У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.,

судді: Мельник Ю.М., Демянчук С.В.

секретар судового засідання Ковальчук
Л.В.

за участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «Вищий
навчальний заклад «Межрегіональна
Академія управління персоналом» на
заочне рішення Рівненського міського
суду від 17 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Вищий
навчальний заклад „Межрегіональна
Академія управління персоналом» про
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку при
звільненні,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Рівненського
міського суду від 17 вересня 2013 року
позов задоволено: стягнуто з
Приватного акціонерного товариства
«Вищий навчальний заклад
"Міжрегіональна Академія управління
персоналом» (далі - МАУП) на користь
ОСОБА_1 29 009, 34 гривень середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні та в дохід
держави 290, 09 гривень судового збору.

17 грудня 2013 року Рівненський міський
суд своєю ухвалою залишив заяву
відповідача про перегляд заочного
рішення без задоволення.

У поданій на рішення апеляційній
скарзі МАУП покликається на неповноту
з'ясування обставин, що мають значення
для справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи;
невідповідність висновків суду
обставинам справи та на порушення норм
матеріального і процесуального права.

На її обґрунтування зазначалося про
неврахування судом вимог ст. 9
Конституції України, ст. 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини", ч. 1 ст. 19 Закону
України "Про міжнародні договори
України". Вважає, що спір щодо виплати
заробітної плати між сторонами
існував, але закінчився ухваленням 18
квітня 2012 року Рівненським міським
судом з цього приводу рішення. Зокрема,
було стягнуто на користь позивача 30 071,70
гривень, з яких: 20 973, 67 гривень -
невиплаченої заробітної плати, 7, 098, 03 -
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та 2000 гривень моральної
шкоди. Тому вважав, що середній
заробіток за час затримки розрахунку
вже був стягнутий з відповідача по день
постановлення рішення, а саме по 18
квітня 2012 року.

На його думку, такий висновок
відповідає міжнародній судовій
практиці, яка висловлена у Рішеннях
Європейського суду з прав людини у
справах "Абрамов проти України",
"Федоров проти України", "Борісов та
інші проти України", "Червонець проти
України", "Скрипняк та інші проти
України". Цими рішеннями встановлено,
що зі спливом тримісячного строку
після того, як рішення стане
остаточним, і до повного розрахунку на
суми, які залишаються нестягнутими,
нараховуватиметься простий відсоток
граничної позичкової ставки
Європейського центрального банку, що
діятиме в цей період, та, крім того, три
відсотки річних.

Зважаючи на суму заборгованості, що
залишилася нестягнутою зі спливом
тримісячного строку після того, як
рішення від 18.04.2012 року стало
остаточним (28.07.2013 року) і повної сплати
заборгованості нараховується облікова
ставка Національного банку України та
плюс три відсотки річних.

Крім того, компенсація за невиплату
заробітку за час із 18 квітня 2012 року по 6
червня 2013 року, тобто по момент
влаштування позивача на іншу роботу,
має розраховуватися саме за практикою
Європейського суду з прав людини.

З наведених міркувань просив скасувати
заочне рішення Рівненського міського
суду від 17 вересня 2013 року, ухваливши
нове - про часткове задоволення позову
і стягнення 2 505,92 гривень.

У поданих запереченнях ОСОБА_1,
вважаючи оскаржуване рішення законним
і обґрунтованим, вважала апеляційну
скаргу такою, що не підлягає
задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
осіб, які беруть участь у спарві і
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
відповідача, колегія суддів прийшла до
висновку про відхилення апеляційної
скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції правильно виходив з
доведеності та обґрунтованості вимог
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні, оскільки несвоєчасна
виплата роботодавцем на користь
працівника сум розрахунку при
звільненні призводить до застосування
наслідків, передбачених законом про
відповідальність за затримку
розрахунку при звільненні.

Матеріалами справи встановлено, і ці
обставини сторонами не оспорюються, що
10 січня 2012 року ОСОБА_1 увільнено із
займаної посади виконуючого обов'язки
головного бухгалтера Рівненського
інституту МАУП у зв'язку зі скороченням
штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України).

На день вивільнення відповідач не
провів повного розрахунку по
заробітній платі з позивачем, через що
вона звернулася до суду за захистом
свого порушеного права на оплату праці.

Заочним рішенням Рівненського
міського суду від 18 квітня 2012 року, що
набрало законної сили, стягнуто з МАУП
на користь позивача 20 973, 67 гривень
заробітної плати, 7 098, 03 гривень
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та 2 000 гривень моральної
шкоди (а.с. 5-6).

Вважаючи, що невиплата коштів призвела
до порушення її права на оплату праці,
яке підлягає судовому захисту шляхом
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки, у червні 2013 року ОСОБА_1
звернулася з позовом, вимагаючи
стягнути з відповідача на її користь 29
009, 34 гривень.

Як пояснила апеляційному суду позивач,
остаточний розрахунок за виконавчим
листом, що виданий на виконання
заочного рішення суду, відповідачем
проведено у серпні 2013 року.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

При нарахуванні спірної суми судом
першої інстанції з урахуванням вимог ч.
3 ст. 61 ЦПК України щодо преюдиційності
фактів, з'ясованих рішенням суду у
цивільній справі, правильно
застосовано норми п. 8 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, і
обґрунтовано встановлено, що
середньоденний заробіток працівника
становив 102, 87 гривень, що вираховується
шляхом додавання заробітку за два
місяці, які передували звільненню:
листопад 2011 року - 2 149, 38 гривень,
грудень 2011 року - 2 396, 00 гривень, та
поділивши отриману суму на 44 робочі дні
за ці два місяці). Кількість днів
затримки складає 282, що помноживши на
середньоденний заробіток, одержимо 29
009, 34 гривень, які підлягають стягненню
з МАУП на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги про
порушення норм матеріального і
процесуального права на увагу не
заслуговують, виходячи з такого.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного
Суду України в абз. п'ятому п. 25 своєї
постанови від 24.12.1999 року №13 "Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці",
вбачається, що непроведення розрахунку
з працівником в день звільнення або,
якщо в цей день він не був на роботі,
наступного дня після його звернення з
вимогою про розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої статтею 117 КЗпП.

Тому невиплата звільненому
працівникові всіх сум, що належать йому
від власника або уповноваженого ним
органу, є триваючим правопорушенням, а,
отже, працівник може визначити
остаточний обсяг своїх вимог лише на
момент припинення такого
правопорушення, яким є день фактичного
розрахунку.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 лютого 2012 року у справі №1-52012
встановлено, що в аспекті
конституційного звернення положення
частини першої статті 233 Кодексу
законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей 116,
117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так,
що для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Покликання МАУП на Рішення
Європейського суду з прав людини у
справах "Абрамов проти України",
"Федоров проти України", "Борісов та
інші проти України", "Червонець проти
України", "Скрипняк та інші проти
України", які, на його думку, підлягали
застосуванню при вирішенні спірних
відносин, спростовуються правильністю
висновків суду. Оскільки спірні
відносини врегульовані національним
законодавством, які не суперечать
міжнародним договорам, тому судом
правильно враховано, що остаточний
розрахунок із ОСОБА_1 роботодавцем
проведено після подання позову про
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку і підстав
обмежувати спірні відносини
тримісячним строком для звернення до
суду не вбачається.

Доводи автора скарги про розрахунок
компенсації за невиплату заробітку за
час із 18 квітня 2012 року по 6 червня 2013
року, тобто по момент влаштування
позивача на іншу роботу, згідно із
практикою Європейського суду з прав
людини, як і інші його посилання - про
порушення норм процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, є необґрунтованими.

Підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення відповідно до ч.
1 ст. 308 ЦПК України є додержання при
ухваленні оскаржуваного рішення судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Вищий
навчальний заклад «Міжрегіональна
Академія управління персоналом»
відхилити, а заочне рішення
Рівненського міського суду від 17
вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
С.В.Хилевич

Судді:
Ю.М. Мельник

С.В.Демянчук