ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №
УХВАЛА

"16" січня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва

в складі: головуючого судді
КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі
ЛЯШЕНКО Ю.Ю.

за участю

скаржника
ОСОБА_1;

представника скаржника
ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві скаргу
ОСОБА_1 на дії та рішення державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Апостолівського
районного управління юстиції
Дніпропетровської області
Пожидаєвої-Чистик Н.В.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - скаржник,
ОСОБА_1) звернулась до суду зі скаргою
на неправомірні дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Апостолівського
районного управління юстиції
Дніпропетровської області
Пожидаєвої-Чистик Н.В. щодо винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 09.09.13 року та її
скасування.

Неправомірність вказаної постанови
скаржник обґрунтовує тим, що на
виконанні у Відділі державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
знаходився виданий Дарницьким
районним судом м. Києва виконавчий лист
№2-2406/11 від 16.03.2011 року про стягнення з
ДП «Укренергокомплект» на її користь
заборгованості з заробітної плати у
сумі 64 303,59 грн.

28.09.2013 року скаржником отримано
постанову державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Апостолівського районного управління
юстиції Дніпропетровської області
Пожидаєвої-Чистик Н.В. про відкриття
виконавчого провадження від 09.09.2013 року
за №39655456.

Посилаючись на порушення державним
виконавцем вимог Закону України «Про
виконавче провадження» при винесенні
цієї постанови, зокрема на ст. 20
вказаного Закону, яка передбачає, що
право вибору місця виконання судового
рішення у разі, якщо боржник є
юридичною особою, належить виключно
стягувачу, а вона своєї згоди на зміну
місця проведення виконавчих дій не
надавала, просить суд визнати дії
державного виконавця щодо прийняття
постанови про відкриття провадження
від 09.09.2013 року за №39655456 неправомірними
та скасувати її.

В судовому засіданні скаржник та її
представник підтримали заявлені
вимоги в повному обсязі та просили їх
задовольнити.

ВДВС Апостолівського районного
управління юстиції в судове засідання
свого представника не направив, проте
через канцелярію суду від нього
надійшла заява за підписом начальника
відділу з викладеними у ній
запереченнями, в якій просить суд
відмовити у задоволенні скарги та
здійснювати її розгляд за відсутності
їх представника.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення скаржника та її
представника, суд вважає, що скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 383 Цивільного
процесуального кодексу України (далі
по тексту - ЦПК України) сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи. А частиною 2 ст. 384
цього Кодексу встановлено, що скарга
подається до суду, який видав
виконавчий документ.

Як встановлено судом, 16.03.2011 року
Дарницьким районним судом м. Києва було
видано виконавчий лист №2-2406/11 про
стягнення з ДП «Укренергокомплект» на
користь ОСОБА_1 заборгованості з
заробітної плати у сумі 64 303,59 грн.

Державним виконавцем ВДВС
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві 21.03.2011 року винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження №25218721.

11.06.2013 року державним виконавцем ВДВС
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві Чеботар О.А. винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження №25218721 по виконанню
вищевказаного виконавчого листа на
підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження»
(направлення виконавчого документа за
належністю до іншого відділу державної
виконавчої служби), яка скасована
ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 11.09.2013 року.

27.08.2013 року державним виконавцем ВДВС
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві Нідзельською А.В.
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження №39166587 також з
виконання виданого Дарницьким
районним судом м. Києва виконавчого
листа №2-2406/11 від 16.03.2011 року на підставі
п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження» (направлення
виконавчого документа за належністю до
іншого відділу державної виконавчої
служби).

09.09.2013 року державним виконавцем ВДВС
Апостолівського районного управління
юстиції Дніпропетровської області
Пожидаєвою-Чистик Н.В. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження №39655456 з виконання
виданого Дарницьким районним судом м.
Києва виконавчого листа №2-2406/11 від
16.03.2011 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» (далі по
тексту - ЗУ «Про виконавче провадження»
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Крім того, державний виконавець, як
працівник органу державної виконавчої
служби, відповідно ст. 7 Закону України
«Про державну виконавчу службу»
зобов'язаний сумлінно виконувати
службові обов'язки, не допускати у
своїй діяльності порушення прав
громадян та юридичних осіб,
гарантованих Конституцією України та
законами України, а з огляду на вимоги
ст. 6 Закону України «Про виконавче
провадження» використовувати надані
йому права у точній відповідності до
закону.

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону: 1) за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення; 2) за
заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; 3) у разі якщо
виконавчий лист надійшов від суду на
підставі ухвали про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом; 4) в інших
передбачених законом випадках.

З оскарженої постанови про відкриття
виконавчого провадження від 09.09.2013 року
вбачається, що вона винесена державним
виконавцем на підставі поданої 05.09.2013
року заяви про примусове виконання.

Однак, як вказує скаржник, з такою
заявою щодо відкриття виконавчого
провадження до ВДВС Апостолівського
районного управління юстиції
Дніпропетровської області вона не
зверталась. Також відсутність
відповідної заяви підтверджується
належним чином завіреною копією
матеріалів виконавчого провадження
№39655456 з виконання виданого Дарницьким
районним судом м. Києва виконавчого
листа №2-2406/11 від 16.03.2011 року,
надісланого на адресу суду цим
відділом державної виконавчої служби.

Таким чином, враховуючи наведене та те,
що в матеріалах справи відсутні докази
стосовно звернення стягувача з заявою
до ВДВС Апостолівського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області про примусове виконання
судового рішення, а наявності інших
підстав для відкриття виконавчого
провадження цим відділом, передбачених
ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче
провадження, судом не встановлено, суд
дійшов висновку про неправомірність
дій державного виконавця щодо
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження від 09.09.2013 року
за №39655456.

Суд критично оцінює викладені у
запереченнях твердження начальника
ВДВС Апостолівського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області щодо внесення відповідних змін
до оспорюваної скаржником постанови
про відкриття виконавчого провадження
в частині підстав її винесення,
оскільки як вбачається з доданої до
скарги копії спірної постанови, так і з
наявної її копії у матеріалах
надісланого на адресу суду виконавчого
провадження, підставою для винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 09.09.2013 року за №39655456
стала подана 05.09.2013 року заява про
примусове виконання.

Також суд не бере до уваги посилання
начальника ВДВС Апостолівського
районного управління юстиції
Дніпропетровської області на п. 5 ст. 20
Закону України «Про виконавче
провадження» як на підставу
правомірності винесення спірної
постанови, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 20 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. У разі
якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, що можуть
вчиняти виконавчі дії з виконання
рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу. А частиною п'ятою цієї
статті передбачено, що у разі якщо у
процесі виконавчого провадження
державним виконавцем отримано
документальне підтвердження про зміну
або встановлення місця проживання,
перебування чи місцезнаходження
боржника, його майна, місця його роботи
на території, на яку не поширюється
компетенція державного виконавця, та
з'ясувалося, що майно боржника, на яке
можна звернути стягнення, відсутнє на
території, на яку поширюється
компетенція державного виконавця,
державний виконавець не пізніше
наступного дня з моменту, коли йому
стали відомі зазначені обставини,
надсилає виконавчий документ за новим
місцем проживання чи
місцезнаходженням боржника, місцем
його роботи чи місцезнаходженням майна
боржника, про що повідомляє стягувачу.

Проте, п. 6.6 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 року за №512/5,
при передачі матеріалів виконавчого
провадження до іншого органу ДВС
державний виконавець або керівник
виконавчої групи в день одержання
матеріалів виконавчого провадження
виносить постанову про прийняття
виконавчого провадження до виконання,
яку надсилає сторонам виконавчого
провадження із супровідним листом, у
якому зазначає свій робочий телефон,
дні прийому та місцезнаходження органу
ДВС, до якого передано виконавче
провадження або при якому утворено
виконавчу групу.

Тобто, за аналізом наведених правових
норм, державний виконавець при
передачі матеріалів виконавчого
провадження до іншого органу ДВС в день
одержання таких матеріалів виносить
постанову про прийняття виконавчого
провадження до виконання, а не
відкриває виконавче провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 387 ЦПК України у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про те, що визначені у скарзі
вимоги є обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 7 Закону України «Про державну
виконавчу службу», стст. 6, 11, 19, 20 Закону
України «Про виконавче провадження»,
стст. 383-389 Цивільного процесуального
кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Апостолівського районного управління
юстиції Дніпропетровської області
Пожидаєвої-Чистик Н.В. щодо винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 09.09.2013 року за №39655456 та
її скасування - задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Апостолівського
районного управління юстиції
Дніпропетровської області
Пожидаєвої-Чистик Н.В. щодо винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 09.09.2013 року за №39655456.

Скасувати постанову державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Апостолівського
районного управління юстиції
Дніпропетровської області
Пожидаєвої-Чистик Н.В. про відкриття
виконавчого провадження від 09.09.2013 року
за №39655456.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається Апеляційному суду м. Києва
через Дарницький районний суд м. Києва
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

СУДДЯ:
КАЛІУШКО Ф.А.