Справа № 683/3007/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області

в складі: головуючої -
судді Сагайдак І.М.

секретаря
Загоруйко О.В.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника
відповідача - Хостанцевої А.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Старокостянтинів
справу за позовом ОСОБА_1 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Енселко-Агро» про визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки,

в с т а н о в
и в:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до ТОВ «Енселко Агро» і
просить визнати недійсним договір
оренди належної йому земельної ділянки
АДРЕСА_1, укладений від його імені з
відповідачем 18 грудня 2010 року, та
зареєстрований 27 липня 2011 року за №1642.

В обґрунтування заявленого
позову посилається на те, що є
власником земельної ділянки АДРЕСА_1. 09
січня 2009 року він передав належну йому
земельну ділянку строком на 5 років для
приватно-орендної фірми «Злагода».
Навесні 2013 року йому стало відомо, що
договір оренди з приватно-орендною
фірмою «Злагода» розірвано й від його
імені укладено договір оренди належної
йому земельної ділянки із ТОВ «Енселко
Агро». Однак, такого договору він не
укладав та нікому не надавав таких
повноважень.

Оскільки договір оренди земельної
ділянки від 18 грудня 2010 року укладений
без його відома та поза його волею,
просить на підставі ч.1 ст.215 ЦПК України
визнати цей договір недійсним.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні
вимоги у повному обсязі, пояснивши, що у
2009 році передав належну йому земельну
ділянку строком на 5 років в оренду
приватно-орендній фірмі «Злагода». Про
те, що договір оренди розірвано й
укладено новий договір оренди з ТОВ
«Енселко Агро» він не знав, оскільки
такий договір виявив, коли розбирав
документи своєї матері ОСОБА_3, яка на
даний час уже померла. Зазначає, що
можливо саме його мати, могла
розпорядитись належною йому земельної
ділянкою, однак таких повноважень він
їй не надавав.

Представник відповідача
Хвостанцева А.Ф. проти позову
заперечила, посилаючись на те, що
позивачем не надано жодних доказів на
підтвердження того, що він не
підписував оспорюваний договір оренди.
Крім того, на протязі 2012-2013 років він
отримував орендну плату.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши надані докази, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником земельної ділянки площею 1,45
га (кадастровий номер :04:037:0062) для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що розташована в АДРЕСА_1, що
підтверджується Державним актом на
право власності на земельну ділянку
серії ХМ055042 від 08 квітня 2004 року.

27 липня 2011 року управлінням
Держкомзему у Старокостянтинівському
районі за №01642 зареєстровано
договір оренди землі від 18 грудня 2010
року, за яким вищезазначену земельну
ділянку, належну на праві власності
ОСОБА_1, передано в оренду строком на 10
років ТОВ «Енселко Агро».

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України
правочин - це дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов"язків.

Правочин є правомірний, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним (ст.204 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК
України).

Загальні вимоги, додержання яких
є необхідним для чинності правочину,
встановлені статтею 203 ЦК України.

Відповідно до положень ч.3 ст.203 ЦК
України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно із ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п"ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Тобто, за своєю правовою природою
відсутність волевиявлення учасника
правочину є самостійною підставою для
визнання правочину недійсним (ч.3 ст.203,
ч.1 ст.215 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.207 цього Кодексу правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Звертаючись до суду з даним позовом,
ОСОБА_1 заперечив факт укладення
договору оренди землі від 18 грудня 2010
року із ТОВ «Енселко Агро», посилаючись
на те, що вказаного договору він не
підписував, наміру передавати належну
йому земельну ділянку в оренду для
відповідача у нього не було і не має,
волевиявлення на укладення такого
договору він взагалі не виявляв.

Такі твердження позивача ОСОБА_1
об»єктивно підтверджені висновком
судово-почеркознавчої експертизи
№51/52/53/14-26 від 07 лютого 2014 року,
призначеної судом за клопотанням
позивача та проведеної судовим
експертом Хмельницького відділення
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз Олійником
С.В., згідно якого рукописний підпис в
розділі «Підписи» в графі
«Орендодавець: ОСОБА_1» на договорі
оренди землі від 18 грудня 2010 року,
укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Енселко
Агро», виконаний не ОСОБА_1, а іншою
особою. Висновком цієї ж експертизи
встановлено, що підписи на додатках до
договору оренди землі від 18 грудня 2010
року, а саме на акті визначення меж
земельної ділянки в натурі та акті
приймання-передачі об»єкта оренди
також виконані не ОСОБА_1, а іншою
особою.

З огляду на викладене, суд вважає
доведеним, що ОСОБА_1 договору оренди
землі від 18 грудня 2010 року не
підписував, волевиявлення на укладення
такого договору не виявляв, а тому з
урахуванням положень ст.203 ч.3, ст.215 ч.1
ЦК України, вищезазначений договір
оренди землі слід визнати недійсним.

Жодних доказів, які б спростовували
встановлені судом обставини,
представником відповідача не надано.

Посилання представника відповідача на
те, що на протязі 2012-2013 року ОСОБА_1
отримував орендну плату не
спростовують висновків суду щодо
недійсності договору оренди від 18
грудня 2010 року, оскільки зазначений
договір позивач не підписував та не
виявляв свого волевиявлення на
укладення такого договору. Крім того,
як пояснив позивач, він орендної плати
не отримував, вказавши, що її могла
отримувати його мати ОСОБА_3, хоча він
її не уповноважував на вчинення
будь-яких дій щодо належної йому
земельної ділянки.

При розподілі судових витрат суд
виходить із положень ст.88 ЦПК України
та стягує з відповідача на користь
позивача усі понесені ним судові
витрати в сумі 1388 грн. 70 коп., а саме
сплачений при подачі позову судовий
збір в сумі 107 грн. 30 коп., що
підтверджується квитанцією №16425.103.2
від 08.10.2013 року, а також 1274 грн.,
сплачених за проведення
судово-почеркознавчої експертизи, що
підтверджується листом ХВ КНДІСЕ (а.с.75)
та квитанцією №1701.290.1 від 06.02.2014 року.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, ст.ст.202 ч.1, 203 ч.3, 207 ч.2, 215 ч.1, ч.3
ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки площею 1,45 га, що
розташована на території
Великочернятинської сільської ради
Старокостянтинівського району
Хмельницької області (кадастровий
номер :04:037:0062), укладений 18 грудня
2010 року між ОСОБА_1 та товариством з
обмеженою відповідальністю «Енселко
Агро», зареєстрований управлінням
Держкомзему у Старокостянтинівському
районі 27 липня 2011 року за №01642.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Енселко Агро» на
користь ОСОБА_1 1388 грн. 70 коп. судових
витрат.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Хмельницької області через
Старокостянтинівський районний суд
шляхом подання в десятиденний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: