Номер провадження № 22-ц/785/1781/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.

при секретарі
Жус І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
Виконавчого комітету Затоківської
селищної ради м.
Білгород-Дністровський Одеської
області про визнання права власності
на самовільно побудоване нерухоме
майно за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 05 липня 2011 року,

встановила:

29 квітня 2011 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до Виконавчого комітету
Затоківської селищної ради м.
Білгород-Дністровський Одеської
області про визнання права власності
на самовільно побудоване нерухоме
майно.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
послалась на те, що їй згідно свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від 01 вересня 2010 року, виданого
Затоківською селищною радою м.
Білгород-Дністровський, витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 08 вересня 2010 року, технічного
паспорту КП «Білгород-Дністровське
БТІ» від 02 липня 2010 року, на праві
власності належить 1/4 частка житлового
будинку по АДРЕСА_2.

Рішенням Затоківської селищної ради
№183 від 28 лютого 2011 року за житловим
будинком по АДРЕСА_1 закріплена
прибудинкова територія загальною
площею 0,1093 га.

На території вказаної прибудинкової
території по АДРЕСА_1, м.
Білгород-Дністровський, для покращення
житлових умов, позивач самочинно до
своєї квартири добудувала: прибудову
літ "1Ї1", літню кухню літ."2Ї" з навісом,
сарай літ "23", Убиральня-Душ літ."2К",
майстерня літ."2Л".

Просила суд визнати за нею право
власності на самочинно зведені
будівлі.

В судове засідання:

- позивачка не з'явилася;

- представник відповідача не з'явився,
згідно наданої до суду письмової заяви,
просив справу розглядати у його
відсутність, позовні вимоги визнав.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 05 липня 2011 року позовну заяву
ОСОБА_3 задоволено.

Суд першої інстанції визнав за ОСОБА_3
право власності на самочинно зведені
будівлі по АДРЕСА_1, які складаються з:
прибудова літ. "1Ї1", літня кухня літ. "2 І"
з навісом, сарай літ. "2 З", вбиральня-душ
літ. "2 К", майстерня літ. "2Л".

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду скасувати, в задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовити в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, перевіривши матеріали справи й
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
вищевказаного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 на
праві власності належить 1/4 частка
житлового будинку по АДРЕСА_1

Рішенням Затоківської селищної ради
№183 від 28 лютого 2011 року за житловим
будинком по АДРЕСА_1 закріплена
прибудинкова територія загальною
площею 0,1093 га.

На території вказаної прибудинкової
території по АДРЕСА_1, для покращення
житлових умов, позивачка самочинно до
своєї квартири добудувала: прибудову
літ "1Ї1", літню кухню літ."2Ї" з навісом,
сарай літ "23", Убиральня-Душ літ."2К",
майстерня літ."2Л".

Вартість самовільно збудованих
будівель згідно технічного паспорту
складає 117 098 грн.

За самовільне будівництво позивачку
було притягнуто до адміністративної
відповідальності згідно ст. 97 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю по
м. Білгород-Дністровському.

Розміщення самовільно побудованих
будівель узгоджено з відповідними
службами Білгород-Дністровського
міськвиконкому Одеської області, права
інших осіб не порушує.

Судова колегія вважає, що з
вищевказаним рішенням суду першої
інстанції погодитися не можна,
оскільки суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, недоведені обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до невірного
вирішення справи, а тому суд
апеляційної інстанції на підставі п.п.
1, 2, 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду
першої інстанції скасовує, ухвалює
нове рішення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, ст.
15 ЦК України, права та свободи людини і
громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право в порядку,
встановленому законом, звернутися за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів (ч. 1. ст. 3 ЦПК України).

ОСОБА_4, як мешканка смт. Затока, член
територіальної громади, яка наділена
певними суб'єктивними правами, в тому
числі правом приймати участь в
управлінні комунальною власністю, до
якої також належать земельні ділянки
смт. Затока, звернулася до суду для
захисту своїх прав, пов'язаних з
вищевказаним самочинним будівництвом
з боку ОСОБА_3

При розгляді даної справи, суд першої
інстанції послався на рішення
Затоківської селищної ради від 28
лютого 2011 року № 183, яким була
закріплена та затверджена за жилим
багатоквартирним будинком по АДРЕСА_1,
прибудинкова територія загальною
площею 0,1093 га. (а.с. 22).

Між тим, під наданням земельної ділянки
слід розуміти рішення компетентного
органу влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки у власність або надання у
користування, або передачу права
користування земельною ділянкою на
підставі цивільно-правових договорів
із фізичною чи юридичною особою.

Не може вважатися наданням земельної
ділянки лише рішення компетентного
органу влади про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або для
розробки проекту забудови, інше.

ОСОБА_3 здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для будівництва.

Згідно з ч. 2 ст. 41 Конституції України
право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом
власності особи є її право на майно, яке
воно здійснює відповідно до закону.

Як вбачається зі ст. 321 ЦК України, кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право власності є
непорушним.

Ст. 9 Закону України "Про архітектурну
діяльність" передбачено, що
будівництво (реконструкція) об'єкту
здійснюється відповідно до
затвердженої проектної документації,
державних стандартів, норм і правил,
місцевих правил забудови населених
пунктів.

У процесі проведення самовільної
добудови будівлі, без узгодження
проектної документації й одержання
дозволу на її здійснення позивачкою
порушено ст. 5 Закону України "Про
основи містобудування", ст. 9 Закону
України "Про архітектурну діяльність",
ст. ст. 24, 26 Закону України "Про
планування і забудову території".

Ч. 1 ст. 376 ЦК України, визначені
підстави, за якими будівництво
(реконструкція) житлового будинку,
будівлі, споруди, іншого нерухомого
майна визнається самочинним, а саме,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Судом встановлено, що позивачкою в
обґрунтування своїх позовних вимог не
надані документи, які підтверджували б
законність виконаної реконструкції.

Правилами ст. 376 ЦК України передбачено,
що житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Ч. 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Механізм та умови прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів визначено постановою Кабінету
Міністрів України від 8 жовтня 2008 р. N 923
«Про Порядок прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів».

Згідно з п.п. 4, 9, 12 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», при розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що самочинним вважається
будівництво житлового будинку,
будівлі, споруди, іншого нерухомого
майна, якщо вони збудовані (будуються)
на земельній ділянці, що не була
відведена особі, яка здійснює
будівництво; або відведена не для цієї
мети; або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту; або з істотним порушенням
будівельних норм і правил.

Самочинним також вважаєтся
будівництво хоча і на підставі проекту,
але за наявності істотних порушень
зазначених норм та правил як у самому
проекті, так і при будівництві, за
наявності рішень спеціально
уповноважених органів про усунення
порушень.

Будівництвом об'єкта нерухомості
на земельній ділянці, що не була
відведена для цієї мети, вважається
спорудження таких об'єктів на
земельній ділянці, що не віднесена до
земель житлової й громадської
забудови, зокрема, наданій для ведення
городництва, сінокосіння, випасання
худоби тощо, цільове призначення або
вид використання якої не змінено в
установленому законом порядку.

Під наданням земельної ділянки
слід розуміти рішення компетентного
органу влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки у власність або надання у
користування, або передачу права
користування земельною ділянкою на
підставі цивільно-правових договорів
із фізичною чи юридичною особою.

Не може вважатися наданням
земельної ділянки лише рішення
компетентного органу влади про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або для розробки проекту
забудови.

Під належним дозволом слід розуміти
передбачений Законом України № 3038-VI
дозвільний документ (статті 35-37), що дає
право виконувати підготовчі та
будівельні роботи саме того об'єкту і
на тій земельній ділянці, яка передана
з цією метою певній особі.

Під проектом слід розуміти залежно
від категорії об'єкта будівництва
відповідний склад документації,
визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону
України № 687-XIV, отриманої відповідно до
статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також
будівельний паспорт та технічні умови,
отримані відповідно до статей 27, 30
зазначеного Закону.

Будівництвом, яке здійснюється з
істотним порушенням будівельних норм і
правил, вважається у тому числі
будівництво, яке хоча і здійснюється за
наявності проекту, але з порушенням
державно-будівельних норм та
санітарних правил, що загрожують життю
та здоров'ю людини у разі невиконання
приписів інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
про усунення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил тощо.

Звернення до суду з позовом про
визнання права власності на самочинне
будівництво має здійснюватися за
наявності даних про те, що порушене
питання було предметом розгляду
компетентного державного органу,
рішення якого чи його відсутність
дають підстави вважати про наявність
спору про право.

У справах, пов'язаних із самочинним
будівництвом нерухомого майна, суди
мають враховувати, що за загальним
правилом особа, яка здійснила або
здійснює таке будівництво, не набуває
права власності на нього (частина друга
ст. 376 ЦК України).

Вирішуючи справу за позовом
власника (користувача) земельної
ділянки про визнання права власності
на самочинно збудоване нерухоме майно,
суди зобов'язані встановлювати усі
обставини справи, зокрема: чи є позивач
власником (користувачем) земельної
ділянки; чи звертався він до
компетентного державного органу про
прийняття забудови до експлуатації; чи
є законною відмова у такому прийнятті;
чи є порушені будівельні норми та
правила істотними.

Судом першої інстанції не надано
належної оцінки правовим підставам для
звернення ОСОБА_3 до суду із заявленими
вимогами, оскільки чинним
законодавством передбачено іншу
процедуру прийняття в експлуатацію
новоствореного нерухомого майна,
порядок проведення державної
реєстрації та оформлення права
власності на нього.

Матеріали даної справи не містять
даних щодо звернення позивачки до
органів місцевого самоврядування
стосовно узаконення самочинного
будівництва, а також про відмову цих
органів у вирішенні спірного питання, а
тому висновки суду першої інстанції
про визнання за позивачкою права
власності на самочинно збудовані
об'єкти є хибними.

Таким чином, рішення виконавчого
комітету Затоківської селищної ради
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області №120 від 14 квітня 2011
року про узгодження для вирішення
питання щодо визнання права власності
в судовому порядку на самочинно
побудовані об'єкти за адресою: АДРЕСА_1
(а.с. 21) та вищевказане рішення №183 від 28
лютого 2011 року на які посилався суд
першої інстанції, не можуть бути
підставою для визнання за ОСОБА_3 права
власності на вищеназвані самочинно
збудовані об'єкти з підстав зазначених
вище.

При цьому, судова колегія зазначає, що
згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підстави своїх
вимог або заперечень, надавши докази
відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК
України.

Судова колегія вважає, що позивачка не
довела ті обставини, на які вона
послалась як на підставу своїх вимог
щодо вищевказаного позову, що є
обов'язком сторін згідно з засадами
змагальності процесу.

На підставі всього вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 303, 304, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.
п. 1, 2, 3 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317,
319 ЦПК України, судова колегія судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 05 липня 2011 року по цивільній справі
за позовною заявою ОСОБА_3 до
Виконавчого комітету Затоківської
селищної ради м.
Білгород-Дністровський Одеської
області про визнання права власності
на самовільно побудоване нерухоме
майно - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
про визнання права власності на
самочинно зведені будівлі АДРЕСА_1
міста Білгород-Дністровський Одеської
області, які складаються з: прибудови
літ. «1Ї1», літньої кухні «2І» з навісом,
сараю літ «2З», вбиральні-душу літ. « 2К»,
майстерні літ. « 2Л» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судовий збір в розмірі 585 грн. 49 коп.
(п'ятсот вісімдесят п'ять гривень 49
копійок).

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді

С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко