АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/9131/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/751/14
Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.
Доповідач Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Бондаревської С.М.,
Триголова В.М.,

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

відповідача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві апеляційну
скаргу ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 26 грудня 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про поділ спільного майна
подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому
просила поділити спільно нобуте майно
за час перебування з відповідачем у
шлюбі, визнавши за нею право власності
на 1/6 частину житлового будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1 та розташований
на земельній ділянці з усіма наявними
на ньому надвірними господарськими
будівлями та спорудами. Свої вимоги
мотивує тим, що з ОСОБА_1 вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
04.09.1982 р. по 17.02.2010 р. У період шлюбу в
липні 1983 року за спільні кошти на
підставі договору купівлі - продажу від
20.07.1983 р. вони набули нерухоме майно - 1/3
частину житлового будинку з частиною
надвірних будівель загальною площею 65,6
кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_1.

Рішенням Октябрського районного
суду м. Полтави від 26 грудня 2013 року
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя - задоволено
повністю.

Поновлено строк для подання
позовної заяви. Визнано право
власності на 1/6 частину житлового
будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1, з
усіма наявними на ньому надвіриними
господарськими будівлями та спорудами,
а саме сарая «Б», вбиральні «В», та «Д»,
водопроводу, розташованих на земельній
ділянці 1619 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 судовий збір в сумі 791 грн. 07 коп.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_1 просить вищевказане рішення
місцевого суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог. Свої
доводи обгрунтовує тим, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають істотне значення для справи,
та невірно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції,
що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 04.09.1982 р. по
17.02.2010 р. (а.с. 6,7).

За договором купівлі - продажу від
20.07.1983 р., посвідченого державним
нотаріусом Першої Полтавської
державної нотаріальної контори
Кургузенко Л.П. та зареєстрованого в
реєстрі за № 2-3904, ОСОБА_1 придбав 1/3
частину житлового будинку з частиною
надвірних будівель в АДРЕСА_1, яка
складається з житлового будинку літ
«А-1» загальною житловою площею 65,6 кв.м.,
сарая «Б», вбиральні «В» та «Д»,
водопроводу, розташованих на земельній
ділянці 1 619 кв. м. (а.с. 8-9).

Згідно висновку № 86 експертного
будівельно - технічного дослідження 1/3
частини домоволодіння по АДРЕСА_1,
виконаного 15.07.2013 р. судовим експертом
Авдєєвою Н.М. на замовлення ОСОБА_2,
ринкова вартість 1/3 частини
домоволодіння по АДРЕСА_1 складає 158 214
грн. (а.с. 16-25).

Задовольняючи позов, місцевий суд
виходив з того, що спірна частина
домоволодіння придбана сторонами у
період шлюбу, тому підлягає поділу між
ними в рівних частках на підставі ст. 70
СК України та ст. 372 ЦК України, а доводи
відповідача про те, що вона була
придбана ним менш ніж через рік після
укладення шлюбу, не змінює статус цього
майна як спільного майна подружжя,
набутого у шлюбі.

Як встановила колегія суддів, такий
висновок місцевого суду є вірним,
оскільки суд дійшов його після повного,
всебічного та об"єктивного з"ясування
фактичних обставин справи, прав та
обов"язків сторін в даних
правовідносинах, з правильним
застосуванням норм матеріального
права.

Як вбачається із доводів
апеляційної скарги, відповдач визнає
факт перебування з позивачем у
зареєстрованому шлюбі з 04.09.1982 р. по
17.02.2010 р., від якого мають двоє
повнолітніх дітей, які значаться
зареєстрованими у спірному
домоволодінні, проте, посилання
відповідача на порушення законних
інтересів дітей, не заслуговують на
увагу, оскільки безпосередньо діти не
заявляють про порушення їх прав.

Також не заслуговують на увагу
доводи відповідача про те, що позивач
пред»явила позов з пропуском 3-річного
строку позовної давності, тому не може
пред»являти позов про поділ майна
подружжя, оскільки вони не є подружжям
у звязку з розірванням шлюбу. Однак,
майно, набуте за час шлюбу, є майном
подружжя, його поділ здійснюється за
правилами ст.70 СК України. Підстави
поновлення строку позовної давності
відповідач не оскаржує.

Крім цього, колегія суддів звертає
увагу на те, що спірне майно придбане у
1983 р. за час дії КпШС України, стаття 22
якого передбачала, що майно, нажите
подружжям, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Доводи відповідача про те, що
відповідно до ст. 57 СК України
особистою власністю чоловіка є майно
набуте ним за час шлюбу, але за кошти,
які належали йому особисто, а тому
незважаючи на невеликий термін
проживання у шлюбі його батьки з
особистих заощаджень надали йому кошти
для придбання спірної частини будинку,
про що можуть підтвердити свідки, не
заслуговують на увагу, оскільки на час
виникнення правовідносин вказана
норма права не була чинною, крім цього,
показання свідків у даному випадку не є
належними та допустими доказами.

Відповідач не надав доказів на
підтвердження того, що спірна частина
домоволодіння придбана ним за особисті
кошти.

Також не заслуговують на увагу доводи
відповідача щодо невідповідності
вартості частини домоволодіння
вартості його квартири, визначеної
висновком експертного
будівельно-технічного дослідження,
оскільки предметом договору
купівлі-продажу від 20.07.1983 р. є 1/3
частина житлового будинку з частиною
надвірних будівель, а не квартира, як
вказує відповідач, умовний поділ
житлового будинку на квартири не
впливає на вирішення спору, предметом
якого є визнання права власності на 1/6
частині вказаного домоволодіння.

Також не заслуговують на увагу доводи
відповідача щодо незаконості
стягнення з нього на користь позивача
понесених судових витрат у вигляді
судового збору, оскільки у даному
випадку понесені витрати стягнуті з
відповідача на користь позивача, а не
на користь держави, відповідач, як
інвалід 2 групи, згідно ст. 5 ЗУ «Про
судовий збір» звільнений від сплати
судового збору на користь держави.

Як встановлено колегією суддів, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
рішення суду ухвалене з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, тому підстав для його скасування
не вбачається.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити,
рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308
ч.1, 313 - 315, 319 ЦПК України, колегія суддів
, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 26
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

С У Д Д І :