Справа № 159/946/14-ц
Провадження № 2/159/368/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
20 лютого 2014
року

Суддя Ковельського міськрайонного
суду Волинської області Окостень І.В.,
вивчивши позовну заяву Товариства з
обмеженою відповідальністю «К.П.Верес»
(надалі - ТзОВ «К.П.Верес») до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
відшкодування майнової шкоди,

в с т а н о в и в:

ТзОВ «К.П.Верес» звернулося до суду із
указаною позовною заявою та просить
стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 у свою користь матеріальну
шкоду в сумі 204264,43 грн.

Прецедентна практика Європейського
суду з прав людини виходить з того, що
реалізуючи принцип доступності
правосуддя та справедливого судового
розгляду, передбачений п. 1. ст. 6
Конвенції про захист прав людини її
основоположних свобод, кожна
держава-учасниця цієї Конвенції вправі
встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких не
допустити судовий процес у безладний
рух.

Відповідно до частин 2, 4 ст. 119 ЦПК
України позовна заява, серед іншого,
повинна містити: зазначення доказів, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування; перелік документів, що
подаються до заяви. Позовна заява
повинна відповідати іншим вимогам,
встановленим законом.

Зміст позовних вимог - це певна форма
захисту, яку просить позивач від суду.
Під підставами позову, слід розуміти
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги. Виклад обставин
підстав також необхідний для
визначення тотожності позову, захисту
відповідача від позову, зміни позову
позивачем і, найголовніше, - для
визначення предмета доказування у
даній справі.

Зважаючи на зміст позовної заяви,
ухвалою від 10 лютого 2014 року позовну
заяву було залишено без руху та надано
позивачу п'ятиденний строк для
усунення недоліків позовної заяви.

Підставами залишення позовної заяви
буз руху слугувало те, що заявляючи
вимоги до відповідачів про стягнення у
свою користь матеріальної шкоди в сумі
204264,43 грн. (двісті чотири тисячі двісті
шістдесят чотири гривні 43 коп.), позивач
не зазначив про те, чи спільними діями
відповідачів - працівників
підприємства, завдано шкоду вказану
суму. Запропоновано: у разі вимоги про
солідарне стягнення збитків - вказати
на конкретні порушення трудових
обов'язків кожного з працівників, чим
підтверджуються неправомірні дії,
ступінь вини та пропорційна цій вині
частка до загальної шкоди в заявленій
сумі; у разі вимоги до кожного з
працівників про відшкодування
конкретно визначеної суми - роз'єднати
позовні вимоги, пред'явивши позов до
кожного з відповідачів, навівши
конкретні порушення трудових
обов'язків, які допустив працівник та
чим підтверджуються його неправомірні
дії.

18 лютого 2014 року від позивача до суду
надійшла заява про часткове усунення
недоліків позовної заяви.

В уточненій позовній заяві позивач
ставить вимогу про стягнення із усіх
відповідачів заявленої суми
матеріальної шкоди у солідарному
порядку з посиланням на норми Кодексу
законів про працю України (надалі - КЗпП
України). Виходячи із змісту ч. 2 ст. 130,
ст. 30 КЗпП України, матеріальна
відповідальність працівника за
трудовим правовідношенням має
особистий характер. Це пов'язано з тим,
що виконувати свої обов'язки працівник
повинен особисто. За трудовим
законодавством, на відміну від
цивільного, солідарна
відповідальність можлива лише у
випадку, коли шкоду завдано злочинними
діями декількох осіб.

Як вбачається із приєднаних до
первинно поданої позовної заяви
документів, позивачем обґрунтовано
вимоги тим, що злочинними діями шкоду
завдано лише одним працівником -
ОСОБА_1, на підтвердження чого
приєднано копію вироку. В той же час у
позовній заяві зазначено, що у ході
проведення інвентаризації
матеріальних цінностей працівники
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, кожен зокрема,
визнали нестачу матеріальних
цінностей, завданої з їх вини, на
конкретну суму. Кожен з них погасив
визнану ним суму.

В уточненій позовній заяві, зважаючи на
зміст вимог та посилання на правове
обґрунтування вимог про солідарне
стягнення заявленої майнової шкоди,
так і не вказано на конкретні порушення
трудових обов'язків кожного з
працівників, не зазначено про те, чим
підтверджуються їх неправомірні дії.

Таким чином, недоліки, зазначені в
ухвалі від 10 лютого 2014 року, не усунуті.

Невиконання позивачем вимог ухвали про
залишення позовної заяви буз руху у
встановлені строки, відповідно до ч. 2
ст. 121 ЦПК України є підставою для
повернення позовної заяви позивачу.

З урахуванням наведеного, позовна
заява вважається неподаною підлягає
поверненню позивачу.

Керуючись ст. ст. 119, 120, 121 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позовну заяву ТзОВ «К.П.Верес» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
відшкодування майнової шкоди, вважати
неподаною та повернути позивачу.

Роз'яснити позивачу, що повернення
позовної заяви не перешкоджає
повторному зверненню до суду, якщо
перестануть існувати обставини, що
стали підставами для повернення
позовної заяви.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд
протягом п'яти днів з дня її
проголошення, а особами які брали
участь у справі, але не були присутні
при її проголошенні протягом п'яти днів
з дня отримання копії ухвали.

Після закінчення строку апеляційного
оскарження позовну заяву з усіма
додатками направити позивачу.

Суддя Ковельського міськрайонного
суду І. В. Окостень