Справа № 359/8387/13-ц Головуючий у І
інстанції Журавський В.В.Провадження №
22-ц/780/486/14 Доповідач у 2
інстанції ДаценкоКатегорія 40
УХВАЛА

Іменем України

16 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Панасюка С.П.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в
своїх інтересах та інтересах
малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 13 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1, яка діє
в своїх інтересах та інтересах
малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа служба у справах дітей
Бориспільської міської ради Київської
області про виділення та визначення
порядку користування ізольованими
житловими приміщеннями у будинку,
зобов'язання укласти угоду з оплати за
користування житловими приміщеннями,
заборону вчинення дій, які порушують
право користування,

встановила:

У серпні 2013 року позивачка, діючи в
своїх інтересах та інтересах
малолітніх дітей звернулася до суду із
зазначеним позовом, який уточнила в
ході судового розгляду справи, і в
якому посилалася на те, що рішенням
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 15.10.2012 року її
разом з малолітніми дітьми вселено в
житловий будинок АДРЕСА_1 та зобов
язано власника ОСОБА_4 передати ОСОБА_1
ключі від вхідних дверей вказаного
житлового будинку.

Проте, добровільно відповідач рішення
суду не виконував, в зв 'язку з чим її з
дітьми вселено в спірний житловий
будинок в примусовому порядку.

Однак, відповідач їй з дітьми виділив
найменшу кімнату площею 9,5 кв. м на
першому поверсі вищевказаного
двоповерхового п"ятикімнатного
будинку житловою площею 101,4 кв. м,
загальною площею 192,2 кв. м, що не
відповідає вимогам чинного
законодавства.

Більше того, відповідач постійно
створює їм неприємні умови проживання,
порушує загальний порядок
користування всіма підсобними
приміщеннями, створюючи перешкоди у
користуванні ними, а також
відмовляється укласти угоду щодо плати
за користування жилими приміщеннями в
житловому будинку.

Просила виділити їй з дітьми в
користування дві ізольовані кімнати на
другому поверсі спірного житлового
будинку, залишивши нежилі та підсобні
приміщення і прибудинкову територію у
загальному користуванні, зобов'язати
відповідача не порушувати
встановлений судом порядок
користування наданими житловими і
підсобними приміщеннями та не чинити
їй з дітьми жодних перешкод у вказаному
будинку, зобов'язати відповідача
укласти з нею угоду по сплаті коштів за
користування наданих житлових
приміщень згідно норм житлової площі
на трьох осіб у вказаному будинку,
здійснити розподіл особових рахунків
зі сплати комунальних послуг між нею та
існуючими мешканцями будинку, змінити
договір про надання послуг з утримання
будинку та зобов'язати відповідне
територіальне комунальне підприємство
у місті Бориспіль, яке обслуговує
зазначений будинок і на балансі якого
він знаходиться, виділити їй окремий
особовий рахунок, а за власником
будинку залишити існуючий особовий
рахунок.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 13 листопада 2013 року позов
задоволено частково, зобов'язано
відповідача не чинити позивачці та
малолітнім дітям перешкоди у
користуванні жилим будинком АДРЕСА_1, а
також прибудинковою територією, та
надати ключі від дверей брами. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У апеляційній скарзі позивачка просить
рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
неповне з"ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з
того, що позивачка не довела в суді
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх позовних вимог.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Згідно вимог ч. 1 ст. 405 ЦК України, яка
передбачає право членів сім'ї власника
житла на користування цим житлом, члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником.

За змістом ст. 156 ЖК України члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. До членів сім'ї власника
будинку (квартири) належать особи,
зазначені в частині другій статті 64
цього Кодексу. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

За правилами ч. 1 ст. 162 ЖК України плата
за користування жилим приміщенням в
будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, встановлюється угодою
сторін.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є
власником житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами
АДРЕСА_1.

28 лютого 2009 року сторони уклали шлюб,
який розірвано рішенням
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 11.07.2011 року. 23
січня 2010 року від шлюбу народилась
дочка ОСОБА_2.

У 2010 році позивачка та малолітні діти
вселились у вищевказаний житловий
будинок за згодою відповідача, як члени
його сім"ї.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 15.10.2012 року вселено позивачку разом
з малолітніми дітьми в житловий
будинок АДРЕСА_1 та зобов'язано
власника ОСОБА_4 передати ОСОБА_1 ключі
від вхідних дверей вказаного житлового
будинку.

Встановлено, що після вселення
позивачки разом з малолітніми дітьми в
спірний житловий будинок, відповідач
виділив останнім житлову кімнату 1-5
площею 9,7 кв. м.

Тобто, відповідач, будучи власником
спірного будинку, визначив житлове
приміщення, яке позивачка з дітьми
мають право займати, у відповідності з
вимогами ч. 1 ст. 405 ЦК України.

З урахуванням наведеного, оскільки
чинним законодавством передбачено
право членів сім'ї власника житла на
користування цим житлом і не
передбачено такий спосіб захисту прав
членів сім"ї власника житлового
будинку як виділення в користування та
встановлення порядку користування в
даному випадку спірним житловим
будинком, який належить відповідачу на
праві власності, то суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
відмову в позові.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду,
рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права і не може бути скасовано з
підстав, викладених у апеляційній
скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в
своїх інтересах та інтересах
малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 13 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді