА_3 запитав у
присутніх чи все вони чули, бо всі вони
були свідками підписання заповіту.
Відповіли всі, крім заповідача. Тоді
ОСОБА_3, скориставшись моментом, коли
нотаріус вносила записи в привезену з
собою Книгу вчинення нотаріальних дій
дав заповіт ОСОБА_5 для підписання, але
хто його підписував вони не бачили.В
заповіті та посвідчувальному написі на
заповіті від 04.12.2004р. не зазначено, що
заповіт отаріусом записаний зі слів
заповідача.

Таким чином заповіт від 04.12.2004р. не був
особисто ні написаний ні прочитаний
заповідачем і у тексті заповіту
відсутня вказівка з приводу написання
цього заповіту нотаріусом на прохання
заповідача, що свідчить про порушення
при посвідченні заповіту вимог щодо
посвідчення заповіту, передбачених ч. 2
ст. 1248 ЦК України та п. 157 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України. Але всупереч
вказаним нормам чинного законодавства
України, з'ясувалось, що Відповідач
особисто запрошував нотаріуса до
ОСОБА_4 для посвідчення заповіту,
особисто відвозив нотаріуса після
посвідчення заповіту, був присутній
під час підписання та посвідчення
заповіту заповідачем. Крім того, після
того, як заповіт був посвідчений
нотаріусом, примірник заповіту ОСОБА_4
був забраний ОСОБА_3, і після цього за
посвідчення заповіту він же і
розрахувався.

Тобто, вказані обставини свідчать про
порушення порядку посвідченні
заповіту, а саме таємниці заповіту,
оскільки особа, на користь якої було
складеного заповіт була обізнана з
відомостями щодо факту складення
заповіту, його змістом до відкриття
спадщини. Крім того, були порушені
вимоги ч. 1 ст. 42 Закону України "Про
нотаріат", так як в судовому засіданні
встановлено, що нотаріальна дія була
фактично виконана до її оплати.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, але в попередньому судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував, але підтвердив викладені
в позові обставини.

Суд, вислухавши думку представника
позивача та дослідивши матеріали
справи, вважає, що позов підлягає до
задоволення з наступних підстав:

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_2, ОСОБА_4 померла
ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1247 ЦК України -
заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складення.

Відповідно до ч.2 ст.1247 ЦК України -
заповіт має бути особисто підписаний
заповідачем.

Відповідно до ч.2 ст.1248 ЦК України -
нотаріус може на прохання особи
записати заповіт з її слів власноручно
або за допомогою загальноприйнятих
технічних засобів. У цьому разі заповіт
має бути вголос прочитаний заповідачем
і підписаний ним.

Відповідно до ч. 1 ст.1257 ЦК України: -
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6
повідомив суду, що на прохання
відповідача його та натаріуса ОСОБА_7
він привіз до ОСОБА_4 для вчинення
ноиторіальної дії, а сае посвідчення
заповіту. В момент посвідчення
заповіту в кімнаті крім ОСОБА_4 та
нотаріуса були присутні ОСОБА_3, він та
ОСОБА_8. Нотаріус сама написала текст
заповіту, а ОСОБА_4 лише вказала, що хоче
заповісти своє майно ОСОБА_3. ОСОБА_4
особисто заповіт не читала, та що вона
підписувала його особисто він не бачив.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ

Позов задовольнити.

Встановити нікчемність заповіту від
04.12.2004р., складеного ОСОБА_4,
посвідченого державним нотаріусом
Золотоніської міської державної
нотаріальної контори та
зареєстрованого в реєстрі за № 3693.

Позбавити права на спадкування за
заповітом ОСОБА_3.

Визнати недійсним Свідоцтво про право
на спадщину за заповітом від 26.08.2005р.,
видане державним нотаріусом
Золотоніської районної державної
нотаріальної контори та зареєстроване
в реєстрі за № 2631.

Стягнути з ОСОБА_3, ідн. НОМЕР_1,
проживаючого АДРЕСА_3 на користь
ОСОБА_2, проживаючого АДРЕСА_4 судові
витрати в розмірі 114,70 грн.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Черкаської області
через Золотоніський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення.

Суддя
В. О. Таратін