Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді -
Ковальчук Н.М.,

суддів: -
Григоренка М.П., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання -
Демчук Ю.Ю.,

з участю представника позивачки -
ОСОБА_3,

відповідача -
ОСОБА_4,

представника відповідача -
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на
рішення Рівненського міського суду від
29 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа без
самостійних вимог - комунальне
підприємство «Рівненське міське бюро
технічної інвентаризації», про
визначення частки квартири, яка
перебуває у спільній сумісній
власності,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду
від 29 жовтня 2013 року у задоволенні
вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання
права на ? частку квартири АДРЕСА_1
відмовлено за безпідставністю.

Вважаючи рішення суду незаконним,
необґрунтованим, ОСОБА_6 оскаржила його
в апеляційному порядку.В поданій
апеляційній скарзі вказує, що вона та
відповідач є співвласниками спірної
квартири, яка перебуває у спільній
сумісній власності з 08.07.1996 року. У
зв'язку з неправомірним вибуттям
квартири з її власності, дане питання
вирішувалось у судовому порядку.
Вказує, що скасоване заочне рішення, на
яке посилається відповідач, не
передбачало відчуження квартири у
порядку виконавчого провадження, а
тому, не наділяло його право продавати
квартиру без її згоди. Пояснює, що
рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 27.08.2012р.
договір купівлі-продажу спірної
квартири від 30 січня 2008 року визнаний
недійсним. Зазначає, що свідоцтво про
право спільної сумісної власності на
квартиру від 08 липня 1996 року, видане
Рівненським МБТІ, не скасоване, не
анульоване і є дійсним. Покликаючись на
неповне з'ясування обставин справи,
неналежну оцінку доказів, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову
у задоволенні позову за
безпідставністю, суд першої інстанції
виходив із того, що позовна вимога про
визнання за ОСОБА_6 права на ? частку
квартири АДРЕСА_1, яка перебуває у
спільній сумісній власності, судами
розглядалась в порядку цивільного
судочинства і з цього приводу
ухвалювалося рішення, а також врахував,
що за результатами розгляду судових
спорів ОСОБА_4 не набув права власності
на спірну квартиру і не є її
співвласником.

________________________________________________________________________
___________________________________________

Справа № 1715/19557/12
Головуючий в суді І
інстанції - Герасимчук М.К.

Провадження № 22-ц 787/105/2014

Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

З таким висновком місцевого суду
колегія суддів апеляційного суду не
погоджується.

Судом встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 з 8 липня 1996 року перебуває у
спільній сумісній власністі позивачки
та відповідача, оскільки була набута
ними внаслідок приватизації (а.с.3 ).

Статтею 369 ЦК України встановлено,
що співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними, а
розпорядження ним здійснюється за
згодою всіх співвласників.

Частиною 4 цієї ж статті
визначено, що правочин щодо
розпорядження спільним майном,
вчинений одним із співвласників, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом іншого співвласника у разі
відсутності у співвласника, який
вчинив правочин, необхідних
повноважень.

Виділу частки з спільного
сумісного майна у порядку, що
передбачений ст. 372 ЦК України, її
співвласниками проведено не було.

Рішенням Рівненського міського
суду від 11 квітня 2012 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про
визнання недійсними договорів та
витребування майна позовну заяву
задоволено частково: визнано договір
купівлі-продажу від 30.01.2008р., укладений
між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 частково
недійсним, та визнано право
приватної спільної (сумісної)
власності ОСОБА_6 на квартиру квартири
АДРЕСА_1 визнано частково недійсним
договір довічного утримання від 27.11.2009
року, укладений між ОСОБА_11 та
ОСОБА_12; вселено ОСОБА_6 в спірну
квартиру.

Це рішення скасовано рішенням
апеляційного суду Рівненської області
від 27 серпня 2012 року. Позов ОСОБА_6 до
ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12
задоволено частково. Договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
укладений 30 січня 2008 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_13, визнано недійсним в повному
обсязі. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено. Рішення є чинним.

Колегія суддів в своїх висновках,
викладених в рішенні від 27 серпня 2012
року, зазначила, що вимоги ОСОБА_14 про
повернення від останнього набувача у
власність квартири безпідставні в силу
вимог ст. 369 ЦК України, де зазначено, що
учасники спільної сумісної власності
мають діяти спільно; вимоги про поділ
майна, яке становило спільну сумісну
власність позивачки і відповідача
ОСОБА_4 відсутні; відповідач ОСОБА_4, як
співвласник спільного сумісного майна,
своєї згоди на його витребування від
останнього набувача не дає (ст.ст. 369, 387
ЦК України). Саме з цих підстав
апеляційний суд прийшов до висновку,
що вимоги ОСОБА_6 про повернення
спірної квартири та про вселення
позивачки у спірне житлове приміщення
є передчасними.

У відповідності до положень
ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Суд першої інстанції прийшов до
невірного висновку, що вимога
позивачки про виділ частки квартири
АДРЕСА_1, яка перебуває у спільній
сумісній власності, вирішувалась
судами в порядку цивільного
судочинства і з цього приводу
ухвалювалось рішення, а ОСОБА_4 за
результатами судових спорів не набув у
власність права на спірну квартиру і
не є її співвласником.

Як видно з рішення апеляційного
суду Рівненської області від 27 серпня
2012 року така вимога судом не
розглядалась.

На даний час є чинним свідоцтво
про право власності на житло від 08
липня 1996 року на підставі якого ОСОБА_6
та ОСОБА_4 на праві приватної спільної
сумісної власності належить квартира
АДРЕСА_1 і тому, вимога про визнання за
ОСОБА_6 права на 12 частку квартири є
правомірною.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 розпорядився спільним сумісним
з позивачкою майном без її згоди і
рішенням суду укладений ним 30 січня 2008
року договір купівлі-продажу спірної
квартири визнанно недійсним.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4,
як інший учасник спільної сумісної
власності не зацікавлений у
витребуванні квартири від останнього
набувача, тому, для відновлення свого
права на майно і витребовування
квартири ОСОБА_6 правомірно звернулась
з позовною вимогою до ОСОБА_4 про
виділення її частки квартири АДРЕСА_1,
яка перебуває у спільній сумісній
власності з відповідачем.

З огляду на викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції були невірно
встановлені обставини справи та
характер правовідносин, які виникли
між сторонами та застосовано правові
норми, які не підлягали застосуванню
при вирішенні даного спору, в зв'язку із
чим рішення підлягає скасуванню, як
ухвалення нового рішення про
задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню судові
витрати у розмірі 161 грн..

На підставі викладеного та
керуючись ст. 369 ЦК України, ст.ст. 10, 11,
60, 303, 304, 307,309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скарги ОСОБА_6
задовольнити.

Рішення Рівненського міського
суду від 29 жовтня 2013 скасувати.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа
без самостійних вимог - комунальне
підприємство «Рівненське міське бюро
технічної інвентаризації», про
визначення частки квартири, яка
перебуває у спільній сумісній
власності, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на ?
частку у квартирі АДРЕСА_1, припинивши
її право спільної сумісної власності у
цій квартирі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6
судові витрати в сумі 161 гривню.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя підпис
Ковальчук Н.М.

Судді: підпис
Григоренко М.П.

підпис
Рожин Ю.М.

Згідно:суддя-доповідач
Ковальчук Н.М.