Номер провадження № 22-ц/785/173/14
Головуючий у першій інстанції Жигулін
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Луняченко
А.В., Ісаєвої Н.В.

при секретарі Сілукової
В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу з
апеляційною скаргою державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт» на рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 18 листопада 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до державного підприємства
«Ізмаїльський морський торговельний
порт» про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку та
відшкодування моральної шкоди,

встановила:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ДП «Ізмаїльський
морський торговельний порт» про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку та відшкодування
моральної шкоди, посилаючись на те, що
за наказом № 72-ос від 13 травня 2013 року
позивачка була звільнена за п.1 ст. 40
КЗпП України за скороченням
чисельності та штату. Вважає
звільнення незаконним з урахуванням
того, що профспілковими комітетами не
була надана згода на її звільнення, з
оглядом на що просить поновити на
посаді та стягнути середній заробіток
за час вимушеного прогулу у розмірі
15262,06 грн. Окрім того пояснила, що на її
утриманні є двоє дітей, звільнення з
роботи призвело до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагає додаткових зусиль
для організації свого життя, з оглядом
на що просить стягнути моральну шкоду у
розмірі 10000 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представник позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача в судовому
засіданні просив у задоволені позовних
вимог відмовити.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 18 листопада
2013 року визнано незаконним звільнення
ОСОБА_2 з посади тальмана ВПК-3 ДП
«Ізмаїльський морський торговельний
порт» за наказом № 72-ос від 13 травня 2013
року.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді тальмана
ВПК-3 ДП «Ізмаїльський морський
торговельний порт».

Стягнуто з ДП «Ізмаїльський морський
торговельний порт» на користь ОСОБА_2
середній заробіток за час вимушеного
прогулу у розмірі 15262,06 грн., яка
визначена без утримання прибуткового
податку з громадян й інших обов'язкових
платежів.

Поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за один місяць у
розмірі 2 690 грн.76 коп. підлягало
негайному виконанню.

Стягнуто з ДП «Ізмаїльський морський
торговельний порт» на користь ОСОБА_2
моральну шкоду у розмірі 1000 грн., також
стягнуто судовий збір.

На рішення суду ДП «Ізмаїльський
морський торговельний порт» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати, постановити
нове, яким повністю відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що судом порушенні
норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечення на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати або змінити рішення суду.

Згідно п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції є неправильне
застосування норм матеріального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем не додержано норм
законодавства, що регулюють
вивільнення працівника, а саме те, що
профспілковий орган відмовив в наданні
згоди на звільнення, що є безумовною
підставою для поновлення на посаді.

Колегія суддів з таким висновком суду
першої інстанції не погоджується з
наступних підстав.

Згідно з п.1 ст.40 КЗпП України трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

При цьому звільнення на таких
підставах допускається, якщо неможливо
перевести працівника, за його згодою,
на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП України).

Згідно абзацу 3 ст. 492 КЗпП України
одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

Згідно п.19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року №9 із змінами «Про практику
розгляду судами трудових спорів»,
розглядаючи трудові спори, пов»язані
зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України,
суди зобов»язані з»ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка з 17 грудня 1993 року перебувала
у трудових відносинах з відповідачем,
працюючи на різних посадах.

19 квітня 2001 року ОСОБА_2 була переведена
на посаду тальмана ВПК-3. (а.с. 8-11).

Згідно з наказом ДП «Ізмаїльський
морський торговельний порт» від 21.09.2012
року за № 907, було передбачено
скорочення численності та штату
працівників, про що у відповідності до
діючого законодавства, 11.12.2012 року було
попереджено ОСОБА_2 про наступне
звільнення (а.с. 41-42,58).

ОСОБА_2 28.02.2013 року було запропоновано
зайняти вакантну посаду підсобного
робітника спорткомплексу «Портовик»,
від якої ОСОБА_2 відмовилась (а.с. 59).

Наказом 13.05.2013 року за № 72-ос, ОСОБА_2
була звільнена з ДП «Ізмаїльський
морський торговельний порт» на
підставі ст.. 40 п. 1 КЗпП України за
скороченням штату (а.с. 7).

З матеріалів справи вбачається, що 23
квітня 2013 року відповідач направив
письмове подання до первинної
профспілкової організації ВПС «Захист
справедливості» з приводу дачі згоди
на звільнення ОСОБА_2 за п. 1 ст. 40 КЗпП
України у зв'язку зі скороченням штату
ДП «Ізмаїльський морський
торговельний порт» (а.с. 17).

30 квітня 2013 року головою профспілкової
організації Стинка С.С. на вказане
подання надана відповідь про відмову в
згоді на звільнення ОСОБА_2 з тих
підстав, що ДП «Ізмаїльський морський
торговельний порт» не надав профспілкі
на ознайомлення накази, не провів
консультації, проігнорував заяву
Міністра інфраструктури про
накладення мораторію на скорочення
працівників у морських портах, а також,
що від дати попередження працівника
пройшов значний термін часу (а.с. 17).

Відповідно до абзацу 5 ст. 43 КЗпП
України виборний орган первинної
профспілкової організації
(профспілковий представник) повідомляє
власника або уповноважений ним орган
про прийняте рішення у письмовій формі
в триденний строк після його прийняття.
У разі пропуску цього строку
вважається, що виборний орган
первинної профспілкової організації
(профспілковий представник) дав згоду
на розірвання трудового договору.

Абзацом 7 зазначеної статті
передбачено, що рішення виборного
органу первинної профспілкової
організації (профспілкового
представника) про відмову в наданні
згоди на розірвання трудового договору
повинно бути обґрунтованим. У разі якщо
в рішенні немає обґрунтування відмови
в наданні згоди на розірвання
трудового договору, власник або
уповноважений ним орган має право
звільнити працівника без згоди
виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника).

Обґрунтованою може вважатися відмова
профспілки, яка містить доводи щодо
перешкод для звільнення працівника,
виходячи зі змісту норм трудового
законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи,
відмова в наданні згоди на звільнення
не є обґрунтованою, у відповідності до
діючого законодавства.

Враховуючи викладене, висновки суду
щодо порушення відповідачем трудового
законодавства при звільненні позивача
є помилковими та не відповідають
фактичним обставинам справи.

За таких умов у суду першої інстанції
не було передбачених законом підстав
для задоволення позовних вимог щодо
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, так і про відшкодування
моральної шкоди.

Враховуючи, що висновки суду не
відповідають обставинам справи,
неправильно застосовані норми
матеріального права, колегія суддів
вважає можливим відповідно до ст.309 ЦПК
України скасувати рішення першої
інстанції і ухвалити нове, яким у
задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт» - задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 18 листопада
2013 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
державного підприємства «Ізмаїльський
морський торговельний порт» про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку та відшкодування
моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку на
протязі двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий______________________________________О.С.
Комлева

Судді ______________________________________
А.В. Луняченко

______________________________________ Н.В. Ісаєва