АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/867/14
Головуючий 1 інстанції Лосєва
Доповідач: Крилова Т.Г.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2014 року Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
Головуючого - Крилової Т.Г.
Суддів - Маміної О.В.,
при секретарі - Карамишевій Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Дзержинського районного суду
міста Харкова від 25 листопада 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про усунення перешкод у здійсненні
права власності, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання добросовісними набувачами
права власності на паркан, відновлення
спільної часткової власності на
паркан,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у здійсненні права власності,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилалася на
те, що вона має у власності
домоволодіння та прилеглу до нього
земельну ділянку, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до
технічного паспорту на садибний
(індивідуальний) житловий будинок від 22
жовтня 2009 року, реєстровий № 29382, їй
належить дощатий паркан, 1960 року
будівництва, який розділяє її
домоволодіння та домоволодіння ОСОБА_2,
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

ОСОБА_2 самовільно, без погодження з
нею, звів металеву конструкцію у
вигляді накриття, опорні стовпи якої
закріпив зверху на дощатий паркан, який
належить їй відповідно до
вищезазначеного технічного паспорту.
Крім того, ОСОБА_2 самовільно, без
погодження з нею, у кінці її дощатого
паркану звів цегляну споруду, повністю
знищив частину її паркану та однією зі
стінок своєї незаконно збудованої
споруди самовільно заволодів частиною
належної їй землі, таким чином
порушивши установлені межі їхніх
земельних ділянок. У зв'язку з тим, що
паркан, який розділяє їхні
домоволодіння був зведений у 1960 році,
враховуючи навантаження на частину
паркана у зв'язку зі зведеним накриттям
відповідача, паркан створює аварійну
ситуацію та становить загрозу для її
життя та здоров'я, а також членів її
родини.

Крім того, вищезазначений дощатий
паркан з впливом часу майже повністю
зруйнувався, вона має намір замінити
належну їй споруду, неодноразово
пропонувала відповідачу самостійно, у
добровільному порядку розібрати свою
металеву конструкцію та переробити
стінку своєї незаконно збудованої
цегляної споруди так, щоб вона
проходила на його земельній ділянці.
Незважаючи на її неодноразові
прохання, відповідач категорично
відмовився здійснювати будь які дії
стосовно зазначених перешкод. У зв'язку
з такою поведінкою ОСОБА_2, їй
спричинено матеріальні збитки та
моральна шкода.

Просила зобов'язати відповідача
ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у
здійсненні права приватної власності
дощатим парканом, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, та розділяє її
домоволодінні та домоволодіння
відповідача; зобов'язати ОСОБА_2
демонтувати самовільно збудовану
металеву конструкцію у вигляді
накриття та цегляну споруду; стягнути з
відповідача 3000 грн. витрат на правову
допомогу та 5000 грн. моральної шкоди, а
також витрати по сплаті судового збору.

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з зустрічним позовом. Уточнивши
свої позовні вимоги, просив визнати
його, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 добросовісними
набувачами прав власності на паркан
«НОМЕР_1», що знаходиться на межі
домоволодінь АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1;
відновити спільну часткову власність
його, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на паркан
«НОМЕР_1», що знаходиться на межі
вказаних домоволодінь та стягнути з
відповідачки на їхню користь судові
витрати.

В обґрунтування зустрічних позовних
вимог посилався на те, що своє право
власності на паркан, що знаходиться на
межі домоволодінь АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1
ОСОБА_3 підтверджує технічним
паспортом від 22 жовтня 2009 року, що не є
документом, підтверджуючим її право
власності. Вищевказане змушує їх
звернутися з цим зустрічним позовом з
метою закріплення за ними права
спільної сумісної власності на паркан,
який знаходиться на межі зазначених
домоволодінь. У свідоцтві про право на
спадщину за заповітом на ім*я ОСОБА_4
від 11 січня 1991 року, виданому державним
нотаріусом Шостої ХДНК Ємеліною Є.А.,
зазначено, що спадкове майно
складається з 4/12 частин жилого будинку
літ. «А-1», та надвірних споруд, в тому
числі і огорожа № 1-6. Про те, що огорожа
належить їм свідчить й акт від 13 лютого
2013 року, з якого вбачається, що дошки
паркану забиті з їхнього боку, а не з
боку домоволодіння ОСОБА_3

Ухвалою Дзержинського районного суду
міста Харкова від 26 вересня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 за
зустрічним позовом до ОСОБА_3 про
визнання добросовісними набувачами
нерухомого майна та визнання права
власності на нерухоме майно - залишено
без розгляду.

Рішенням Дзержинського районного суду
міста Харкова від 25 листопада 2013 року
позов задоволено частково: зобов'язано
ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкод у
здійсненні нею права приватної
власності дощатим парканом, який
розділяє їхні домоволодіння та
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;
зобов'язано ОСОБА_2 демонтувати
самовільно збудовану металеву
конструкцію у вигляді накриття над
дощатим парканом, який розділяє
домоволодіння ОСОБА_3 та домоволодіння
ОСОБА_2, та знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, та цегляну споруду у кінці
дощатого паркану, який розділяє
домоволодіння ОСОБА_3 та домоволодіння
ОСОБА_2, та знаходиться адресою:
АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 213 грн. В
іншій частині у позові ОСОБА_3 -
відмовлено. У задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_3 та задовольнити його зустрічний
позов.

Апелянт посилається на те, що рішення
суду є незаконним та необґрунтованим,
ухваленим з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
оскільки не прийнято до уваги його
доводи і пояснення по справі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з таких
підстав.

З технічного паспорту на домоволодіння
АДРЕСА_1, яке належить на праві
власності ОСОБА_3 вбачається, що спірна
огорожа під позначкою № 3 належить їй
(а.с. 8-11). Це підтверджується також
свідоцтвом про право на спадщину за
заповітом від 21.03.81 року, де зазначено,
що до спадкового майна після смерті
ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1,
належить спірна огорожа (а.с. 103). А також
свідоцтвом про право на спадщину за
заповітом від 06.03.90 року, де зазначено,
що до спадкового майна після смерті
ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, належить
спірна огорожа (а.с. 104). Спадкоємцем
ОСОБА_8 є ОСОБА_3

ОСОБА_2 прийняв спадщину після ОСОБА_9,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_3. З технічного
паспорту на домоволодіння АДРЕСА_2, яке
належало на праві власності в ? частині
померлій вбачається, що спірна огорожа
також належить їй. Разом з тим, з
генерального плану (схеми) видно, що
станом на 1964 рік спірна огорожа до
майна ОСОБА_9 не належала. Але вона
зазначена в документах ОСОБА_8, як
збудована у 1961 році.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України,
нерухоме майно вважається самочинним
будівництвом, якщо воно збудоване або
будується на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває право
власності на нього.

Матеріали справи не містять відомостей
про те, що металева конструкція у
вигляді накриття з опорами на спірний
паркан та цегляна споруда, яка
збудована на межі вказаних
домоволодінь, збудовані у
встановленому законом порядку на
підставі дозвільних документів та
відповідають Державним будівельним
нормам і ОСОБА_2 набув права власності
на ці споруди.

Відповідно до п.2.20 Державних
будівельних норм ДБН - 79-92-2009, відстань
від межі суміжної ділянки до стін
господарської споруди слід приймати не
менше одного метру. Конструкції
будинків та споруд, що виступають, не
повинні перетинати межі сусідніх
ділянок.

В даному випадку, ОСОБА_2 здійснив
будівництво металевої конструкції у
вигляді накриття з опорами на спірний
паркан висотою приблизно біля 3-х
метрів та цегляної споруди без
погодження з ОСОБА_3 Тому, на підставі
вимог ч.4 ст.376 ЦК України, вказані
самовільні будови підлягають знесенню.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правомірно задовольнив
позовні вимоги ОСОБА_3 в цій частині.
Рішення суду ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
законодавства та підстав для його
скасування немає.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
міста Харкова від 25 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
її проголошення.

Головуючий -

Судді: