Справа № 128/4351/13-ц Провадження №
22-ц/772/643/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Ганкіна І. А.Категорія:
30Доповідач: Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

іменем України

"17" лютого 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області у
складі:

головуючої: Шемети Т.М.,

суддів: Матківської М. В., Сопруна
В.В.,

при секретарі: Іщук О.В.,

за участю: представника позивача Козак
Н.П., відповідача ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4, третьої особи
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення
Вінницького районного суду Вінницької
області від 14 січня 2014 року

по цивільній справі за позовом
Управління праці та соціального
захисту населення Вінницької районної
державної адміністрації, за участю
третіх осіб без самостійних вимог на
боці позивача ОСОБА_5, відділу
Державної виконавчої служби
Вінницького районного управління
юстиції до ОСОБА_3 про стягнення коштів,
що виплачені у вигляді тимчасової
державної допомоги дітям, батьки яких
ухиляються від сплати аліментів, -

в с т а н о в
и л а :

21.08.2013 року Управління праці та
соціального захисту населення
Вінницької районної державної
адміністрації звернулося в суд з
вказаним позовом та ставило вимогу:
стягнути з ОСОБА_3 кошти в сумі 9 758 грн. 10
коп., як такі, що виплачені з Державного
бюджету у вигляді тимчасової державної
допомоги, на користь управління праці
та соціального захисту населення
Вінницької районної державної
адміністрації. В обґрунтування позову
посилалося на те, що 23.10.2007 року до
Управління праці та соціального
захисту населення Вінницької районної
державної адміністрації звернулась
ОСОБА_5 за призначенням тимчасової
державної допомоги дітям, батьки яких
ухиляються від сплати аліментів,
оскільки вона не отримувала аліменти
від батька своєї дитини ОСОБА_3,
призначених Постановою Вінницького
районного суду від 30.01.1996 року про
стягнення аліментів на неповнолітню
дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. У виконання
зазначеної постанови 09.02.1996 року
Вінницьким районним судом було видано
виконавчий лист. За результатами
розгляду заяви згідно п.6 Порядку
призначення та виплати тимчасової
допомоги дітям, батьки яких ухиляються
від сплати аліментів, не мають
можливості утримувати дитину або місце
проживання їх невідоме, затвердженого
Постановою КМ України від 22.02.2006 року №
189 (надалі Порядок) ОСОБА_5 було
призначено тимчасову допомогу з 01.10.2007
року по 31.03.2008 року. В подальшому ОСОБА_5
кожні шість місяців подавала заяву та
довідки з виконавчої служби про те, що
аліментів вона не отримує та
отримувала допомогу по 31.03.2011 року. За
період з 01.10.2007 року по 31.03.2011 року нею
було отримано за рахунок коштів
держави тимчасову допомогу на дитину в
розмірі 9 758 грн. 10 коп. Повернення таких
коштів платником аліментів
передбачено п. 12 Порядку, п.10 ст. 181 СК
України. Після припинення виплати
допомоги позивач 02.01.2013 року надіслав
ОСОБА_3 повідомлення про необхідність
повернення коштів, однак останній
відмовляється повертати їх в
добровільному порядку що й змусила
позивача звернутися до суду.

Рішенням Вінницького районного суду
Вінницької області від 14 січня 2014 року
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3
кошти в сумі 9 758 грн. 10 коп., як такі, що
виплачені з Державного бюджету у
вигляді тимчасової державної допомоги
дітям, батьки яких ухиляються від
сплати аліментів, на користь
Управління праці та соціального
захисту населення Вінницької районної
державної адміністрації. Вирішено
питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним
рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
просить скасувати прийняте рішення та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог. Доводи
апеляційної скарги мотивовані тим, що
аліменти він сплачував, однак потім він
усно домовився з дружиною, що не буде
більше сплачувати аліменти, а дочку
усиновить другий чоловік ОСОБА_5. За
період з 01.10.2007 року по 29.03.2011 року йому
ніхто не повідомляв про заборгованість
по аліментах, державний виконавець
його не викликав. Окрім того, Постанова
про відкриття виконавчого провадження
ВП №17402647 про стягнення аліментів в
примусовому порядку на користь ОСОБА_7
на утримання ОСОБА_6 була винесена
незаконно, так як стягувачка не писала
заяви про відкриття виконавчого
провадження. Тому вважає, що державний
виконавець ВДВС Вінницького РУЮ
незаконно видавав ОСОБА_5 довідки про
його ухилення від сплати аліментів, а
Управління праці та соціального
захисту населення Вінницької районної
державної адміністрації в свою чергу
незаконно виплачувало ОСОБА_5
тимчасову допомогу. З 2002 року він має
власне житло, в якому прописаний, а з 2011
року він працевлаштувався.

В судовому засіданні апеляційного
суду ОСОБА_3. та його представник ОСОБА_4
подану апеляційну скаргу підтримали з
викладених у ній підстав. Представник
позивача Козак Н.П. та третя особа
ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнали,
вважають її необґрунтованою, а рішення
суду вірним та винесеним у
відповідності до Закону. Представник
відділу Державної виконавчої служби
Вінницького районного управління
юстиції в судове засідання не з'явився,
надіслав заяву про розгляд справи у
його відсутність.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, заслухавши пояснення
осіб, що з'явилися в судове засідання,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути закон ним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підт верджуються,
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давнос ті, тощо), що
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвер дження, які
правовідносини випливають із
встановлених обставин, яка пра вова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам.

Так, суд першої інстанції,
задовольняючи позов, виходив з
наступного:

Згідно виконавчого листа по справі №
АЕ - 8 /1996 року від 30.01.1996 року, виданого
02.02.1996 року Вінницьким районним судом
Вінницької області, з відповідача
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнуто аліменти
на користь ОСОБА_7 на утримання доньки -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4
частини всіх видів його

-2-

доходів, але не менше 1 700 000 крб.
щомісячно, починаючи з 30.01.1996 року і до
досягнення нею повноліття (а.с.6).
Боржником рішення суду не виконується,
ОСОБА_3 ухиляється від сплати
аліментів, що підтверджується
довідками відділу ДВС Вінницького РУЮ
(а.с. 7, 10, 13, 16, 19, 22, 25) та на підставі яких
Управлінням праці та соціального
захисту населення Вінницького району
було призначено соціальну допомогу
ОСОБА_5 на утримання дочки - ОСОБА_6. За
період з 01 жовтня 2007 року по 31 березня
2011 року ОСОБА_5 отримала 9 758 грн. 10 коп.
тимчасової допомоги дітям, батьки яких
ухиляються від сплати аліментів (а.с.
29-30).

Суд першої інстанції вірно застосував
до виниклих правовідносин норми ч. 10 ст.
181 СК України, згідно якої суми наданої
дитині тимчасової державної допомоги
підлягають стягненню з платника
аліментів до Державного бюджету
України у судовому порядку, та норми
пункту 12 Порядку відповідно до якого,
якщо виникла можливість стягнення
аліментів з одного з батьків,
виявлено, що один з батьків може
утримувати дитину або місце проживання
(перебування) одного з батьків
встановлено, у зв'язку з чим можливе
стягнення з нього коштів на
утримання дитини, орган праці та
соціального захисту населення
звертається до суду із заявою про
стягнення суми сплаченої тимчасової
допомоги.

Вірно суд першої інстанції оцінив і те,
що будь-яких доказів того, що між ОСОБА_3
та ОСОБА_5 була домовленість про
припинення стягнення аліментів, як то
стверджує відповідач, суду не надано.
Вірно суд оцінив і те, що ОСОБА_3 знав
про стягнення з нього аліментів та,
працевлаштувавшись, зобов'язаний був
повідомити про це державного
виконавця, що не зробив, що підтверджує
ухилення його від сплати аліментів.

ОСОБА_3 вважає, що до вимог позивача
слід застосувати строк позовної
давності, так як, на його думку, позивач.
Вимагаючи стягнення коштів за період з
2007 року, пропустив 3-річний строк
позовної давності, про що ним була
подана заява до суду першої інстанції
(а.с.56), та про що він зазначає в
апеляційній скарзі. Однак в даному
випадку в позивача виникає право
вимагати повернення виплачених коштів
з моменту виявлення можливості
стягнення аліментів з одного з батьків.
Припинення виплат ОСОБА_5 відбулося
30.03.2011 року, проведені виплати
відбувалися в зв'язку з ухиленням
відповідача від сплати аліментів, що
мало триваючий характер, позивач
звернувся в суд 21.08.2013 року, тому
підстав для застосування наслідків
спливу строку позовної давності немає.

Таким чином, розглядаючи справу за
апеляційною скаргою на оскаржуване
рішення, колегія суддів приходить до
висновку, що суд першої інстанції повно
та всебічно дослідив і оцінив фактичні
обставини у справі, подані сторонами
докази, вірно визначився з характером
правовідносин. Судом першої інстанції
виконані вимоги ст. 212 ЦПК України,
судове рі шення мотивовано, наведене в
апеляційній скарзі висновків суду
першої інстанції не спростовує, а тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду
Вінницької області від 14 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча:
Т. М. Шемета

Судді:
М. В. Матківська

В.В.Сопрун