Справа №2-175/5220/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі:

судді Озерянської Ж.М.

при секретарі Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у сел. Ювілейному цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_2 до
Ювілейної селищної ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності в порядку
набувальної давності,-

в с т а н о в и в:

В жовтні 2013 року позивачка звернулася
до суду з позовом про визнання права
власності в порядку набувальної
давності та просила постановити
рішення яким, визнати за нею, ОСОБА_2
право власності на 1/3 частку квартири
НОМЕР_1, що належала ОСОБА_3 у житловому
будинку АДРЕСА_2 в порядку набувальної
давності.

В обґрунтування позову позивачка
вказала на те, що згідно свідоцтва про
право власності на житло, виданого на
підставі розпорядження
Дніпропетровської районної державної
адміністрації від 25 грудня 1996 року № 879,
квартира АДРЕСА_2 належала на праві
спільної власності ОСОБА_5, ОСОБА_3 та
ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла,
після її смерті спадкоємицею за
законом стала ОСОБА_5 15 липня 2002 року
ОСОБА_5 розірвала шлюбні відносини з
ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла. 14
квітня 2003 року відповідно до свідоцтва
про право на спадщину за заповітом
спадкоємцем зазначеного в заповіті
майна ОСОБА_5 стала вона, ОСОБА_2. Таким
чином, у квартирі АДРЕСА_2 власниками
залишилися вона, ОСОБА_2, якій належало
за заповітом 2/3 частки квартири та
ОСОБА_3, якому належало 1/3 частки
квартири згідно з свідоцтвом про право
власності. 29 вересня 1999 року
представниками ЖЕК-1 був складений акт
про відсутність ОСОБА_3 за місцем
мешкання, в якому також було зазначено,
що за даною адресою ОСОБА_3 не мешкає з
серпня 1999 року. 12 листопада 1999 року
представниками ЖЕК-1 був складений акт
про відсутність ОСОБА_3 за місцем
мешкання, в якому також було зазначено,
що за даною адресою ОСОБА_3 не мешкає з
серпня 1999 року. Також, 20 січня 2000 року
представниками ЖЕК-1 був складений акт
про відсутність ОСОБА_3 за місцем
мешкання, я якому було зазначено, що за
даною адресою ОСОБА_3 не мешкає з серпня
1999 року. Відповідно до довідки, наданої
Відділом державної реєстрації смерті
Дніпропетровського міського
управління юстиції 18 лютого 2013 року №
318/10.9.20 у відділі дійсно є реєстрація
смерті на громадянина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_4.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4. Вона
добросовісно відкрито і безперервно
володіла його майном протягом більше
ніж 10 років, і починаючи з серпня 2002
року добросовісно сплачувала усі
комунальні послуги за квартиру
АДРЕСА_2, у зв'язку з чим вона змушена
звернутись до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2
та її адвокат ОСОБА_7 позовні вимоги
підтримали та просили задовольнити,
посилаючись на підстави, зазначені у
позовній заяві.

Представник відповідача Ювілейної
селищної ради Дніпропетровського
району Дніпропетровської області у
судове засідання не з'явився, надав
суду письмову заяву в якій просив
слухати справу без їх участі та
прийняти рішення відповідно до вимог
чинного законодавства (а.с.28).

Вислухавши позивачку та її адвоката,
свідків, вивчивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2
належала на праві власності ОСОБА_5,
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва
про право власності на житло від 25
грудня 1996 року № 816-4 (а.с.7).

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 20
травня 2002 року оголошено ОСОБА_6
померлою ІНФОРМАЦІЯ_5, про що Відділом
реєстрації актів громадянського стану
Дніпропетровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області зроблено актовий запис № 05 від
02 липня 2002 року в свідоцтві про смерть
серії НОМЕР_2 (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5, що
підтверджується актовим записом № 48
від ІНФОРМАЦІЯ_3 виконавчого комітету
Ювілейної селищної ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області в свідоцтві
про смерть серії НОМЕР_3 від
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11). Після смерті ОСОБА_5
відкрилася спадщина на 2/3 частини
квартири АДРЕСА_2. За часи життя ОСОБА_5
склала заповіт, яким заповідала
належну їй частину квартири ОСОБА_2, про
що позивачці державним нотаріусом
Дніпропетровської районної державної
нотаріальної контори було видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом від 14 квітня 2003 року (а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема з Акту про відсутність ОСОБА_3
за місцем свого мешкання, складеного 29
вересня 1999 року представниками ЖЕК-1,
ОСОБА_3 в спірній квартирі не мешкає з
серпня 1999 року (а.с.13). Так, 12 листопада
1999 року представниками ЖЕК-1 був
складений акт про відсутність ОСОБА_3
за місцем мешкання, в якому також було
зазначено, що ОСОБА_3 в спірній квартирі
не мешкає з серпня 1999 року (а.с.14). Також,
20 січня 2000 року представниками ЖЕК-1 був
складений акт про відсутність ОСОБА_3
за місцем мешкання, я якому також було
зазначено, що ОСОБА_3 в спірній квартирі
не мешкає з серпня 1999 року (а.с.15).
Відповідно до наданої Відділом
державної реєстрації смерті
реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції у
Дніпропетровській області довідки №
318/10.9.20 від 18 лютого 2013 року,
встановлено, що у відділі дійсно є
реєстрація смерті громадянина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_4
(а.с.20). Після смерті ОСОБА_3 спадкова
справа не відкривалась (а.с.41).

Відповідно до положень ст. 344 ЦК
України, особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено цим Кодексом. Право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно набувається за рішенням
суду.

Для набуття права власності за
набувальною давністю відповідно до
зазначеної статті повинні існувати
наступні ознаки: володіння має бути
добросовісним, тобто володілець не
знав і не міг знати про те, що він
володіє чужою річчю; володіння має бути
відкритим, очевидним для всіх третіх
осіб, які повинні мати можливість
спостерігати за ним; володіння має бути
безперервним протягом визначених
законом строків.

Окрім того, в п. 6 Листа ВССУ «Про
практику застосування судами
законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав» за №
24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ звертає
увагу судів на наступне. Так, при
вирішенні спорів про набувальну
давність суд має врахувати
добросовісність саме на момент
передачі позивачу майна (речі), тобто на
початковий момент, який буде
включатися в повний строк давності
володіння, визначений законом. Позивач,
як незаконний володілець, протягом
всього часу володіння майном повинен
бути впевнений, що на це майно не
претендують інші особи, і він отримав
це майно з підстав, достатніх для того,
щоб мати право власності на нього.
Позов про право власності за давністю
володіння не може пред'явити законний
володілець, тобто особа, яка володіє
майном з волі власника і завжди знає
хто є власником.

При вирішенні спорів, пов'язаних з
правом власності в силу набувальної
давності, судам слід враховувати
наступне: право власності на нерухоме
майно можна набувати за набувальною
давністю лише після 01 січня 2011 року;
задоволення судом вимог про визнання
за володільцем права власності на
нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК
України, можливе лише за наявності
необхідних умов: добросовісності
заволодіння, відкритості,
безперервності, безтитульності
володіння; за набувальною давністю
може бути набуто право власності на
нерухоме майно, яке не має власника, або
власник якого невідомий, або власник
відмовився від права власності на
належне йому нерухоме майно та майно,
що придбане добросовісним набувачем і
у витребуванні якого його власнику
було відмовлено; відлік строку
набувальної давності починається з
моменту заволодіння нерухомим майном;
у випадку коли володілець заволодів
майном на підставі певного договору з
його власником, строк набувальної
власності обчислюється з моменту
спливу строку позовної давності; у разі
втрати майна володільцем не зі своєї
волі (усунення володільця від
володіння нерухомим майном),
неповернення майна у володіння та не
звернення з позовом про витребування
такого майна протягом року строк
набувальної давності переривається; у
разі повернення нерухомого майна у
володіння чи пред'явлення позову про
його витребування строк набувальної
давності не переривається, а період,
протягом якого володілець не з власної
волі був позбавлений володіння,
зараховується до строку набувальної
давності.

Застосування набувальної давності
передбачає відсутність титулу
(підстави) для виникнення права
власності в момент захоплення
(заволодіння) чужою річчю. У разі якщо
існує інша підстава для виникнення
права власності у момент заволодіння
(наприклад, спадкування), а сторона
посилається на строк набувальної
давності, слід визнати, що стороною
вибрано невірний спосіб захисту, тобто
такий, який не відповідає специфіці
правовідносин, що виникли.

Аналізуючи вищенадене, приймаючи до
уваги те, що позивачка знала, що 1/3
частка спірної квартири АДРЕСА_2
належить ОСОБА_3 на праві власності,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, позивачка не
може вважатись добросовісним
набувачем.

З урахуванням вищевикладеного позовні
вимоги ОСОБА_2 до Ювілейної селищної
ради про визнання за нею права
приватної власності за набувальною
давністю на нерухоме майно, а саме: 1/3
частку квартири АДРЕСА_2, що належала
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4
задоволенню не підлягають, як
необґрунтовані та безпідставні.

Оскільки у задоволенні позову
відмовлено у повному обсязі, в силу
приписів ст. 88 ЦПК України, судові
витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
344 ЦК України, ст. 10, 15, 57-61, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Ювілейної селищної ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності в порядку
набувальної давності,- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя : Озерянська
Ж.М.