Суддя: Марченко Н. Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

21 лютого 2014 року Центрально-Міський
районний суд міста Горлівки Донецької
області в складі: головуючого-судді
Марченко Н.Ю. при секретарі Сердцовій
К.Є., за участю представника позивача
ОСОБА_1, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Горлівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк",
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тіссані груп», третя
особа - ОСОБА_3, про визнання
припиненими правовідносин за
договором майнового поручительства, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом та
уточнивши свої позовні вимоги, позивач
ОСОБА_2 просить визнати припиненими
правовідносини за договором майнового
поручительства (іпотеки) від 15.05.2008
року, укладеним між нею, ОСОБА_2, та
Публічним акціонерним товариством
Комерційний банк "Приватбанк",
посвідченим нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрованим в реєстрі за № 4012.

В обґрунтування свого позову
ОСОБА_2 посилається на те, що 15.05.2008 року
між нею та ПАТ КБ "ПриватБанк" був
укладений договір майнової поруки
(іпотеки) в забезпечення виконання
зобов'язань ТОВ "Тіссані груп" за
договором комісії № 0805/4547/ІМРА про
відкриття акредитиву від 15.05.2008 року з
наступними умовами: повернення кредиту
у сумі 656000 Євро, що надається у формі
постімпортного фінансування, у термін 3
роки від дати здійснення платежу по
акредитиву, періодичність погашення
заборгованості - рівними частинами
кожні 6 місяців; сплати комісії за
підтвердження підтверджуючого банку у
розмірі 1,5 % річних; сплати комісії
підтверджуючого банку за надання
відстрочки у погашенні заборгованості
у розмірі не більше 1,75 % річних плюс
ставка пропозиції кредитних ресурсів в
EUR-EURIBOR 6 місяців на строк, який
відповідає терміну такої відстрочки та
кількості днів у році рівній 360 дням;
плати комісіонеру комісії за відкриття
акредитиву та інші дії та правочини,
які повинні бути або будуть вчинені
комісіонером за дорученням комітента,
відповідно до тарифів комісіонера,
викладених в додатку № 1 до договору
комісії; сплати комісіонеру комісії за
зобов'язання по акредитиву за ставкою
4,0 відсотка річних; сплати комісіонеру
комісії за здійсненні платежі по
акредитиву по ставці 20 відсотків
річних; на першу вимогу комісіонеру
протягом трьох робочих днів з моменту
отримання такої вимоги, перерахувати
комісіонеру кошти, необхідні для
здійснення платежу по акредитиву, а
також для оплати комісії
підтверджуючого банку і інших банків,
що виникли при відкритті і
обслуговуванні акредитива, якщо такі
підлягають сплаті комісіонером.
Перерахування вказаних коштів
комісіонеру здійснюється в порядку,
вказаному у відповідній письмовій
вимозі комісіонера, що вручається
повноважному представнику комітента
або надсилається на адресу комітента
листом з описом вкладення;
відшкодувати витрати комісіонера у
випадку, вказаному у пункті 2.3.4
договору комісії протягом 5 днів з дня
отримання відповідної вимоги. Так, в
забезпечення виконання ТОВ "Тіссані
груп" зобов'язань за договором комісії
нею була передана в іпотеку належна їй
на праві приватної власності
трикімнатна квартира АДРЕСА_1
загальною площею 146,60 кв.м. та житловою
площею 59,10 кв.м., що знаходиться в
будинку АДРЕСА_1. Разом з тим, вважає, що
правовідносини за договором майнової
поруки (іпотеки) від 15.05.2008 року
підлягають визнанню припиненими за тих
підстав, що договір іпотеки за своєю
суттю та юридичною природою є змішаним,
містить як ознаки договору застави, так
і ознаки договору поруки (майнового
поручительства). Частиною 1 ст. 583 ЦК
України передбачено, що заставодавцем
може бути боржник або третя особа
(майновий поручитель), а ч. 1 ст. 533 ЦК
України роз'яснює, що за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручить відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Тобто
виконання зобов'язання перед
кредитором забезпечується фактично
усім майном іншої особи - поручителя.
Закон України "Про іпотеку", як
спеціальний закон, визначає окремий
вид застави - іпотеку. Статтею 1
зазначеного Закону передбачено, що
іпотека - вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.
Вказана стаття також розкриває поняття
"майнового поручителя", згідно якої
майновим поручителем є особа, яка
передає в іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи - боржника. Відмінність
поручителя від майнового поручителя
полягає лише у тому, що майновий
поручитель поручається конкретно
визначеним майном, у той час як
поручитель поручається усім належним
йому майном. У даному випадку до
договору іпотеки від 15.05.2008 року як
змішаного договору необхідно
застосовувати правила, якими
регулюються відносини поруки.
Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позов до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки. У
спірному договорі не визначений строк
виконання основного зобов'язання.
Відповідно, вважає, що вимоги
відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" могли
бути пред'явлені позивачу за цим
договором протягом одного року з
моменту укладення такого договору.
Однак ПАТ КБ "ПриватБанк" позов до неї,
як майнового поручителя, не пред'являв
протягом одного року від дня укладення
договору іпотеки, тому такий договір є
припиненим з 16.05.2009 року. Крім того,
вважає, що підставою припинення
правовідносин за договором іпотеки є
сплив строку позовної давності для
звернення ПАТ КБ "ПриватБанк" до суду з
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки. Договором іпотеки від
15.05.2008 року передбачено право банку
звернути стягнення на предмет іпотеки
незалежно від настання термінів
виконання якого-небудь із зобов'язань
за договором комісії у випадках
порушення позичальником якого-небудь
із зобов'язань, передбачених умовами
договору комісії № 0805/4547/ІМРА про
відкриття акредитиву від 15.05.2008 року.
Відповідно до розрахунку
заборгованості ТОВ "Тіссані груп",
наданого ПАТ КБ "ПриватБанк", платежі за
договором комісії про відкриття
акредитиву були проведені 08.04.2009 року
(39289,80 євро - відшкодування суми платежу
за акредитивом, 5344,76 євро - погашення
комісії за проведення платежів за
акредитивом) та 28.04.2009 року (2445,29 євро -
відшкодування суми платежу за
акредитивом, 767,60 євро - погашення
комісії за проведення платежів за
акредитивом), тоді як чергові платежі
згідно пункту 1.3 договору комісії
повинні бути сплачені з урахування
відстрочки у наступні строк: 15.12.2008 року
у сумі 82000 євро та 23.03.2009 року в сумі 27333,30
євро. Останній платіж за договором
комісії повинен бути сплачений ТОВ
"Тіссані груп" 08.09.2011 року. Невиконання
ТОВ "Тіссані груп" умов договору
комісії про відкриття акредитиву
почалося з 16.12.2008 року у зв'язку з
несплатою чергового платежу в сумі 82000
євро, тому саме з цієї дати ПАТ КБ
"ПриватБанк" отримав право звернути
стягнення на предмет іпотеки. Крім
того, п. 2.2.4 договору комісії від 15.05.2008
року був передбачений обов'язок
комітенту - ТОВ "Тіссані груп" на першу
вимогу комісіонера ПАТ КБ "ПриватБанк"
протягом 3 робочих днів з моменту
отримання такої вимоги, перерахувати
комісіонеру кошти, необхідні для
здійснення платежу по акредитиву, а
також дня оплати комісії
підтверджуючого банку і інших банків,
що виникли при відкритті та
обслуговуванні акредитиву, якщо такі
підлягають сплаті комісіонером. 06.11.2009
року ПАТ КБ "ПриватБанк" направив на
адресу ТОВ "Тіссані груп" вимогу №
Р.09.01/1-13494 від 05.11.2009 року про дострокову
сплату всіх платежів по акредитиву та
комісії банку. У зв'язку з залишенням
ТОВ "Тіссані груп" вказаної вимоги без
задоволенні, 16 серпня 2010 року банк
звернувся з позовом до позичальника
ТОВ "Тіссані груп" про дострокове
стягнення всієї суми заборгованості за
договором комісії, який рішенням
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 23.05.2011 року
задоволено. З позовом до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до
Оболонського районного суду м. Києва
лише в вересні 2013 року. За таких
обставин, строк позовної давності для
звернення стягнення на предмет іпотеки
сплинув 16.12.2011 року, що також є
підставою для припинення
правовідносин за договором іпотеки.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позов підтримав за
вищенаведених підстав та наполягав на
його задоволенні.

Представник відповідача ПАТ КБ
"ПриватБанк" за довіреністю Петрикін
О.Ю. у судове засідання не з'явився,
надав заяву про розгляд справи в його
відсутність. Також надав суду письмові
заперечення проти позову, в яких
зазначив, що на правовідносини застави
не поширюються норми, які регулюють
поруку (ст. ст. 553-559 ЦК). Оскільки
зобов'язання ТОВ "Тіссані груп" за
договором комісії не виконані, договір
іпотеки є діючим. За цих підстав просив
у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Представник відповідача ТОВ
"Тіссані груп" у судове засідання не
з'явився, про час і місце судового
розгляду був повідомлений належним
чином.

Третя особа ОСОБА_3 у судове
засідання не з'явився, надав суду заяву,
в якій просив справу розглянути в його
відсутність.

Суд, з'ясувавши всі обставини
справи та перевіривши їх доказами,
вважає, що позовні вимоги є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають з огляду на наступне:

Судом встановлено, що 15 травня 2008
року між ЗАТ КБ "ПриватБанк",
правонаступником якого є відповідач
ПАТ КБ "ПриватБанк", та ТОВ "Тіссані
груп" був укладений договір комісії №
0805/4547/ІМРА про відкриття акредитива,
відповідно до якого коміссіонер
прийняв на себе зобов'язання за плату і
від свого імені і за рахунок комітента -
ТОВ "Тіссані груп" відкрити на користь
бенефіціара безвідкличний
документарний акредитив на суму 656000
євро, а також доручити підтверджуючому
банку додати його безвідкличне
підтвердження до вказаного акредитиву.

В забезпечення виконання
зобов'язань ТОВ "Тіссані груп", що
випливають з договору комісії, з
поверенення кредиту у сумі 656000 євро,
сплати комісій підтверджуючого банку,
сплати комісії за відкриття
акредитива, сплати комісій за
зобов'язання, 15 травня 2008 року між
позивачем ОСОБА_2 та ЗАТ КБ "ПриватБанк",
правонаступником якого є ПАТ КБ
"ПриватБанк", був укладений договір
іпотеки, посвідчений нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстрований в
реєстрі за № 4012, відповідно до умов
якого позивач надала в іпотеку належну
їй на праві власності трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

Статтею 546 ЦК України визначені
способи забезпечення виконання
зобов'язань, зокрема, встановлено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно ст. 572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

У статті 1 Закону України "Про
іпотеку" визначено, що іпотека - це вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

Частиною першою ст. 554 ЦК України
визначено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя.

Зобов'язання припиняється з
підстав, передбачених договором або
законом (частина перша статті 598 ЦК
України). Такі підстави, зокрема,
зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК
України.

Відповідно до п. 23 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» судам роз'яснено, що при
вирішенні спорів за участю майнових
поручителів суди мають виходити з того,
що відповідно до статті 11 Закону
України "Про заставу", статей 1, 11 Закону
України "Про іпотеку" майновий
поручитель є заставодавцем або
іпотекодавцем. Відповідно до статті 546
ЦК застава (іпотека) та порука є різними
видами забезпечення, тому норми, що
регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не
застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.

Отже, норми, що регулюють поруку,
не застосовуються до договору іпотеки.

Тому суд вважає безпідставними
доводи позивача щодо припинення
договору іпотеки на підставі ст. 559 ЦК
України, яка регулює припинення поруки.

Пунктом 30 договору іпотеки,
укладеного між ОСОБА_2 та відповідачем
ПАТ КБ "ПриватБанк", передбачений
термін дії цього договору до повного
виконання позичальником або
іпотекодержателем зобов'язань за
договором комісії та додатковими
угодами до нього.

Як вбачається з матеріалів
справи, зокрема, з наданого
представником ПАТ КБ "ПриватБанк"
розрахунку заборгованості за
договором комісії, на теперішній час
зобов'язання за договором комісії, в
забезпечення виконання якого між
сторонами укладений договорі іпотеки,
належним чином не виконане.

За таких обставин, відсутні
підстави для припинення правовідносин
за договором іпотеки між ОСОБА_2 та ПАТ
КБ "ПриватБанк".

Також суд не приймає до уваги
посилання позивача на сплив строку
позовної давності для звернення
стягнення на предмет іпотеки як на
підставу припинення правовідносин за
договором іпотеки, оскільки звернення
стягнення на предмет іпотеки не є
предметом дійсного позову. Суд вважає,
що оцінка доводів щодо наявності чи
відсутність підстав для застосування
позовної давності може бути надана
судом в рамках судового розгляду
позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Враховуючи наведене, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк",
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тіссані груп», третя
особа - ОСОБА_3, про визнання
припиненими правовідносин за
договором майнового поручительства
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Центрально-Міський районний суд м.
Горлівки шляхом подання апеляційної
скарги протягом 10 днів з для
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Н. Ю.
Марченко