АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1966/14
першій інстанції: Підберезний Г.А.
Суддя-доповідач: Красвітна Т.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Михайловської С.Ю., Пономарь З.М.

при секретарі Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу по апеляційній скарзі
ОСОБА_3 на рішення Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
21 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2011 року позивач звернувся до
суду з даним позовом посилаючись на
те, що з 2002 року є власником приміщень
будинку АДРЕСА_1, який використовується
як гуртожиток для проживання громадян,
зокрема відповідачем та його сім'єю. З 01
грудня 2007 року відповідач не платить
позивачу за проживання у приміщенні
гуртожитку, у кімнаті НОМЕР_1, з
розрахунку 300,0 гривень за місяць,
внаслідок чого, заборгованість з
оплати за проживання в гуртожитку та за
користування нежитловими приміщеннями
за період з 01 січня 2008 року по 31 серпня
2011 рік склала 13600,00 грн, а також
неповністю сплачує за
житлово-комунальні послуги, внаслідок
чого виникла заборгованість за період
з 01 січня 2008 року по 31 серпня 2011 року в
розмірі 7431,96 гривень. Відповідач
частково сплатив борг у розмірі 6300,00
грн з яких: 4800,00 грн - часткове погашення
боргу за проживання і користування
нежитловими приміщеннями і 1550,00 грн -
часткова оплата вартості комунальних
послуг. На підставі викладеного, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
позивач просив суд стягнути з
відповідача на свою користь 8700,00 грн. за
проживання і користування нежитловими
приміщеннями за період з 01 квітня 2009
року по 31 серпня 2011 рік, 5597,95 грн. -
заборгованість зі сплати комунальних
послуг за період з 01.11.2008 року по 31.08.2011
рік та судові витрати.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 21 листопада 2013
року стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 8700,00 грн. за проживання і
користування нежитловими приміщеннями
за період з 01 квітня 2009 року по 31 серпня
2011 рік, 5597,95 грн. - заборгованість зі
сплати комунальних послуг за період з
01.11.2008 року по 31.08.2011 рік, 186,00 грн.
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права, у
зв'язку з чим ставить питання про
скасування оскаржуваного рішення та
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів не
знаходить підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
оскаржуваного рішення, виходячи з
наступного.

Встановлено судом та стверджується
зібраними у справі доказами, що сім'я
відповідача вселилась в гуртожиток по
АДРЕСА_1, який належав ВАТ
"Дніпропетровський домобудівний
комбінат №2", де до цього часу проживає.

На підставі договору купівлі-продажу
від 18 жовтня 2002 року власником частини
будівлі гуртожитку, в якій проживає
сім'я відповідача, став позивач, а
правовий статус будівлі, як гуртожитку,
з того часу не змінювався. Будівля, в
якій знаходиться гуртожиток, не
знаходиться на обслуговуванні
житлово-комунальних підприємств.

01 січня 2007 року між сторонами у справі
було укладено договір найму №?149/1,
строком дії до 31.03.2007 року, за яким плата
за користування приміщенням - кімнатою
НОМЕР_2 у зазначеному вище гуртожитку
для відповідача була встановлена в
розмірі 400,00 гривень на місяць, із яких
10,0 грн. - плата за користування
приміщенням і підсобними приміщеннями
загального користування, 390,0 грн. -
оплата комунальних послуг.

У подальшому сім»я відповідача
переселилась у кімнату НОМЕР_1; після
переселення у письмовій формі договір
найму між сторонами не укладався.

З 01.12.2007 року щомісячна плата за
користування однією кімнатою була
встановлена 300,00 грн на місяць. Однак
відповідач відмовився підписувати
договір найму, а за користування
кімнатою сплачував виходячи з тарифу
300,00 грн на місяць, що підтверджується
представленими письмовими доказами,
яким місцевий суд надав належної
оцінки.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань, з
урахуванням строку позовної давності
та часткової оплати, у відповідача
перед позивачем виникла
заборгованість у розмірі 8700,00 грн. за
проживання і користування нежитловими
приміщеннями за період з 01 квітня 2009
року по 31 серпня 2011 рік, 5597,95 грн. -
заборгованість зі сплати комунальних
послуг за період з 01.11.2008 року по 31.08.2011
рік.

У відповідності з ч.2 ст.11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є, зокрема, договори та
інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ст.202 ЦК
України).

Згідно ч.2 ст.205 ЦК України правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Відповідно з п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у
письмовій формі належить вчиняти
правочини між фізичною та юридичною
особами.

Разом з тим, недодержання сторонами
письмової форми правочину, яка
встановлена законом, не має наслідком
його недійсність, крім випадків,
встановлених законом (ч.1 ст.218 ЦК
України).

За правилами ч.ч.1, 3 ст.810 ЦК України за
договором найму (оренди) житла одна
сторона власник житла (наймодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (наймачеві) житло для
проживання у ньому на певний строк за
плату. До договору найму житла, крім
найму житла, що є об'єктом права
державної або комунальної власності,
застосовується положення цього
Кодексу, якщо інше не встановлено
законом.

У відповідності з ч.1 ст.820 ЦК України
розмір плати за користування житлом
встановлюється у договорі найму житла.
Якщо законом встановлений
максимальний розмір плати за
користування житлом, плата встановлена
у договорі, не може перевищувати цього
розміру.

Виходячи з викладеного, встановивши, що
позивач висував вимоги до відповідача
про укладення договору найму, про
оплату за користування приміщенням у
гуртожитку, а відповідач відмовився
підписувати договір найму на
запропонованих умовах, але здійснював,
хоч і не регулярно, дії зі сплати
встановленої позивачем суми, тобто
фактично погодив нові умови договору
найму та прийняв пропозицію позивача,
місцевий суд дійшов обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову в межах
строку позовної давності.

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги про те, що укладений між
сторонами 01.01.2007 року договір найму
№?149/1 діє до цього часу, оскільки
вказаним договором були передбачені
права та обов'язки наймача жилого
приміщення в кімнаті НОМЕР_2, але сім»я
відповідача переселилася проживати у
кімнату НОМЕР_1 і відповідач у 2008 - 2011
роках вносив плату за користування
саме цим приміщенням, що
підтверджується відповідними
квитанціями.

Інші наведені в апеляційній скарзі
доводи зводяться до переоцінки доказів
і незгоди з висновками суду по їх
оцінці та не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне
право оцінки доказів належить суду,
який має оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, приймаючи до уваги вимоги
ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла
висновку, що оскаржуване судове
рішення ухвалено у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, тому підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
- без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 21 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, протягом двадцяти днів
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді