Справа № 444/8386/12
провадження №2/216/399/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року

Центрально-Міський районний суд міста
Кривого Рогу Дніпропетровської
області,у складі:

головуючого-судді - Бондарєвої
О.І.

при секретарі - Городнічевій
Т.О.

за участю представника позивача -
ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, у залі суду, у місті Кривому
Розі, цивільну справу за уточненим
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним та відшкодування збитків, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 (далі Позивач) звернулась до
суду з вказаним позовом, у подальшому
суду надана уточнена позовна заява від
07.12.2012 року, яка і є предметом розгляду,
в обґрунтування уточнених вимог
зазначено, що 08.02.2012 року між ОСОБА_2
(Відповідач №1), яка діяла на підставі
довіреності від 21.10.2011 року, виданої від
імені Позивача, та ОСОБА_3 (Відповідач
№2) був укладений договір
купівлі-продажу (Договір)
чотирьохкімнатної квартири, загальною
площею 76,4 кв.м., житловою площею 48,8 кв.м.,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до умов п.2.1. Договору продаж
квартири вчиняється сторонами за 272
000,00 грн., з яких 8 000 грн. покупець
сплачує готівкою, та які представник
продавця одержала повністю до
підписання цього Договору, а решту
грошей - 264 000,00 грн. покупець сплачує
продавцю до першого травня 2012 року, що
підтверджується нотаріально
засвідченою заявою продавця про повний
розрахунок, що є невід'ємною частиною
складеного Договору.

Зазначений Договір Позивач просить
визнати недійсним на підставі ст.232 ЦК
України, оскільки укладений між
сторонами за зловмисною домовленістю,
за ціною майже у два рази меншої ніж
зазначена в угоді про завдаток.

Згідно угоди про завдаток від 08.12.2011
року, укладеної між Відповідачами у
справі, ОСОБА_3 для забезпечення
точного та належного виконання
зобов'язань про купівлю-продаж
квартири, зобов'язалась надати ОСОБА_2:

- 08.12.2011 року завдаток у розмірі 7 000 дол.
США;

- на протязі п'яти днів з моменту
отримання правовстановлюючих
документів на квартиру АДРЕСА_1,
здійснити авансовий платіж у розмірі 30
000 дол. США;

- повна вартість квартири, що
підлягала продажу, визначена сторонами
у 63 000,00 дол.США.

Однак, гроші від реалізації квартири
Позивачу до теперішнього часу не
передані.

Більш того, 15.01.2012 року Позивач уклала
письмову угоду з ОСОБА_6, згідно умов
якої Позивач передала ОСОБА_6 завдаток
у розмірі 6 250 дол.США, та зобов'язалась
придбати протягом 90 днів у неї квартиру
за 62 500 дол. США. Кошти на придбання якої
Позивач збиралась отримати від продажу
своєї квартири. У зв'язку з тим, що її
квартира продана за заниженою у два
рази ціною, вона була позбавлена
можливості виконати свої зобов'язання
за угодою про завдаток, та втратила
суму завдатку, що є еквівалентом 49 937,50
грн. (за курсом 790 грн. за 100 дол.США). Тому
просить суд стягнути з відповідачів у
солідарному порядку у відшкодування
збитків 49 937,50 грн., та витрати у справі.

Під час розгляду справи представник
позивача ОСОБА_1 наполягав на
задоволенні уточнених позовних вимог.

Відповідач №1 ОСОБА_2 уточнені позовні
вимоги визнала, просила суд про їх
задоволення, оскільки Покупець за
Договором купівлі-продажу від 08.02. 2012
року, ОСОБА_3, не виконала умов
укладеного між ними Договору, який вона
(ОСОБА_2) уклала з ОСОБА_3 за довіреністю,
виданою Позивачем. За довіреністю від
21.10.2011 року, її мати, ОСОБА_5, надала їй
(ОСОБА_2) повноваження щодо здійснення
продажу квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, у тому числі,
самостійно встановлювати ціну продажу
квартири.

Згідно угоди про завдаток від 08.12.2011
року, укладеної між нею та ОСОБА_3,
вартість спірної квартири була
визначена у 63 000 дол.США, з яких:

- 30 000 дол. США та 8 000 грн. ОСОБА_3 передала
їй (ОСОБА_2) до підписання Договору
купівлі-продажу спірної квартири;

- 24 000 грн. вона (ОСОБА_2) отримала з
депозиту нотаріуса, після укладення
Договору;

- а решту суми, - 240 000 грн., яку ніби то
вона отримала під розписку від 26.03.2012
року, їй ніхто не передавав, саму
розписку вона написала під диктовку
ріелторів.

Отримані від ОСОБА_3 та нотаріуса кошти
від реалізації спірної квартири, вона
не передала Позивачу, оскільки
розрахувалась перед третіми особами за
свої особисті борги.

Представник Відповідача №2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 уточнені позовні вимоги не
визнав, просив суд у їх задоволенні -
відмовити, на його думку відсутні
правові підстави, як для визнання
спірного Договору - недійсним, так і
стягнення з ОСОБА_3 збитків.

Суд, вислухавши пояснення учасників
судового провадження, дослідивши
письмові матеріали справи, у їх
сукупності, вважає за необхідне у
задоволенні уточнених позовних вимог, -
відмовити, з наступних підстав.

У відповідності до приписів частини
першої статті 237 ЦК України,
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язується або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
він представляє. Представництво
виникає на підставі договору, закону,
акту органу юридичної особи, та з інших
підстав, встановлених актами
цивільного законодавства (ч.3 ст.237 ЦК
України).

Згідно вимог ст.239 ЦК України правочин,
вчинений представником, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки, особи,яку він представляє.

Як убачається зі змісту довіреності
від 21.10.2011 року (а.с.10), ОСОБА_5
уповноважує ОСОБА_2 представляти її
інтереси у відповідних державних та
недержавних органах і організаціях,
зокрема, в органах нотаріату, з усіх без
винятку питань, пов'язаних з продажем,
за ціну та на умовах на розсуд ОСОБА_2,
шляхом укладення та підписання
договору купівлі-продажу, належної
ОСОБА_5 квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10). Серед прав,
наданих ОСОБА_2 вказаною довіреністю,
визначено, у тому числі, право одержати
належні ОСОБА_5 від укладення
вищезазначеного договору грошові
кошти.

Зобов'язання ОСОБА_2 або будь-якої іншої
особи, щодо обговорення з ОСОБА_5 дій з
приводу продажу квартири, даною
довіреністю не визначено.

На виконання умов довіреності від
21.10.2011 року, ОСОБА_2 були здійснені дії в
межах наданих ОСОБА_5 повноважень, а
саме:

- 08.12.2011 року укладено з ОСОБА_3
угоду про завдаток (а.с.12), умовами якої
визначено, що для забезпечення точного
та належного виконання зобов'язань про
купівлю-продаж квартири за адресою:
АДРЕСА_1, ОСОБА_3 передає ОСОБА_2 - 08.12.2011
року завдаток у розмірі 7 000 дол.США;
здійснює авансовий платіж у розмірі 30
000 дол.США на протязі п'яти днів з
моменту отримання правовстановлюючих
документів на відчужувану квартиру;
купівлю-продаж зазначеної квартири
буде здійснено до 01.03.2012 року; повна
вартість квартири складає 63 000 дол.США;

- 08.02.2012 року укладено з ОСОБА_3 договір
купівлі-продажу квартири, та отримано
грошові кошти у розмірі, встановленої у
договорі ціни продажу даної квартири.

Правочин, який вчинено внаслідок
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою, у
відповідності до приписів частини 1
статті 232 ЦК України, визнається судом
недійсним.

Пункт 22 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.09.2009 року, №9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» роз'яснює, що для визнання
правочину недійсним на підставі ст.232
ЦК України, необхідним є встановлення
умислу в діях представника:
представник усвідомлює, що вчиняє
правочин всупереч інтересам
довірителя та бажає (або свідомо
допускає) їх настання, а також
наявність домовленості представника
однієї сторони з іншою стороною і
виникнення через це несприятливих
наслідків для довірителя.

Отже, для визнання недійсним правочину,
вчиненого у результаті зловмисної
домовленості, слід встановити факт
зловмисної домовленості представника
з іншою особою (свідоме вчинення
правочину всупереч інтересам
довірителя), наявність збитків та
причинний зв'язок між зловмисною
домовленістю та завданими збитками.

Під час розгляду справи встановлено, що
08 лютого 2012 року між ОСОБА_2, яка діяла
на підставі довіреності від імені
ОСОБА_5, посвідченої 21 жовтня 2011 року
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
реєстровий номер 2625, (Продавець), та
ОСОБА_3 (Покупець), було укладено
Договір купівлі-продажу, що
підтверджується копією укладеного
Договору (а.с.7-8), та не заперечується
учасниками судового провадження.
Предметом договору є відчуження
чотирьохкімнатної квартири, загальною
площею 76,4 кв.м., житлової - 48,8 кв.м.,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Пункт 2.1. Договору передбачає, що продаж
квартири сторонами вчиняється за 272 000
грн., з яких 8 000 грн. Покупець сплачує
готівкою та які представник Продавця
одержав повністю до підписання
вказаного Договору, а решту грошей 264 000
грн. Покупець сплачує Продавцю до
першого травня 2012 року, що
підтверджується нотаріально
засвідченою заявою Продавця про повний
розрахунок, що є невід'ємною частиною
цього Договору.

Надана суду розписка від 26.03.2012 року
підтверджує факт отримання ОСОБА_2 в
рахунок продажу квартири грошової суми
у розмірі 240 000 грн.

Грошову суму у розмірі 24 000 грн. у
зв'язку з ухиленням Продавця від її
одержання, було внесено Покупцем на
депозитний рахунок приватного
нотаріуса, що узгоджується з приписами
п.2 ч.1 ст.537 ЦК України.

Зазначені обставини свідчать про те, що
ОСОБА_3, виконавши умови укладеного
Договору, правомірно набула право
власності на спірну квартиру.

Такий висновок суду ґрунтується на
аналізі зібраних у справі доказах, та
показах самої ОСОБА_2, яка у судовому
засіданні підтвердила, що грошові
кошти у розмірі:

- 30 000 дол.США (авансовий платіж за
Угодою про завдаток від 08.12.2011 року) та 8
000 грн. (за Договором купівлі-продажу
від 08.02.2012 року) - нею особисто отримано
від ОСОБА_3 в рахунок вартості
відчуженої квартири;

- 7 000 дол.США (розмір завдатку за
Угодою про завдаток від 08.12.2011 року)
вона передала ОСОБА_8, з яким вона
укладала Угоди про завдаток від 23.10.2011
року та 04.11.2011 року;

- 24 000 грн. - нею отримано з депозиту
нотаріуса;

однак ОСОБА_5 гроші вона не передала,
оскільки розрахувалась перед третіми
особами за свої особисті борги.

Між тим, пояснення ОСОБА_2 щодо не
отримання нею грошової суми за
Договором купівлі-продажу від 08.02.2012
року, у розмірі - 240 000 грн., не
приймаються судом до уваги, оскільки:

по-перше: спростовуються власноруч
складеною ОСОБА_2 розпискою від 26.03.2012
року;

по-друге: у відповідності до частини 2
статті 59 ЦПК України обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

З урахуванням не доведеності факту
свідомого вчинення правочину усупереч
інтересам ОСОБА_5, зловмисної
домовленості ОСОБА_3, з представником
ОСОБА_5, ОСОБА_2, наявності збитків та
причинного зв'язку між їхньої, начебто,
домовленістю та завданими збитками,
слід дійти висновку про
безпідставність заявлених вимог щодо
визнання Договору недійсним.

Не знаходять правового обґрунтування і
вимоги Позивача в частині
відшкодування збитків, яких вона
зазнала у результаті передачі завдатку
у розмірі 6 250 дол.США гр. ОСОБА_6, за
укладеною угодою про завдаток від
15.01.2012 року, та не отримавши грошових
коштів від реалізації своєї квартири,
втратила суму завдатку.

Так, у відповідності до частини 2 статті
232 ЦК України довіритель має право
вимагати від свого представника та
другої сторони солідарного
відшкодування збитків та моральної
шкоди, що завдані йому у зв'язку із
вчиненням правочину внаслідок
зловмисної домовленості між ними.

Однак, як встановлено у судовому
засіданні отримані ОСОБА_2 від
реалізації квартири, гроші, остання не
передала Позивачу. З урахуванням
недоведеності вини ОСОБА_3 у
неотриманні Позивачем грошових коштів,
слід дійти висновку про
безпідставність вимоги щодо
солідарного відшкодування збитків, що
не позбавляє Позивача права звернутися
до суду з окремим позовом про стягнення
з ОСОБА_2 суми коштів та інших збитків,
завданих у результаті здійснення
останньою, у порушення умов
довіреності, дій.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10-11, 15, 59-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України,
ст.ст.237, 239, 244, 232 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні уточнених позовних вимог
ОСОБА_5, - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня його проголошення. Особи, які не
були присутні під час проголошення
рішення вправі скористуватися правом
на оскарження протягом 10-днів з дати
отримання рішення.

Суддя:
О.І.Бондарєва