Справа НОМЕР_1-260/12 Головуючий у І
інстанції Мєдвєдєв К.В.Провадження №
22-ц/780/718/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

23 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 20 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення
перешкод у користуванні будинком та
присадибною земельною ділянкою,
стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року позивачі звернулися
із вказаним позовом та просили усунути
перешкоди в користуванні майном шляхом
зобов'язання відповідачів відкрити
доступ на подвір'я будинку та до
квартири АДРЕСА_1, надати ключі від
вхідної хвіртки, не чинити перешкод у
здійснення дій пов'язаних з виміром
земельної ділянки та стягнути
матеріальну шкоду у розмірі по 5 000 грн.
кожному.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
позивачі є власниками АДРЕСА_1. При
цьому, відповідачі, не маючи
правовстановлюючих документів на свою
частку у зазначеному будинку, в
порушення вимог ст. 383 ЦК не дають
можливості позивачам користуватися
своїм житлом, а саме не допускають на
подвір'я будинку та перешкоджають
здійснювати обмір земельної ділянки.
Крім того, позивачі вважають, що
відповідачі своїми протиправними
діями завдали їм моральну шкоду, яку
оцінюють у 10 000 грн.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 20 листопада 2013 року вказаний позов
задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди
ОСОБА_2, ОСОБА_3 у користуванні майном, а
саме квартирою за адресою АДРЕСА_1
шляхом: відкриття доступу на подвір'я
будинку та доступу до цієї квартири;
надання ключа від вхідної калитки; не
чинити перешкоди у здійсненні дій
пов'язаних з виміром земельної ділянки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі по 2000
грн. кожному.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати та ухвалити
нове про відмову у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального та матеріального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
рішення місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, вважає за
необхідне її задовольнити частково з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Згідно з ст. 214 ЦПК під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Однак, зазначеним нормам закону
рішення суду першої інстанції не
відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
належить на праві спільної часткової
власності по ? частині квартири
АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на нерухоме майно
серії САВ № 092995 від 16.06.2008р.

Відповідно до довідки Форми № 3,
виданої Путрівськоїю сільською радою
10.07.2013 року, ? частина спірного
житлового будинку належить позивачам,
в якому вони і проживають.

Згідно довідки Васильківського
міського ГУ МВС України у Київській
області від 28.08.2001 за заявою ОСОБА_2 було
проведено перевірку та винесено
постанову про відмову у порушення
кримінальної справи відносно ОСОБА_1
(далі - відповідач1), де зазначено, що
останнього було попереджено про
недопустимість вчинення хуліганських
дій відносно ОСОБА_2

Задовольняючи позов в частині усунення
перешкод у користуванні майном, суд
першої інстанції виходив із того, що
матеріалами справи підтверджується
вчинення відповідачем1 перешкод
позивачам у користуванні належним їм
майном.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції в
частині задоволенні позовних вимог про
усунення перешкод у користуванні
майном, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 16, 391, 386
ЦК власник має право звернутися до суду
з вимогою про захист порушеного права
будь-яким способом, що є адекватним
змісту порушеного права, який ураховує
характер порушення та дає можливість
захистити порушене право.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод
у здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що позивачі є
власниками квартири НОМЕР_1 у спірному
будинку.

Згідно ст. 42 ЗК порядок використання
земельних ділянок, де розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території, визначається
їх співвласниками. У користування
співвласників житлового будинку
передається земельна ділянка у
розмірі, що відповідає частці
приватизованих квартир.

Як вбачається з листа Путрівської
сільради № 467/02-24 від 18.11.2013 ОСОБА_2
неодноразово зверталася з заявами до
сільради з проханнями розподілити
земельну ділянку під спірним будинком,
оскільки ОСОБА_1 перешкоджає її, як
власнику квартири НОМЕР_1,
користуватися цим об'єктом нерухомості
та земельної ділянкою (а.с. 121).

Рішенням 29 сесії п'ятого скликання
Путрівської сільради № 564 від 25.02.2010
було дозволено ОСОБА_2 замовити
виготовлення кадастрового плану для
розподілу земельної ділянки між
сумісними співвласниками жилого
будинку в АДРЕСА_1 для встановлення
остаточної площі землі (а.с. 116).

Судом встановлено, що ОСОБА_2
зверталася до землевпорядної
організації для виконання зазначених
дій, але відповідач1 перешкоджав
проведенню даних робіт та не дозволив
спеціалістам потрапити на подвір'я
спірного будинку, а тому ОСОБА_2 09.12.2009
року звернулася повторно із заявою до
Путрівської сільради на протиправні
дії відповідача1 (а.с.117).

Крім того, представником відповідача1
була підтверджена та обставина, що
ОСОБА_1 встановив огорожу навколо
спірного будинку, не надавши позивачам
ключів від хвіртки, чим обмежив їм
доступ до квартири НОМЕР_1 спірного
будинку (а.с. 32).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
відповідач своїми діями, які
виразилися у обмеженні доступу
позивачів до спірного будинку та
вчиненні перешкод у здійсненні дій,
пов'язаних з обміром земельної ділянки
під цим будинком, порушують і обмежують
право власності позивачів, яке
підлягає захисту у судовому порядку.

За таких обставин, суд першої інстанції
обґрунтовано задовольнив позов в
частині зобов'язання ОСОБА_1 не чинити
перешкоди позивачам у здійсненні ними
права користування їхньою квартирою та
правильно виходив з положень ст.ст. 386,
391 ЦК України, відповідно до яких ці
порушені права підлягають захисту, та
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
в цій частині.

При цьому, колегія суддів не може
погодитись з рішенням суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог про стягнення із ОСОБА_1
моральної шкоди, зважаючи на наступне.

Згідно зі ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
п. 3 його постанови N 4 від 31 березня 1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», моральна шкода може полягати,
зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому
числі інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням
під слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Враховуючи те, що позивачами не надано
доказів та не доведено у чому саме
полягають моральні страждання, не
зазначено характер та обсяг страждань,
не зазначено які саме немайнові втрати
вони зазнали, то колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції безпідставно
задовольнив позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивачів моральної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення суду
першої інстанції в частині стягнення
моральної шкоди не може вважатися
законним й обґрунтованим і підлягає
скасуванню відповідно до ст.309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
задоволенні цих вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів Апеляційного суду
Київської області, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 20 листопада 2013 року в частині
стягнення моральної шкоди скасувати та
ухвалити нове про відмову ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене у касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: