У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.,

суддів Василевича В.С.,
Шеремет А.М.;

секретар судового засідання
Демчук Ю.Ю.,

з участю позивачки
та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду в м. Рівному цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 на
рішення Рівненського міського суду від
30 жовтня 2013 року та на додаткове
рішення цього ж суду від 30 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Рівнегаз» про визнання угоди
недійсною та відшкодування збитків,

в с т а н о в и л а :

29 липня 2013 року ОСОБА_1 звернулася в суд
з позовом до ПАТ «Рівнегаз» про
визнання угоди недійсною та
відшкодування збитків.

Рішенням Рівненського міського суду
від 30 жовтня 2013 року та додатковим
рішенням цього ж суду від 30 січня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

В поданих на ці судові рішення
апеляційних скаргах позивачка ОСОБА_1
посилалася на те, що оскаржуваними
рішеннями встановлено, що при
підписанні угоди № 7596 від 16 січня 2012
року було використано факсиміле
підпису голови правління ПАТ
«Рівнегаз» Дубаса П.А. Згідно з ч. 3 ст. 207
ЦК України використання при вчиненні
правочинів факсимільного відтворення
підпису за допомогою засобів
механічного або іншого копіювання,
електронного підпису або іншого
аналога власноручного підпису
допускається у випадках,
встановлених законом, іншими актами
цивільного законодавства, або за
письмовою згодою сторін, у якій мають
міститися зразки відповідного
аналога їхніх власноручних підписів.
Положення про використання факсиміле
голови правління, що затверджене
наказом голови правління ВАТ
«Рівнегаз» № 97 від 26 вересня 2005 року, не
містить посилання на закон, яким
передбачено використання факсиміле
підпису голови правління. Угода № 7596
від 16 січня 2012 року про розстрочку
оплати заборгованості за спожитий
природний газ, укладена між нею і ПАТ
«Рівнегаз», не підписана головою
правління ПАТ «Рівнегаз», а тому в силу
положень ч. 3 ст. 207 ЦК України вона є
недійсною.

Неправомірне нарахування оплати за
послуги газопостачання за період з 2009
року по червень 2013 року в розмірі 4422,29
грн. стверджується копіями квитанцій
(а. с. 15-25). Висновок місцевого суду про
виниклу в неї заборгованість за
використаний природний газ у розмірі
12847,11 грн. спростовується відсутністю у
матеріалах справи розрахунку такої
заборгованості. Відсутність
заборгованості на день укладення угоди
№ 7596 від 16 січня 2012 року стверджується
наявними на аркушах справи 15-25 копіями
відповідних квитанцій.

Посилання в оскаржуваному рішенні на
ту обставину, що факт про
несанкціоноване втручання в газовий
лічильник підтверджується рішенням
Рівненського міського суду від 15
листопада 2012 року, спростовується
рішенням Апеляційного суду від 25
грудня 2012 року, яким це рішення
місцевого суду скасовано.

В судовому засіданні 4 вересня 2013 року
встановлено, що при підписанні угоди
від 16 січня 2012 року волевиявлення
споживача ОСОБА_1 не було вільним,
оскільки цьому передувало
безпідставне відключення подачі газу в
30-ти градусний мороз, що стверджується
актом на відключення газу від 29 грудня
2011 року.

Додаткове рішення від 30 січня 2014 року
не відповідає вимогам ст. 215 ЦПК
України.

Покликаючись на ці обставини,
позивачка рішення місцевого суду
вважала незаконними та
необґрунтованими і просила
апеляційний суд їх скасувати й
ухвалити у справі нове рішення про
задоволення її позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання,
перевіривши подані докази та доводи
апелянта, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з таких
підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом установлено, що у 2004 році між
ОСОБА_1 і ВАТ «Рівнегаз» було укладено
договір № 760606 про надання послуг з
газопостачання населенню.

Згідно з умовами даного договору
газопостачальник зобов'язався
безперервно постачати споживачу
природний газ відповідно до Правил
надання населенню послуг з
газопостачання, затверджених
постановою КМУ № 2246 від 9 грудня 1999
року, Правил безпеки систем
газопостачання України, затверджені
Наказом Державного комітету України по
нагляду за охороною праці № 254 від 1
жовтня 1997 року, забезпечити технічне
обслуговування газопроводів, газових
приладів та пристроїв споживача,
дворових газопроводів приватних
будинків. Споживач, зі свого боку,
зобов'язався оплачувати надані послуги
з газопостачання за встановленими
цінами в терміни, передбачені
договором.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними
та іншими ресурсами через приєднану
мережу застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж,
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом або не
випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору постачання енергетичними та
іншими ресурсами.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до Правил надання населенню
послуг з газопостачання, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 2246 від 9 грудня 1999 року, розрахунок
населення за надані послуги з
газопостачання здійснюється починаючи
з 1 січня 2007 року за роздрібними цінами,
диференційованими залежно від обсягів
споживання, що встановлені НКРЕ, за
показаннями лічильників газу, а у разі
їх відсутності - за нормами споживання
природного газу. Застосування
роздрібних цін, диференційованих
залежно від річних обсягів споживання,
у поточному році для споживачів
здійснюється залежно від річного
обсягу використання природного газу
(зафіксованого на особових рахунках
споживача) у попередньому році.

Рішенням Рівненського міського суду
від 8 липня 2013 року (залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Рівненської
області від 7 жовтня 2013 року та
відповідною ухвалою касаційного суду)
у справі за позовом ПАТ «Рівнегаз» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
надані послуги з газопостачання
встановлено, що ОСОБА_1 станом на 1 січня
2012 року допустила заборгованість за
послуги з газопостачання в сумі 12847,11
грн., яка виникла в неї внаслідок
зробленого ПАТ «Рівнегаз» перерахунку
раніше спожитого природного газу після
виявлення 11 листопада 2009 року в роботі
належного ОСОБА_1 газового лічильника
порушень, що виникли внаслідок
втручання в його роботу (а. с. 36-40, 54-55).

У зв'язку з цим 16 січня 2012 року ОСОБА_1
уклала з ПАТ «Рівнегаз» угоду про
розстрочку оплати заборгованості за
спожитий природний газ (а. с. 14), яку в
подальшому вона належним чином не
виконувала, через що рішенням
Рівненського міського суду від 8 липня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Рівненської області
від 7 жовтня 2013 року, залишок
непогашеної заборгованості в сумі 9816,29
грн. був стягнутий з неї у примусовому
порядку. Доводи ОСОБА_1 з приводу
неправомірності нарахування
заборгованості за спожитий газ
зазначеними судовими рішеннями
визнані безпідставними.

Згідно з частиною 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте позивачкою у даній справі не
подано суду достовірних і переконливих
доказів, які б свідчили про те, що 16
січня 2012 року вона уклала з ПАТ
«Рівнегаз» угоду про розстрочку оплати
заборгованості за спожитий природний
газ під впливом обману з боку
працівників товариства чи під впливом
тяжкої обставини.

Доводи ОСОБА_1 про підписання цієї
угоди від імені ПАТ «Рівнегаз»
неповноважною особою не заслуговують
на увагу, оскільки спростовуються
Положенням про використання факсиміле
голови правління, затверджене наказом
голови правління ВАТ «Рівнегаз» № 97
від 26 вересня 2005 року (а. с. 51 ).

Крім того, з матеріалів справи
безспірно вбачається, що угода про
розстрочку оплати заборгованості була
безумовно прийнята ПАТ «Рівнегаз» до
виконання як така, що укладена
товариством.

У зв'язку з тим, що після виявлення 11
листопада 2009 року в роботі належного
ОСОБА_1 газового лічильника порушень,
які виникли внаслідок втручання в його
роботу, ПАТ «Рівнегаз» змушене було
надавати позивачці послуги з його
демонтажу та наступного встановлення,
повірки, ремонту, пломбування тощо та
виконати інші роботи з технічного
обслуговування цього облікового
приладу, то відповідно до п. 34 Правил
надання населенню послуг з
газопостачання виставлення ПАТ
«Рівнегаз» ОСОБА_1 рахунку № 4085СЦ на
суму 389,05 грн., на думку колегії суддів, є
правомірним (а. с. 10).

Аналогічно, на переконання
апеляційного суду, відповідає вимогам
чинного законодавства і плата за
відключення та за повторне підключення
житлового будинку позивачки до
газопостачання в сумі 315,7 грн.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 до ПАТ
«Рівнегаз» про відшкодування їй 108,81
грн. (150 куб. м х 0,7254 грн.) збитків,
завданих припиненням газопостачання в
її будинок в період з 29 грудня 2011 року
по 17 січня 2012 року, то ця вимога також не
підлягає задоволенню, оскільки
позивачкою не доведено, що таке
відключення її житлового будинку від
газопостачання було неправомірним.

Навпаки, зі справи вбачається, що
відключення житлового будинку ОСОБА_1
від газопостачання ПАТ «Рівнегаз»
відповідно до п. 6 Правил надання
населенню послуг з газопостачання було
проведено у зв'язку з допущеною нею
заборгованістю за надані послуги з
газопостачання.

Тому зважаючи на викладене вище,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, з'ясувавши дійсні обставини
спору сторін та виконавши інші вимоги
цивільного судочинства, вирішив дану
справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухвалених у
справі судових рішень та задоволення
поданих апеляційних скарг, виходячи з
меж їх доводів, апеляційний суд не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від
30 жовтня 2013 року та додаткове рішення
цього ж суду від 30 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення. Вона може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: