Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Гордійчук С.О., Оніпко О.В.,

секретар судового засідання -
Ковальчук Л.В.,

з участю Оверчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» на рішення Рівненського
міського суду від 13 січня 2014 року в
справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н
О В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду
від 13 січня 2014 року в задоволенні
позовних вимог публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
(далі - ПАТ «Дельта Банк») до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовлено.

У поданій на вказане рішення
апеляційній скарзі представник ПАТ
«Дельта Банк» покликався на його
незаконність та необгрунтованість
через порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи.

Вказував, що висновок суду про
відсутність доказів отримання
позичальником кредитних коштів є
помилковим. Факт видачі кредиту та
отримання позичальником коштів,
підтверджується наданою банком суду
копією заяви на видачу готівки №3000/31
від 15 квітня 2008 року, згідно якої були
перераховані кошти на особовий рахунок
позичальника, а також укладенням
іпотечного договору та сплатою
позичальником комісії за надання
кредиту.

Доводив, що підтвердженням отримання
кредиту в сумі 12 600 доларів США (в
еквіваленті - 63 630 грн.) є договір
купівлі-продажу від 15.04.2008 року, який
було укладено в день видачі кредиту,
пунктом 5 якого передбачено, що грошові
кошти, власне у сумі кредиту,
позичальник отримав в кредит у ТОВ
«Український промисловий банк».

Вказував, що після укладення
кредитного договору від 15.04.2008 року до
нього вносились зміни, зокрема про
відсутність комісії по прострочених
платежах, про що було укладено
додатковий договір №1 від 19 серпня 2008
року, який позичальник добровільно
підписала і не оспорювала.

Стверджував, що позичальник частково
сплачувала передбачені договором
кредиту платежі, в тому числі і на
користь нового кредитора - АТ «Дельта
Банк», і навіть після подачі банком
позовної заяви до суду. 19 квітня 2011
року, тобто через три роки після
укладення кредитного договору, між
ОСОБА_2 та страховою компанією
«Альфа-Гарант» було укладено договір
добровільного страхування заставного
майна фізичних осіб, вигодонабувачем

________________________________________________________________________
______________________________________

Справа № 1715/9257/12
Головуючий у 1-й
інст. - Кучина Н.Г.

Провадження №22-ц /787/419/2014р.
Доповідач - Боймиструк С.В.

за яким є АТ «Дельта Банк», як новий
кредитор, в розмірі заборгованості за
кредитним договором №179-012/ФКВ-08 від
15.04.2008 року.

Зазначив, що 06 грудня 2010 року ОСОБА_2
зверталася до АТ «Дельта Банк» із
заявою про реструктуризацію боргу.

Стверджував, що заява на видачу готівки
згідно Інструкції НБУ є касовим
документом, оригінал якого
зберігається в касі і не може бути
наявним в матеріалах кредитної справи,
про що було повідомлено суду в листі
№289 від 11.07.2013 року.

Просив рішення Рівненського міського
суду від 13 січня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Представник ПАТ «Дельта Банк» Оверчук
О.М., в судовому засіданні доводи
апеляційної скарги підтримала та
просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, подала заперечення
в яких просить відмовити в задоволенні
апеляційної скарги.

Крім того, ОСОБА_2 подала до суду
клопотання про відкладення розгляду
справи, в зв'язку з її відрядженням до м.
Києва, а її представника до м. Луцьк, але
будь-яких доказів на підтвердження
клопотання не надала, тому причини їх
неявки не є поважними.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у встановленому
законом порядку, завчасно були
повідомлені про час і місце розгляду
справи, однак до суду не з'явилися і
причин неявки суду не повідомили, а
тому колегія суддів прийшла до
висновку про можливість розгляду
справи за їх відсутності.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не довів суду належними та
допустимими доказами факту видачі
кредитних коштів відповідачу, а відтак
не довів і заборгованості за цим
кредитом позичальника та
відповідальності поручителів.

Такий висновок місцевого суду не
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 15
квітня 2008 року між ТОВ „Український
промисловий банк " і ОСОБА_2 було
укладено кредитний № 179-012/ФКВ-08, за
умовами якого банк зобов'язувався
надати для ОСОБА_2 кредитні кошти в сумі
12600 дол. США з розрахунку 12,3% річних за
весь час фактичного користування (п.1.1.
договору) на строк 372 місяці (а.с.7-14).

ТзОВ „Український промисловий банк"
відповідно до трьохстороннього
договору про передачу активів та
кредитних зобов'язань від 30 червня 2010
року відступив ПАТ „Дельта Банк" право
вимоги за цим кредитним і
забезпечувальними договорами та
відповідно до ст.514 ЦК України до нового
кредитора перейшли права первісного
кредитора, що існували на момент їх
переходу (а.с.31-37).

Видача банком кредиту та отримання
зазначених коштів ОСОБА_2
підтверджується наданою банком копією
заяви на видачу готівки № 3000/31 від 15
квітня 2008 року, згідно якої на особовий
рахунок позичальника були
перераховані кошти в сумі в сумі 12 600
доларів США (в еквіваленті - 63 630 грн.)
та п. 5 договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 15.04.2008 року, який
було укладено в день видачі кредиту, де
зазначено, що грошові кошти,
позичальник отримав в кредит у ТОВ
«Український промисловий банк», а
також нотаріально посвідченою заявою
ОСОБА_5 про виконання ОСОБА_2 згаданого
п.5 договору та отримання від неї коштів
в сумі 70700 грн. (а.с. 26,103,104).

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_2 частково сплачувала
передбачені за договором кредиту
платежі, в тому числі і на користь
нового кредитора - АТ «Дельта Банк»,
виходячи з нарахувань на суму кредиту в
розмірі 12600 доларі США (а.с. 105).

Придбана ОСОБА_2 земельна ділянка була
нею добровільно застрахована, а
вигодонабувачем зазначено «Дельта
Банк», як новий кредитор, в розмірі
заборгованості за кредитним договором
№179-012/ФКВ-08 від 15.04.2008 року (а.с.99-102).

За виконання позичальником зобов'язань
за кредитним договором поручились
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.15-16).

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України банк
виконав свої зобов'язання за договором
кредиту та надав позичальнику грошові
кошти в сумі 12600 доларів США, що було
еквівалентно 63630 грн. (а.с.26), однак
позичальник умови договору, які
відповідно до ст.526 ЦК України повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк, відповідно до умов
договору та вимог закону не виконав,
кредит та відсотки банку не повернув.

Позичальнику банком було направлено
лист-попередження № 4162 від 15 квітня 2011
року про необхідність погашення
простроченої заборгованості за
кредитним договором, яка залишилась
невиконаною (а.с. 28).

29 березня 2012 року банк звернувся до
поручителів з досудовими вимогами
дострокового виконання зобов'язань за
кредитним договором протягом 5 днів,
які також залишились невиконаними
(а.с.29-30).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з розрахунком заборгованості за
вказаним вище кредитом, станом на 9
квітня 2012 року за позичальником ОСОБА_2
перед банком рахується заборгованість
в сумі 109707,16 грн.(а.с. 27).

Відповідно до ст. 553 та 554 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку та
відповідає за порушення зобов'язання
боржником та відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Згідно з умовами договору поруки,
передбачених п.п. 1-5 поручитель
поручається перед кредитором за
виконання боржником зобов'язань за
кредитним договором, несе солідарну
відповідальність з боржником,
відповідає перед кредитором у тому ж
обсязі, що і боржник, включаючи сплату
основного боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків і в разі
невиконання позичальником
зобов'язання - має виконати його
протягом п'яти днів з моменту отримання
вимоги (а.с. 15-16).

Твердження відповідачки в
запереченнях на апеляційну скаргу про
припинення поруки в зв'язку з пропуском
шестимісячного строку з часу
пред'явлення першої вимоги банком
боржнику в позові від 26 жовтня 2010 року,
не заслуговує на увагу, оскільки воно
ґрунтується на доказі, який не був
предметом дослідження в суді першої
інстанції.

Твердження відповідачки ОСОБА_2 про
отримання нею від банку кредиту в сумі
3700 доларів США, що підтверджується
копією заяви (а.с.93), не заслуговує на
увагу, оскільки ксерокопія цієї заяви
завірена підписом представника
позивача не є доказом в розумінні ст.ст.
57-59 ЦПК України на відміну від
завіреної банком копії заяви на видачу
готівки (а.с.26), яка підтверджується
іншими наявними в справі доказами в їх
сукупності.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
понесені нею судові витрати, тобто 1097,07
грн. сплаченого банком судового збору
(а.с.6).

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий суд порушив норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясував обставини, які мають
значення для справи, його висновки не
відповідають обставинам справи, а тому
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню із ухваленням нового
рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.303, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313-314,
316-317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду
від 13 січня 2014 року скасувати.

Позов публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
заборгованість за кредитним договором
- 109 707 (сто дев'ять тисяч сімсот сім)
грн. 16 коп. та 1097 (одна тисяча дев'яносто
сім) грн. 07 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: