АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/574/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 27 Компанієць О.
В. Доповідач в апеляційній інстанції
Демченко В. А. УХВАЛА
19 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Демченко В. А. суддів
Подорога В. М. , Василенко Л. І. при
секретаріБражнюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області від 30 грудня 2013 року по справі
за позовом ПАТ КБ "Приват Банк" до
ОСОБА_7, ОСОБА_6, третя особа - служба в
справах дітей виконавчого комітету
Смілянської міської ради про
звернення стягнення на предмет іпотеки
в с т а н о в и л а :
Позивач, ПАТ КБ «Приватбанк», звернувся
у суд із позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_6,
третя особа - служба в справах дітей
виконавчого комітету Смілянської
міської ради про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення .
В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначав, що 29 березня 2007 року ЗАТ (нині
ПАТ) КБ «Приватбанк» було укладено з
ОСОБА_7 кредитний договір № СSS0GА00000180,
згідно з яким надано їй кредит у
вигляді поновлюваної кредитної лінії в
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом, щомісячної винагороди за
надання фінансового інструменту в
розмірі 0,2% від суми виданого кредиту.
Тоді ж, банком укладено з ОСОБА_7
договір іпотеки № СSS0GА00000180, згідно з
яким ОСОБА_7, з метою забезпечення
виконання наведеного кредитного
договору, передала в іпотеку банку
житловий будинок з надвірними
Посилаючись на те, що ОСОБА_7 має
доларів США, ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до суду з позовом до неї про
звернення стягнення на будинок з
надвірними спорудами та земельну
ділянку АДРЕСА_1 та виселення з будинку
відповідачки і інших осіб, що в ньому
Судом було залучено до участі у справі
як співвідповідача ОСОБА_6, яка була
зареєстрована в будинку.
Під час розгляду справи в суді першої
інстанції позивач збільшив позовні
вимоги і посилаючись на те, що в
порушення п. п. 20.7, 20.12 договору іпотеки
в будинку АДРЕСА_1, без згоди банку, були
зареєстровані ОСОБА_6 та її
неповнолітні діти ОСОБА_8 і ОСОБА_9, то
просив виселити всіх трьох мешканців з
будинку із зняттям їх з реєстраційного
У зв'язку з цим, до участі в справі, як
третя особа, був залучений орган опіки
В судовому засіданні суду першої
інстанції представник позивача
відмовився від вимог про зняття з
реєстрації ОСОБА_6, ОСОБА_8 і ОСОБА_9, а
також про звернення стягнення на
земельну ділянку АДРЕСА_1, пояснивши, що
ОСОБА_7 заборгувала за кредитним
цим, згідно з договором іпотеки,
належить звернути стягнення на будинок
АДРЕСА_1. При цьому, рішенням
Смілянського міськрайонного суду від 3
квітня 2009 року було визнано дійсним
договір купівлі-продажу наведеного
будинку, укладений 15 січня 2009 року в
простій письмовій формі між ОСОБА_7 і
ОСОБА_6, визнано за покупцем право
власності на будинок. На підставі цього
рішення ОСОБА_6 зареєструвала за собою
право власності на будинок і
зареєструвала АДРЕСА_1, на постійне
проживання себе і двох своїх дітей.
Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 11 квітня 2012 року наведене
рішення Смілянського міськрайонного
суду було скасоване і в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено. А
тому, просив відповідно, разом із
зверненням стягнення на будинок,
виселити з нього ОСОБА_6, ОСОБА_8 і
ОСОБА_9

Рішенням Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 30 грудня 2013
року позов задоволено та в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № СSS0GА00000180 від 29 березня 2007
року в розмірі 15193,46 доларів США
звернуто стягнення на будинок АДРЕСА_1
загальною площею 70,1 кв. м шляхом
продажу Публічним акціонерним
товариством Комерційним банком
«Приватбанк» з укладенням від імені
ОСОБА_7 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки, виселено
ОСОБА_6, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 з будинку
АДРЕСА_1, стягнуто з ОСОБА_7 на користь
ПАТ КБ «Приватбанк» 1318 грн. 63 коп.
судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_6 подала
апеляційну скаргу на дане рішення, в
якій просить скасувати рішення суду,
оскільки вважає його ухваленим із
порушенням норм матеріального права,
ухваливши нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк».

Заслухавши суддю-доповідача, сторони
по справі, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
відхилення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення
відповідає.

Так, за матеріалами справи
встановлено, що 29 березня 2007 року між
ЗАТ (нині ПАТ) КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_7 був укладений кредитний
договір № СSS0GА00000180, згідно з яким
відповідачці надано кредит у вигляді
поновлюваної кредитної лінії в розмірі
11125 доларів США зі сплатою 0,92% в місяць
на суму залишку заборгованості за
кредитом, щомісячної винагороди за
надання фінансового інструменту в
розмірі 0,2% від суми виданого кредиту (
а.с. 9 - 13 Т. 1 ).

29 березня 2007 року, було укладено з
ОСОБА_7 договір іпотеки № СSS0GА00000180,
згідно з яким ОСОБА_7, з метою
забезпечення виконання наведеного
кредитного договору, передала в
іпотеку банку житловий будинок з
надвірними спорудами АДРЕСА_1 ( а.с. 18 - 21
Т. 1 ).

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Смілянського міськрайонного
суду від 3 квітня 2009 року було визнано
дійсним договір купівлі-продажу
наведеного будинку, укладений 15 січня
2009 року в простій письмовій формі між
ОСОБА_7 і ОСОБА_6, визнано за покупцем
право власності на будинок ( а. с. 5 Т. 1).

На підставі цього рішення, ОСОБА_6
зареєструвала за собою право власності
на будинок і зареєструвала АДРЕСА_1, на
постійне проживання себе і двох своїх
дітей.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 11 квітня 2012 року наведене
рішення Смілянського міськрайонного
суду було скасоване, а взадоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено ( а. с.
91 - 92 Т. 1).

А тому, районним судом правильно
зазначено, що разом із зверненням
стягнення на будинок з нього належить
виселити ОСОБА_6, ОСОБА_8 і ОСОБА_9

Крім того, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції відносно того, що згідно ч.
2 ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу.

Так, з наданого позивачем до суду
першої інстанції розрахунку,
вбачається, що станом на 3 жовтня 2011
року ОСОБА_7 заборгувала 8922,51 доларів
США за кредитом, 3308,77 доларів США за
відсотками, 578,95 доларів США за
комісіями; їй також нараховано 2383,23
доларів США пені ( а. с. 40 - 42 Т. 1). А тому ,
оскільки відповідачка ОСОБА_7 визнала
цю обставину то відповідно до вимог ч. 1
ст. 61 ЦПК України розмір заборгованості
не підлягає доказуванню.

У відповідності з п. 7 договору іпотеки
№ СSS0GА00000180 від 29 березня 2007 року ОСОБА_7
з метою забезпечення виконання
кредитного договору № СSS0GА00000180 від 29
березня 2007 року передала в іпотеку ЗАТ
КБ «Приватбанк» житловий будинок з
надвірними спорудами АДРЕСА_1 ( а. с. 44 Т.
1).

Згідно з вимогами ст. 589 ЦК України, у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимог, якщо
інше не встановлено договором.

Одним із видів застави нерухомого
майна є іпотека (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

У разі невиконання боржником основного
зобов'язання, іпотекодержатель, як
зазначено в ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку»,
вправі задовольнити свої вимоги за
основним зобов'язанням шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Аналогічне право позивача встановлено
п. 18.8.1 іпотечного договору № СSS0GА00000180
від 29 березня 2007 року, відповідно до
якого, у разі порушення позичальником
зобов'язання за кредитним договором чи
іпотекодавцем зобов'язань за цим
договором, а також інших обов'язків
позичальника, іпотекодержатель має
право вимагати дострокового виконання
зобов'язання, а в разі його невиконання
звернути стягнення на предмет іпотеки.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк», суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачем ОСОБА_7
визнано факт неналежного виконання
кредитних зобов'язань, право банку,
відповідно до норм цивільного
законодавства та умов іпотечного
договору на звернення стягнення на
предмет іпотеки, тому прийшов до
правильного висновку про задоволення
позовних вимог позивача.

З даним висновком суду першої
інстанції погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги колегія
суддів оцінює критично, виходячи з
наступного.

Зокрема, спірний будинок належить
відповідачу ОСОБА_7 на підставі
рішення Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 07 червня
2004 року, тобто є її особистою власністю.
Власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном (ст. 317 ЦК України).

Підставою для поселення в спірний
будинок ОСОБА_6, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 було
визнання за ОСОБА_6 права власності на
будинок рішенням Смілянського
міськрайонного суду від 3 квітня 2009
року, але дане рішення скасоване
рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 11 квітня 2012 року, яким
ОСОБА_6 відмовлено в позові про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання права власності на
будинок АДРЕСА_1.

При цьому, суд першої інстанції
обгрунтовано зазначив, що право
користування будинком для
відповідачки ОСОБА_6 було складовою
права власності відповідно до ст. 317 ЦК
України, але після набрання чинності
рішенням апеляційного суду, правові
підстави для проживання ОСОБА_6, ОСОБА_8
і ОСОБА_9 в наведеному будинку відсутні.

Таким, чином ОСОБА_7 є єдиним власником
будинку АДРЕСА_1 і мала право
розпоряджатись своїм майном на власний
розсуд.

А оскільки, ОСОБА_7 були порушені п.п.
20.7, 20.12 договору іпотеки і в будинку
АДРЕСА_1, без згоди банку були
зареєстровані ОСОБА_6 та її
неповнолітні діти ОСОБА_8 і ОСОБА_9, і на
час розгляду справи відсутні правові
підстави для користування даним
будинком, то у суду першої інстанції
були всі підстави для його
задоволення.

Крім того, у матеріалах справи
міститься вирок Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області від 26 грудня 2012 року,
відповідно до якого, відповідачка
ОСОБА_7 була визнана винною у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК
України, а також був задоволений
цивільний позов і стягнуто з ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_6 242 500 грн. шкоди (а.с.115
Т.1).

Розглядаючи позовні вимоги про
виселення відповідачів, суд першої
інстанції мотивовано послався на
норми матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України
"Про іпотеку" передбачено, що одночасно
з рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки суд за заявою
іпотекодержателя вправі винести
рішення про виселення мешканців, якщо
предметом іпотеки є житловий будинок
або житлове приміщення, а також згідно
з ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку"
та ст. 109 ЖК України звернення стягнення
на передані в іпотеку житловий будинок
чи житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, оскільки
наявність осіб, зареєстрованих у
будинку, на який звертається стягнення,
перешкоджатиме реалізації предмета
іпотеки.

Разом з тим, ч. 1 ст. 40 цього ж Закону
зазначено, що звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом.

У зв'язку з чим, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції вірно застосовано норми
матеріального права та ухвалено
рішення з додержанням положень чинного
законодавства, а висновок суду про
задоволення позовних вимог ПАТ КБ
"Приват Банк" до ОСОБА_7, ОСОБА_6, третя
особа - служба в справах дітей
виконавчого комітету Смілянської
міської ради про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення є
обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи.

Аналізуючи норми матеріального права,
докази у справі, колегія суддів вважає,
що доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і не
впливають на законність судового
рішення, а тому апеляційна скарга
підлягає до відхилення, а рішення суду
першої інстанції до залишення без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 303, ст. 304. ст. 307, ст. 308, ст. 314, ст. 315, ст.
317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 30 грудня 2013
року по справі за позовом ПАТ КБ
"Приват Банк" до ОСОБА_7, ОСОБА_6, третя
особа - служба в справах дітей
виконавчого комітету Смілянської
міської ради про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий :

Судді :