Номер провадження № 22-ц/785/2712/14
Головуючий у першій інстанції Буран
Доповідач Мартинова К. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Мартинової К.П.,

суддів - Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря - Счастлівцевої
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» в особі філії «Южне
головне регіональне управління» ПАТ КБ
«ПриватБанк» про визнання незаконним
збільшення відсоткової ставки за
договором про іпотечний кредит,
визнання договору частково недійсним,
зобов»язання здійснити перерахунок
платежів за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Малиновського районного суду
м.Одеси від 07 листопада 2013 року,

ВСТАНОВИЛА :

У червні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» в
особі філії «Южне головне регіональне
управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» про
визнання незаконним збільшення
відсоткової ставки за договором про
іпотечний кредит, визнання п.8.9
зазначеного договору недійсним,
зобов»язання здійснити перерахунок
платежів за договором про іпотечний
кредит за первісно встановленою
ставкою в розмірі 15 % на рік та надлишок
грошових коштів зарахувати в суму
погашення тілу кредиту.

Позивач посилався на те, що 13 листопада
2007 року він уклав з ЗАТ КБ «ПриватБанк»
(тепер ПАТ КБ «ПриватБанк») договір про
іпотечний кредит № ODTIGI,
відповідно до умов якого банк надав
йому грошові кошти в сумі 300000 грн. зі
сплатою 15% річних з кінцевим строком
погашення кредиту до 13 листопада 2021
року на придбання у власність окремої
квартири за договором купівлі-продажу
№ 15795 від 13 листопада 2007 року.

В якості забезпечення належного
виконання зобов»язань за кредитним
договором, 13 листопада 2007 року між
сторонами було укладено іпотечний
договір ODTIGI, відповідно до якого
ОСОБА_2 передав у іпотеку банку
квартиру АДРЕСА_1.

Позивач виконував належним чином умови
договору, не мав прострочки платежів.

Однак, у липні 2009 року при сплаті
чергового платежу за кредитним
договором в касі банку позивача
повідомили, що відсоткова ставка по
кредитному договору була збільшена до
30 % річних, у зв»язку з чим в нього
утворилась прострочена заборгованість
та нараховані відповідні штрафні
санкції.

Позивач вважає, що підвищення
відсоткової ставки відбулось з
порушенням умов кредитного договору та
суперечить законодавству України, у
зв»язку з чим його право підлягає
захисту.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в
особі філії «Южне головне регіональне
управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» надав
до матеріалів справи письмові
заперечення, відповідно до яких просив
відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 у повному обсязі.

Рішенням Малиновського районного суду
м.Одеси від 07 листопада 2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено. Визнано збільшення
ПАТ КБ «ПриватБанк» ( раніше ЗАТ КБ
«ПриватБанк») в односторонньому
порядку відсоткової ставки до 30 % на рік
за договором про іпотечний кредит №
ODTIGI0 від 13 листопада 2007 року
укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» (
раніше ЗАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2
незаконним. Зобов»язано ПАТ КБ
«ПриватБанк» ( раніше ЗАТ КБ
«ПриватБанк») здійснити перерахунок
платежів за договором про іпотечний
кредит № ODTIGI від 13 листопада 2007
року за первісно встановленою
відсотковою ставкою в розмірі 15% на рік
та надлишок грошових коштів зарахувати
в суму погашення тілу кредиту. Визнано
п.8.9 договору про іпотечний кредит №
ODTIGI від 13 листопада 2007 року
укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» (
раніше ЗАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2
недійсним.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить рішення суду
скасувати, тому що воно ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Стаття 1056-1 ЦК України регулює питання,
пов»язані з процентами за кредитним
договором.

Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
№ 5 від 30 березня 2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають з
кредитних правовідносин» при
вирішенні спорів щодо правомірності
процентної ставки згідно зі статтею
1056-1 ЦК України у зв»язку з прийняттям
Закону України від 12 грудня 2008 року №
661-У1 «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку», яким передбачено, що
встановлений кредитним договором
розмір фіксованої процентної ставки не
може бути збільшений банком в
односторонньому порядку, а також, що
умова договору щодо права банку
змінювати розмір фіксованої ставки в
односторонньому порядку є нікчемною,
суди мають виходити з того, що цей закон
набрав чинності з 10 січня 2009 року.
Виходячи із закріпленого Конституцією
України принципу незворотності дії в
часі законів та інших
нормативно-правових актів / частина
перша ст. 58/, всі рішення банку в
будь-якій формі /постанова, рішення,
інформаційний лист/ щодо підвищення
процентної ставки в односторонньому
порядку є неправомірними лише з 10 січня
2009 року.

При вирішення питання щодо
неправомірності підвищення банком чи
іншою фінансовою установою процентної
ставки суди також повинні розрізняти
умови кредитного договору, які
встановлюють односторонню зміну умов
договору, від умов договору, що
встановлюють погоджену сторонами
процедуру зміни договору шляхом
прийняття позичальником пропозиції
кредитора про зміну умов договору
відповідно до вимог ст.ст. 641-642 ЦК
України або в порядку, визначеному ч. 6
ст. 1056-1 ЦК України.

При підвищенні процентної ставки
з»ясуванню підлягають визначена
договором процедура підвищення
процентної ставки /лише повідомлення
позичальника чи підписання додаткової
угоди тощо/; дії позичальника щодо
прийняття пропозиції кредитора тощо.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 13 листопада 2007
року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2
укладено договір про іпотечний кредит
№ ODTIGI0, відповідно до умов якого
банк надав позичальнику грошові кошти
у розмірі 300000 грн. зі сплатою 15% річних
та кінцевим строком погашення 13
листопада 2012 року. Кошти надані для
придбання квартири АДРЕСА_1.

Для забезпечення умов виконання
договору кредиту між сторонами
укладено іпотечний договір, відповідно
до якого ОСОБА_2 передав банку в іпотеку
придбану ним за кредитні кошти
квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 8.9 кредитного договору
сторони домовилися, що банк має право в
односторонньому порядку збільшувати
розмір процентної ставки за
користування кредитом. Також
встановлено порядок зміни відсоткової
ставки, а саме: кредитор не пізніше ніж
за 14 календарних днів до дня зміни
розміру відсоткової ставки в сторону
збільшення повідомляє позичальника
про встановлення нової відсоткової
ставки, із зазначенням її розміру та
дати початку дії такої ставки, шляхом
направлення поштою відповідного
рекомендованого листа за адресою
позичальника, що вказана в цьому
договорі, або за іншою адресою, яку
письмово повідомив позичальник
кредитора при зміні адреси.

Однак, кредитором були порушені умови
договору, які встановлюють порядок
повідомлення позичальника про
збільшення процентної ставки. В
матеріалах справи відсутні належні
дані про те, що банком поштою
рекомендованим листом направлялася
пропозиція та рішення банку про
збільшення відсоткової ставки з 15% до
30%.

При встановлених обставинах суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про задоволення позову в
частині визнання неправомірного
збільшення кредитором в
односторонньому порядку відсоткової
ставки за договором про іпотечний
кредит від 13 листопада 2007 року.

Посилання банку на те, що лист
-повідомлення № 20.1.3.2/6-33061 від 31.12.2008
року про збільшення відсоткової
ставки, починаючи з 01.02.2009 року, був
направлений позичальнику за адресою,
вказаною ним в договорі, але відомості
про відправку не збереглися, не може
бути підставою для скасування рішення
суду в цій частині.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог та на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об"єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Належних та допустимих доказів
відправлення позичальнику
повідомлення про зміну відсоткової
ставки за кредитним договором, як
передбачено умовами договору, банком
не надано.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції про
визнання недійсним п.8.9 договору про
іпотечний кредит № ODTIGI від 13
листопада 2007 року, укладеного між ПАТ
КБ «ПриватБанк» ( раніше ЗАТ КБ
«ПриватБанк») та ОСОБА_2.

Встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що позивач звернувся до
суду з позовними вимогами про визнання
недійсним п. 8.9 кредитного договору від
13 листопада 2007 року з посиланням на ст.
215, 216 ЦК України.

Задовольняючи позов в цій частині
вимог та визнаючи п. 8.9 кредитного
договору недійсним суд першої
інстанції, посилаючись на ст. 215, 216 ЦК
України, вважав цей пункт договору
нікчемним, оскільки він не створює для
сторін договору будь-яких юридичних
наслідків.

Однак, колегія суддів з такими
висновками суду першої інстанції в цій
частині позовних вимог не
погоджується, оскільки вони не
відповідають обставинам справи та
судом неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального
права, що, відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України, є підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції в цій частини позовних вимог
з ухваленням нового рішення.

Розглянувши позов про визнання
недійсним п. 8.9 кредитного договору від
13 листопада 2007 року в межах та на
підставах, з яких він був заявлений,
колегія суддів прийшла до висновку про
відмову в задоволенні позову в цій
частині вимог.

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, на
яку посилається позивач як на підставу
позову в цій частині, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
/сторонами/ вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п»ятою та
шостою ст. 203 ЦК України. Недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом /нікчемний
правочин/. У цьому разі визнання такого
правочину недійсним не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним /
оспорюваний правочин/.

Стаття 215 ЦК України визначає умови
недійсності правочину, а не підстави.

Встановлено та сторонами не
заперечується, що кредитний договір
від 13 листопада 2007 року був укладений
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2, в
тому числі і п. 8.9 цього договору, у
формі, встановленій законом,
волевиявлення учасників договору було
вільним та відповідало їх волі, особи
мали необхідний обсяг цивільної
дієздатності, зміст правочину на
момент його укладення не суперечив
нормам ЦК України, іншим актам
цивільного законодавства, які діяли на
момент його укладення. Цивільний
кодекс України доповнений статтею 1056-1,
що регулює спори щодо процентної
ставки за кредитними договорами,
Законом України від 12 грудня 2008 року та
цей закон набрав чинності з 10 січня 2009
року.

Інші підстави недійсності п. 8.9
договору про іпотечний кредит від 13
листопада 2007 року позивачем не
заявлялися.

При встановлених обставинах позовні
вимоги стосовно визнання недійсним п.
8.9 кредитного договору від 13 листопада
2007 року не підлягають задоволенню в
зв»язку з неналежним способом судового
захисту.

В решті рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
та, відповідно до ст. 308 ЦПК України,
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п.
3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 07 листопада 2013 року в
частині задоволення позовних вимог про
визнання договору частково недійсним
скасувати, ухвалити нове рішення в цій
частині вимог.

Відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» в особі філії «Южне
головне регіональне управління» ПАТ КБ
«ПриватБанк» про визнання недійсним п.
8.9. договору про іпотечний кредит від 13
листопада 2007 року, укладеного між ПАТ
КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2.

В решті рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 07 листопада
2013 року залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання ним законної сили.

Головуючий
К.П.
Мартинова

Судді
О.
Г. Журавльов

Ю.І.
Кравець