АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/774/1157/14
інстанції - Подорець О.Б.
Справа № 199/8334/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.,

суддів -
Варенко О.П., Григорченка Е.І.,

при секретарі - Косенко
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне
рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
18 грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом на 1/6 частину квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після
смерті його батька ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 р., відкрилася спадщина у
вигляді 1/2 частини спірної квартири. На
момент смерті батька позивач був
неповнолітньою особою, а також
перебував у місцях позбавлення волі.
Законним його представником на той
момент була його мати, яка спірну
квартиру оформила на своє ім'я.
Повернувшись з міст позбавлення волі,
позивач проживав в спірній квартирі
разом з відповідачкою, яка вимагала від
нього звільнити квартиру. 15.10.2012 р.
позивачу була надана довідка, з якої
він дізнався, що його сестра являється
єдиною власницею спірної квартири.
Постановою від 18.10.2012 року державний
нотаріус четвертої ДДНК відмовила
позивачу у вчиненні нотаріальних дій,
оскільки був пропущений термін на
прийняття спадщини.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просив суд визнати за ним право
власності в порядку спадкування за
законом на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1
після смерті батька ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
18 грудня 2013 року в задоволенні позовних
вимог позивача відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та постановити
нове рішення, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої
інстанції керувався положеннями ч. 3 ст.
384 ЦК України, ст. 1216, 1261 ЦК України, ч. 1
ст. 1298 ЦК України, ст. 67 ЗУ «Про
нотаріат», абз. 2 п. 8, п. 23 постанови
Пленуму ВС України «Про судову
практику у справах про спадкування» № 7
від 30.05.2008 р., п. 11 постанови Пленуму ВС
України «Про судову практику у справах
за позовами про захист прав приватної
власності», № 20 від 22.12.1995 року, а також
виходив з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на
підставі ордеру в 1973 р. як члену ОК «ЖБК
№ 174 «Спорт», була надана квартира
АДРЕСА_1. ОСОБА_4 разом з чоловіком
ОСОБА_3 в 1986 р. виплатили вартість
кооперативної квартири у повному
обсязі.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Як встановлено судом, позивач після
смерті батька з 1996 року до теперішнього
часу до нотаріальної контори з
питанням прийняття спадщини після
батька ОСОБА_3 не звертався, постанови
нотаріуса про відмову у вчиненні
нотаріальних дій суду не надав.

Позивачем надано на підтвердження
своїх вимог постанова нотаріуса про
відмову у вчиненні нотаріальних дій
від 18.10.2012 р., яка стосується відмови у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на частину квартири після
смерті матері позивача ОСОБА_4

Також встановлено, що власником
спадкового майна є відповідач ОСОБА_2,
яка отримала свідоцтво про право на
спадщину від 12 серпня 1999 року.
Зазначене свідоцтво на даний час не
визнано недійсним, що також
унеможливлює розгляд питання визнання
права власності іншою особою.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов
до вірного висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог позивача,
оскільки позивачем не надано суду
жодного належного та допустимого
доказу на підтвердження своїх позовних
вимог.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами

Апелянт в своїй скарзі посилається на
те, що на момент смерті батька - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 р., позивач був
неповнолітньою особою, був юридично не
обізнаний та не знав, що після смерті
батька повинен був звернутися до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після смерті батька
в розмірі 1/6 частини спірної квартири.
Також, на момент смерті батька позивач
перебував з 04.12.1995 р. по 04.12.1998 р. в місцях
позбавлення волі, а тому з заявою до
нотаріальної контори від імені
позивача повинна була звернутися його
мати - ОСОБА_4, як законний представник.
Крім того, постановою № 3785/02-31 від 18.10.2012
року державний нотаріус четвертої ДДНК
відмовила позивачу у вчиненні
нотаріальних дій, оскільки був
пропущений термін на прийняття
спадщини.

Однак з такими доводами апелянта
погодитися не можна, враховуючи
наступне.

По-перше, перебування позивача в
зазначений період в місцях позбавлення
волі не перешкоджало ОСОБА_1 подати
заяву про видачу свідоцтва про право
на спадщину за законом після
відбування покарання.

Крім того, юридична необізнаність
позивача не є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції.

По-друге, судом встановлено та не
заперечується самим позивачем, що
власником спадкового майна є
відповідач ОСОБА_2, яка отримала
свідоцтво про право на спадщину від
12.08.1999 р., яке не визнано недійсним.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
підстав для визнання за ОСОБА_1 право
власності в порядку спадкування за
законом на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

Інші доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими та безпідставними та
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм матеріального та процесуального
права.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
учасників спору, обставини справи,
перевірив доводи сторін та давши їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 18 грудня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: