22-ц/772/163/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Овсюк Є. М.Категорія: 48
Доповідач: Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Вінницької
області в складі :

головуючого: Ковальчука О.В.,

суддів : Медяного В.М.,
Жданкіна В.В.

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 28 листопада 2013
року , -

В С Т А Н О В И Л А:

22 серпня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із вказаним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що 25 квітня 1992 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, Тверським відділом
ЗАГС Москви було зареєстровано шлюб. За
час перебування у шлюбі у сторін
народились діти: дочка - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,
син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 Спільне життя
у сторін не склалось і позивачка була
змушена залишити спільне з
відповідачем житло, забрати дітей та
жити з ними окремо. 15 липня 2013 року
відповідач звернувся до суду із
позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2
Після того як діти ОСОБА_5 та ОСОБА_7
вирішили жити з матір'ю відповідач
відмовився надавити їм матеріальну
допомогу, крім того повідомив у
присутності дітей, що відмовляється
від оплати навчання дочки в
університеті. Дані обставини змусили
позивачку з метою захисту дітей
звернутись до суду з позовною заявою
про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на її
користь на утримання дітей ОСОБА_5 на
час її навчання - у розмірі 600 грн. та
ОСОБА_7 - у розмірі 500 грн. Заявою від
21.10.2013 року позивачка збільшила свої
позовні вимоги та просила також
стягнути з відповідача аліменти на
утримання їх неповнолітнього сина
ОСОБА_6, який також знаходиться на її
утримання, у розмірі 600 грн. Зазначила,
що відповідач є здоровою та
працездатною людиною, інших осіб на
його утриманні немає, хоча має мінливий
характер доходів, проте, на думку
ОСОБА_2, зможе сплачувати аліменти у
заявленому нею розмірі.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 28 листопада 2013
року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено
частково. Ухвалою Вінницького міського
суду Вінницької області від 27 грудня 2013
року виправлено описки в резолютивній
частині оскаржуваного рішення та
викладено її в редакції згідно якої
позов задоволено частково, стягнуто з
ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей, а
саме: ОСОБА_5 - 200 грн. щомісячно до
досягнення 23 років на період навчання у
Вінницькому національному медичному
університеті, ОСОБА_6 - у розмірі 400 грн.
до досягнення ним повноліття, але не
менше 30 % прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, ОСОБА_7 - у
розмір 400 грн., щомісячно, але не менше 30
% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку до досягнення ним
повноліття. Визначено стягнення
аліментів проводити з моменту
пред'явлення позову, тобто з 22.08.2013 року.
Стягнуто з відповідача на користь
позивачки 400 грн. витрат на одержання
правової допомоги та в дохід держави
судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням,
відповідач, посилаючись на порушення
та неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, в апеляційній
скарзі просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в частині стягнення з
нього аліментів на утримання дітей
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розмір аліментів
зменшити, а в частині стягнення
аліментів на повнолітню ОСОБА_5 та
витрат на правову допомогу - відмовити.

У судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції ОСОБА_2 просила
відмовити в задоволенні апеляційної
скарги, посилаючись на те, що рішення
суду першої інстанції є законним та
обґрунтованим.

Належним чином повідомлений про час і
місце розгляду справи ОСОБА_3 до
судового засідання в суді апеляційної
інстанції не з'явився, що відповідно до
вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України не
перешкоджає її розгляду за його
відсутності. Крім того, від нього
надійшла заява про розгляд вказаної
апеляційного скарги без його участі у
зв'язку з погіршенням його стану
здоров'я.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, заслухавши пояснення
позивача та дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити частково, а рішення
суду змінити, виходячи з наступних
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст.
180 СК України батьки зобов'язані
утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі. Розмір
аліментів, визначений судом у твердій
грошовій сумі, підлягає індексації
відповідно до закону. Якщо розмір
аліментів, визначений судом у твердій
грошовій сумі, менше мінімального
розміру, передбаченого частиною другою
статті 182 цього Кодексу, то дитині
призначається відповідно до закону
державна допомога в розмірі різниці
між визначеним розміром аліментів і 30
відсотками прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Статтею 182 СК України передбачено, що
при визначені розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини та платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
а також інші обставини, що мають
істотне значення. Аналогічні
роз'яснення надані постановою Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3
(далі - Постанова Пленуму ВСУ).

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено,
якщо повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріально допомогу.

Пунктом 20 зазначеної Постанови Пленуму
ВСУ роз'яснено, що обов'язок батьків
утримувати повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років, продовження ними
навчання, потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі та можливість
надавати таку допомогу.

Судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі
згідно свідоцтва про укладення шлюбу,
серії НОМЕР_1, виданим повторно 04.12.2001р.
Тверським відділом ЗАГС м. Москви,
актовий запис № 294 (а.с. 2).

Від шлюбу вони мають спільних дітей:
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, згідно свідоцтва
про народження серії НОМЕР_2, виданого
повторно 08.05.1998 року Тверським відділом
ЗАГС м. Москви, актовий запис № 332 (а.с 3);
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, згідно свідоцтва
про народження серії НОМЕР_3, виданого
повторно 08.05.1998 року Тверським відділом
ЗАГС м. Москви, актовий запис № 1195 (а.с.
4); ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, згідно
свідоцтва про народження серії НОМЕР_4,
виданим 05.11.2001 року міським відділом
РАГС управління юстиції Вінницької
області, актовий запис № 2940 (а.с. 5).

Відповідно до довідки № 1576 від
20.08.2013 року діти ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 проживають разом зі своєю
матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 у м.
Вінниці (а.с. 6).

Згідно довідки № 790 від 22.08.2013 року,
виданої Вінницьким національним
медичним університетом ім. М.І.
Пирогова, ОСОБА_5 є студенткою ІІ курсу
денної форми навчання медичного
факультету № 2 за спеціальністю
«Педіатрія». Навчається за контрактною
формою. Термін навчання з 2012 року по 2018
рік (а.с. 7).

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції, керуючись
статтями 141, 180 - 182, 191, 199 СК України,
виходив із того, що у сторін є спільні
діти, які проживають разом із
позивачко, дохід відповідача -
мінливий, проте він має матеріальну
можливість сплачувати аліменти на
утримання своїх дітей, оскільки хоча
він і припинив підприємницьку
діяльність, однак продовжує
використовувати свою фотостудію,
розміщуючи в мережі Інтернет рекламну
інформацію щодо надання фотопослуг.
Окрім того, ще 15.07.2013 року в позовній
заяві про розірвання шлюбу з
позивачкою відповідач зазначив, що
матеріально готовий сплачувати на
утримання синів по 350 грн. та 400 грн. - на
утримання повнолітньої дочки на період
її навчання. Враховуючи наведене суд
дійшов висновку про стягнення з
відповідача на утримання дітей
аліментів в такому розмірі: на
утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 на
період її навчання - 200 грн.,на утримання
синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - по 400 грн.,
зазначивши датою початку проведення
цих стягнень 22.08.2013 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
необхідність та можливість
присудження стягнення аліментів на
утримання синів, однак неповно з'ясував
фактичні обставини справи, які мають
істотне значення, якими
обґрунтовувались вимоги та
заперечення сторін, не в повній мірі
застосував положення ст. 182 СК України,
зокрема не врахував стан здоров'я
відповідача, а висновків щодо його
матеріальної можливості сплачувати
аліменти у визначеному розмірі дійшов
взявши до уваги матеріали з мережі
Інтернет, які не можна вважати
належними та допустимими доказами,
оскільки вони не обґрунтовують факту
майнової спроможності відповідача
сплачувати аліменти у визначеному
розмірі.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач має незадовільний стан
здоров'я та потребує витрат на своє
лікування про що свідчать відповідні
документи медичних установ (а.с. 35, 36, 37,
41, 59).

Згідно повідомлення про проведення
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою-підприємцем від 30.08.2013 року (а.с.
34) ОСОБА_3 припинив свою підприємницьку
діяльність та є офіційно безробітнім
(а.с. 57, 58).

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України
суд вирішує цивільно-правовий спір на
засадах змагальності, кожна сторона
зобов'язана доказами довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відсутність належних та допустимих
доказів щодо наявності у відповідача
доходів свідчить про його
неспроможність сплачувати аліменти на
утримання повнолітньої дочки та інших
дітей у визначеному оскаржуваним
рішенням розмірі, а позивачкою в повній
мірі не було доведено обставин, якими
вона обґрунтувала свої позовні вимоги.

У суді першої інстанції відповідач
визнав позовні вимоги частково,
зазначивши, що у зв'язку із скрутним, на
даний час, матеріальним становищем
спроможний сплачувати аліменти лише на
утримання синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 320
грн.

Аліменти на дитину за рішенням суду
присуджуються від дня пред'явлення
позову, що передбачено ч. 1 ст. 191 СК
України. Проте, суд першої інстанції не
застосував вимог даної норми закону,
визначивши датою початку стягнення
аліментів на утримання
неповнолітнього ОСОБА_6 - 22.08.2013 року,
однак вимогу щодо стягнення з
відповідача аліментів на утримання
сина ОСОБА_6 позивачка заявила лише
21.10.2013 року у заяві про збільшення
позовних вимог, а тому датою початку
цих стягнень слід вважати 21.10.2013 року.

Крім того судом було порушено вимоги
ст. ст. 214, 367 ЦПК України та не допущено
негайне виконання рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів,
виходячи з наявності підстав,
передбачених ст. 309 ЦПК України, вимог
розумності та справедливості, вважає,
що ухвалене рішення підлягає
скасуванню в частині стягнення
аліментів на утримання повнолітньої
ОСОБА_5 на період її навчання, з
ухваленням рішення про відмову у
задоволенні цих вимог, та зміні в
частині визначення розміру стягуваних
аліментів на утримання дітей ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, зменшивши розмір стягуваних на
кожного з них аліментів з 400 грн. до 320
грн. Окрім того, рішення необхідно
доповнити посиланням на те, що
стягнення аліментів на утримання
ОСОБА_6 почне проводитись з 21.10.2013 року,
а також рішення суду в частині
стягнення аліментів у межах суми
платежу за один місяць допустити до
негайного виконання.

Доводи апеляційної скарги про те, що
між позивачем та її представником не
було укладено відповідного акту
виконаних робіт, а тому суд не мав
підстав для стягнення з відповідача
понесених позивачем витрати на правову
допомогу, оскільки неможливо
установити, яка саме робота була
проведена представником і скільки
коштів за неї сплачено, колегія суддів
не бере до уваги як не обґрунтовані та
такі, що не виключають можливості
застосування вимог цивільного
процесуального законодавства щодо
розподілу судових витрат (витрат на
правову допомогу) між сторонами.

У матеріалах справи наявна відповідна
квитанція про оплату позивачем своєму
представнику гонорару (а.с. 14) у розмірі
600 грн. за надання їй правової допомоги,
а саме представництва її інтересів при
розгляді даної справи в суді.

Враховуючи положення ст. 1 Закону
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» від 20.01.2011 року № 4191-VI та
наявні в матеріалах справи журнали
судового засідання є можливість
визначити час протягом якого
представник позивача надавав їй
правову допомогу в судових засідання
та, відповідно, чи не перевищує
зазначена в квитанції сума,
встановлених цим Законом граничних
розмірів компенсації витрат на правову
допомогу за годину участі представника
у судовому засіданні.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла
висновку про зміну рішення, тому
відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України
підлягає і зміні визначений судом
першої інстанції розмір стягуваних з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесених нею
витрат на правову допомогу з 400 грн. до
225 грн. 90 коп.

Крім того, згідно роз'яснень,
викладених в п. 22 Постанові Пленуму ВСУ,
суд відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України
роз'яснює відповідачу його
відповідальність за прострочення
сплати аліментів.

Слід також звернути увагу сторін на те,
що визначення розміру аліментів у
твердому грошовому розмірі не
позбавляє їх права звернутися до суду з
позовом про зміну розміру аліментів
відповідно до ст.192 СК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319, 324, 325 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 28 листопада 2013
року в частині стягнення аліментів з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання
дочки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 200
грн. щомісячно до досягнення 23 років на
період навчання у Вінницькому
національному медичному університеті -
скасувати, відмовити у задоволенні цих
вимог.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 28 листопада 2013
року в частині визначення розміру
стягуваних аліментів на утримання
дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - змінити:

зменшити розмір стягуваних аліментів
на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 400
грн. до 320 грн. (триста двадцять гривень),
доповнивши рішення посиланням на те, що
ці стягнення почнуть проводитись з
21.10.2013 року;

зменшити розмір стягуваних аліментів
на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 400
грн. до 320 грн. (триста двадцять гривень).

Визначений розмір стягуваних з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 понесених нею витрат
на правову допомогу змінити з 400 грн. до
225 грн. 90 коп. (двісті двадцять п'ять
гривень 90 коп.)

Доповнити Рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 28
листопада 2013 року посиланням на те, що
рішення суду в частині стягнення
аліментів у межах суми платежу за один
місяць допустити до негайного
виконання.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення. На рішення може
бути подана касаційна скарга до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :
О.В. Ковальчук

Судді :
В.М. Медяний

В.В. Жданкін