У х в а л а

іменем україни

12 лютого 2014 року м.
КиївКолегія суддів cудової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Ступак О.В.,

Касьяна О.П.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Маршинецької сільської ради
Новоселицького району Чернівецької
області про часткове скасування
рішення сільської ради та визнання
недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку, за
касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє в
інтересах ОСОБА_3, на рішення
апеляційного суду Чернівецької
області від 23 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що вона є власником
житлового будинку по АДРЕСА_2. В
травні 2012 року їй стало відомо, що
ОСОБА_4, який проживає в будинку по
АДРЕСА_1, в грудні 2008 року шляхом
підроблення акта погодження меж
земельної ділянки, який вона не
підписувала, оскільки весь цей час
перебувала за кордоном, отримав у
власність земельну ділянку для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд розміром 0,2000 га. При
встановленні меж земельної ділянки в
натурі відповідно до отриманого
державного акта на право власності на
земельну ділянку, виданого ОСОБА_4,
з'ясувалося, що крайня межа спірної
земельної ділянки на 0,5 метри проходить
через її будинковолодіння.

Враховуючи вказане, позивачка просила
скасувати рішення Маршинецької
сільської ради від 29 грудня 2008 року №
5/15 в частині затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання державного акта про право
власності на земельну ділянку ОСОБА_4
та визнати недійсним державний акт
серії ЯЕ № 565089 від 08 червня 2010 року на
земельну ділянку площею 0,2000 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку по АДРЕСА_1, який
виданий ОСОБА_4

Рішенням Новоселицького районного
суду Чернівецької області від 28
серпня 2013 року, позов було задоволено.
Частково скасовано рішення
Маршинецької сільської ради
Новоселицького району Чернівецької
області № 5/15 від 29 грудня 2008 року «Про
передачу земельної ділянки у приватну
власність ОСОБА_4 по АДРЕСА_1», в частині
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо складання
державного акта на право приватної
власності на земельну ділянку ОСОБА_4
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та передачі ОСОБА_4
безплатно у приватну власність
земельної ділянки, площею 0,2000 га, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель і споруд.

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЕ № 565089 від 08 червня 2010 року,
площею 0,2000 га, для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
розташованої по АДРЕСА_1, який виданий
на ім'я ОСОБА_4 Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 23 жовтня
2013 року, рішення суду першої інстанції
було скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позов ОСОБА_3 було
задоволено частково. Визнано рішення
Маршинецької сільської ради від 29
грудня 2008 року № 5/15 та державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЕ № 565089 від 08 червня 2010 року
недійсними в частині 0,0042 га, зменшивши
відстань земельної ділянки зі сторони
межі по АДРЕСА_1 між точками А-В з 51.75 м
на 1,06 м, визнавши довжину 50,69 м з одного
боку, та в межах А-Б (23,67 + 27,96) зменшивши
на 1,19 м. В іншій частині позову було
відмовлено. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в
інтересах ОСОБА_3, просить скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що позовні
вимоги в судовому засіданні знайшли
своє повне підтвердження.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
апеляційний суд виходив із того, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Судами встановлено, що відповідно до
державного акта на право приватної
власності на землю серії ЯЕ № 565089 від 08
червня 2010 року ОСОБА_4 є власником
земельної ділянки, яка розташована по
АДРЕСА_1 та була передана йому на
підставі рішення Маршинецької
сільської ради Новоселицького району
від 29 грудня 2008 року № 5/15.

Межа вказаної земельної ділянки
проходить по стіні житлового будинку,
який розташований на сусідній
земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2,
яка знаходиться у користуванні ОСОБА_3

Із матеріалів справи вбачається, що
рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 18 серпня 2011
року житловий будинок по АДРЕСА_2
визнано спільною сумісною власністю
подружжя. Визнано право власності за
ОСОБА_3 на 64 % житлового будинку з
господарськими спорудами по АДРЕСА_1.

Визнано право власності за ОСОБА_4 на 36 %
житлового будинку з господарськими
спорудами по АДРЕСА_1.

Частиною 1 ст. 57 ЦПК України
встановлено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
(ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників.

У разі вчинення одним із співвласників
правочину щодо розпорядження спільним
майном вважається, що він вчинений за
згодою всіх співвласників.

Згідно зі ст. 65 СК України дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.

Апеляційний суд, переглядаючи справу,
вірно встановив фактичні обставини
справи, вірно визначився із характером
правовідносин та правовою нормою, яка
підлягає до застосування при їх
вирішенні.

Таким чином, судове рішення
апеляційного суду, ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи скарги
про неправильне застосування судом
норм матеріального права і порушення
норм процесуального права
безпідставні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в
інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 23 жовтня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.М. Коротун

О.П. Касьян

О.В. Ступак

С.П. Штелик