АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1598/2014
Головуючий у 1- й інстанції: Лужецька
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Ратнікової В.М.,
Борисової О.В.

при секретарі - Мурга М.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 06 листопада
2013 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Київська виробнича компанія «Рапід»
про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2012 року позивач ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом до ПАТ
Київська виробнича компанія "Рапід" в
якому просила поновити на роботі на
посаді ведучого інженера
планово-аналітичного відділу та
зобов'язати відповідача внести зміни
до 1.2.2 наказу № 235-ВК від 26.06.2012 р„ яким
надати їй відпустку тривалістю 183 дні
та звільнити зв'язку із виходом на
пенсію по завершенню відпустки.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим,
що за час роботи у відповідача позивач
станом на 16.06.2012 р. мала право на
використання щорічної відпустки
загальним обсягом 196 днів. Позивач
звернулась до ПАТ "Київська виробнича
компанія "Рапід" із заявою надати ій
відпустку тривалістю 13 днів з 27 червня
2012 року по 9 липня 2012 року з наступним
звільненням у зв'язку з виходом на
пенсію.

Водночас, у зв'язку з отриманням
консультації про нестачу півроку
трудового стажу для перерахунку пенсії
по стажу нею 5 липня 2012 року нею було
подано нову заяву на використання
решти наявної у неї невикористаної
відпустки тривалістю 183 дні, починаючи
з 10 липня 2012 року із звільненням на
пенсію по іі завершенню. Датою її
звільнення просила вважати останній
день 183 - денної відпустки. Вважає, що
заявою від 05.07.2012 р., поданою
відповідачу до 09.07.2012 р. здійснила
достатні юридичні дії щодо відкликання
її заяви від 26.06.2012 р. в частині
звільнення з роботи з 09.07.2012 р. проте,
незважаючи на вищевикладене, була
звільнена з 09.07.2012 р. за власним
бажанням. Вважаючи, що їй
необґрунтовано було відмовлено у
наданні відпустки звернулася до суду з
зазначеним вище позовом та просила суд
поновити її на посаді ведучого
інженера планово-аналітичного відділу
Г1АТ «КВК «Рапід» з 09.07.2012 р.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 4 грудня 2012 року у задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
12 березня 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення, яким вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково. Поновлено ОСОБА_2 на посаді
ведучого інженера
планово-аналітичного відділу ПАТ
"Київська виробнича компанія "Рапід" з 9
липня 2012 року. У решті позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Київська
виробнича компанія "Рапід" задоволено
частково. Рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 4 грудня 2012
року та рішення Апеляційного суду м.
Києва від 12 березня 2013 року скасовано.
Справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 6 листопада 2013 р. в задоволені
позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу в якій просила скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове яким повністю
задовольнити позовні вимоги.

Свої доводи обґрунтувала тим, що вона
не була ознайомлена з графіком
відпусток планово-аналітичного
відділу, а тому не була повідомлена про
дату початку відпустки у строки
вказані в Законі. Апелянт вважає, що
вона не повинна була відкликати свою
заяву щодо надання відпустки та
звільнення в останній день, так як
своєю наступною заявою висловила своє
бажання на продовження трудових
відносин, що виключає її звільнення за
попередньою заявою. Також апелянт
вказує,що вона не була повідомлена
належним чином про відмову відповідача
задовольнити її заяву про продовження
відпустки з урахуванням
невикористаних відпусток за попередні
роки. Крім того вважає, що відпустка з
минули роки законодавством ніяким
терміном не обмежена.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді Гаращенка Д.Р., доводи
апеляційній скарги, пояснення
представників сторін, перевіривши
законність й обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 27.12.2011 року між ПАТ «КВК
«Рапід» та ОСОБА_2 укладено контракт №
14 на виконання трудових обов'язків,
відповідно до якого роботодавець
надає, а фахівець зобов'язується
виконувати роботу на умовах цього
контракту згідно з посадовою
інструкцією на посаді ведучий інженер.

Пунктом 7.1. договору сторони визначили
строк дії контракту з 01.01.2012 р. по 30.06.2012
р. (а.с.3-6).

26.06.2012 року ОСОБА_2 звернулася до ПАТ
«КВК «Рапід» з заявою про надання
щорічної відпустки з 27.06.2012 року по
09.07.2012 року з подальшим звільненням з
роботи у зв'язку з виходом на пенсію
(а.с.11).

26.06.2012 року на підставі заяви ОСОБА_2 ПАТ
"Київська виробнича компанія "Рапід"
видано наказ №235-ВК, згідно з яким
ОСОБА_2 надано щорічну відпустку на 12
календарних днів в рахунок відпустки
за період роботи з 02.01.2011р. по 02.01.2012 р., з
27.06.2012р. по 19.07.2012 р. та звільнено ОСОБА_2
з 09.07.2012 р. за власним бажанням в зв'язку
з виходом на пенсію з виплатою
матеріальної допомоги згідно
колективного договору та компенсації
за 180 календарних днів невикористаної
відпустки (а.с.22-23).

Згідно наказу № 247-ВК від 03.07.2012 року
працівника відповідача ОСОБА_3 09.07.2012 р.
переведено на посаду ведучого інженера
планово-аналітичного відділу з окладом
згідно штатного розпису.

05.07.2012 року ОСОБА_2 звернулася до ПАТ
"КВК "Рапід" з заявою, у якій враховуючи
заяву від 26.06.2012 р. просила, надати їй
невикористану відпустку за минулі роки
строком у 183 дні, починаючи з 10.07.2012 року
з подальшим звільненням в зв'язку з
виходом на пенсію. Датою звільнення
просила вважати останній день
відпустки (а.с. 12). При цьому заява від
05.07.2012 р. не містить вимог про
відкликання чи скасування попередньої
заяви.

Судом першої інстанції встановлено, що
листом від 09.07.2012 року №469/01 відповідач
повідомив ОСОБА_2, що заява від 05.07.2012
року не може бути задоволена, оскільки
чинним трудовим законодавством не
передбачено надання відпусток такої
тривалості, а також надання згаданої
відпустки порушує виробничий процес
підприємства.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції дійшов до правильного
висновку про те, що трудовий договір
між ОСОБА_2 та ПАТ "Київська виробнича
компанія "Рапід" вважається розірваним
з 09.07.2012 року з виплатою компенсації за
невикористані відпустки та
матеріальної допомоги згідно
колективного договору (а.с. 13).

Зазначений лист був отриманий
позивачем 12.07.2012 р., що підтверджується
копією поштового повідомлення про
вручення (а.с.39)

В трудовій книжці ОСОБА_2 було зроблено
запис про її звільнення 09.07.2012 р. за
власним бажанням в зв'язку з виходом на
пенсію відповідно до ст. 38 КЗпП України
(а.с.31).

16.07.2012 р. відповідач звернувся до
позивача з листом № 481/01 та просив
терміново прибути у відділ кадрів та
бухгалтерію ПАТ «КВК «Рапід» за
отриманням трудової книжки, обітної
плати, матеріальної допомоги згідно
колективного договору та компенсації
за використані відпустки на
підприємстві. Зазначений лист був
отриманий позивачем 31.07.2012 (а.с.40-41).

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Відповідно до ст. 74 КЗпП України
громадянам, які перебувають у трудових
відносинах з підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, виду діяльності
галузевої належності, а також працюють
за трудовим договором у фізичної особи,
надаються щорічні (основна та
додаткові) відпустки із збереженням на
їх період місця роботи кади) і
заробітної плати.

Згідно з ч. 1 ст. З Закону України "Про
відпустки'' за бажанням працівника у
разі його звільнення (крім звільнення
за порушення трудової дисципліни) має
бути надано йому використану відпустку
з наступним звільненням.

Датою звільнення в цьому разі є
останній день відпустки.

Частиною 3 ст. 10 Закону України "Про
відпустки'' визначено, що загальна
тривалість річних - основної та
додаткових відпусток не може
перевищувати 59 календарних днів, а для
працівників, зайнятих на підземних
гірничих роботах, - 69 календарних днів.

Відповідно до ч.2 ст. З Закону України
"Про відпустки" передбачено, що у разі
звільнення працівника у зв'язку із
закінченням строку трудового договору
невикористана відпустка може за його
бажанням надаватися й тоді, коли час
відпустки повністю або частково
перевищує строк трудового договору. У
цьому випадку чинність трудового
договору продовжується до закінчення
відпустки.

Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 79 КЗпП України
черговість надання відпусток
визначається графіками, які
затверджуються власником або
уповноваженим ним органом за
погодженням з виборним органом
первинної профспілкової організації
(профспілковим представником), і
доводиться до відома всіх працівників.
При складанні графіків враховуються
інтереси виробництва, особисті
інтереси працівників та можливості їх
відпочинку.

Конкретний період надання щорічних
відпусток у межах, установлених
графіком, погоджується між працівником
і власником або уповноваженим ним
органом, який зобов'язаний письмово
повідомити працівника про дату початку
відпустки не пізніш як за два тижні до
встановленого графіком терміну.

Пунктом 17 Правил внутрішнього
трудового розпорядку працівників ПАТ
«КВК «Рапід», затвердженого
генеральним директором ПАТ «КВК
«Рапід» Гриненко В.І. та погодженого
головою профкому ОСОБА_5, передбачено
затвердити графік надання відпусток за
погодженням профспілковою стороною до
5 січня поточного року та доводити його
до відома працівників. При складанні
графіка відпусток врахувати сімейні
обставини, особисті інтереси та
можливості відпочинку кожного
працівника. Письмово повідомляти
працівника про дату початку його
відпустки не пізніше як за два тижні до
встановленого графіком періоду.

Згідно графіку відпусток
планово-аналітичного відділу на 2012 рік.
затвердженого генеральним директором
ПАТ «КВК «Рапід» Гриненко В.І. та
погодженого головою профспілкової
організації ПАТ «КВК «Рапід» ОСОБА_5
ОСОБА_2 передбачена відпустка в червні
2012 року (а.с.32). Судом встановлено, що
іншого графіку відпусток на
підприємстві не було.

Черговість надання відпусток
визначається графіками,
затверджуваними власниками за
погодженням з виборними органами
первинних профспілкових організацій.
Пунктом 20 Типових правил внутрішнього
трудового розпорядку для робітників та
службовців підприємств, установ,
організацій передбачено, що графіки
відпусток складаються на кожний
робочий рік не пізніше 5 січня. При
складанні графіку враховуються
інтереси виробництва, особисті
інтереси працівників наявність
можливостей для відпочинку.

Фактичне ж надання відпустки згідно ч.
11 ст. 10 Закону "Про відпустки'' повинно
узгоджуватися між працівником та
роботодавцем та залежить від того, чи
працює на період, зазначений у графіку
відпусток, цей працівник на
підприємстві.

Матеріали справи не містять доказів
того, що заява ОСОБА_2 від 05.07.2012 року,
вх.. № 52 про використання решти
невикористаної відпустки була
погоджена позивачем з відповідачем в
порядку, передбаченому ст. 79 КЗпП
України та правилами внутрішнього
трудового розпорядку.

Таким чином судова колегія вважає, що
між сторонами не узгоджувалося надання
відпустки ОСОБА_2 за минулі роки
тривалістю у 183 дні, починаючи з 10.07.2012
року після закінчення дії контракту з
урахуванням графіку відпусток, який
було встановлено на підприємстві.

Судова колегія погоджується з судом
першої інстанції щодо відхилення
доводів представника позивача, про те,
що заявою від 05.07.2012 р. ОСОБА_2
відкликала заяву від 26.06.2012 р.

Згідно зі ст. 39-1 КЗпП України
встановлено, що якщо після закінчення
строку трудового договору (пункти 2 і 3
статті 23) трудові відносини фактично
тривають і жодна із сторін не вимагає
їх припинення, дія цього договору
вважається продовженою на
невизначений строк.

Судом першої інстанції встановлено, що
після подачі позивачем заяви від 26.06.2012
р. ПАТ КВК Рапід» видало наказ про
надання позивачу відпустки та
звільнено її з посади за власним
бажанням згідно її заяви.

Після закінчення відпустки позивач не
зробила ніяких дій щодо підтвердження
продовження з підприємством трудових
відносин, вважаючи, що такі відносини
продовжуються відповідно до її заяви
від 05.07.2012 р. про продовження строку
відпустки, але фактично наказ про
звільнення її 09.07.12 р. було вже
підписано, та на її місце був
переведений іншій працівник.

Крім того в надані позивачем заяві
заяви не вбачається вимоги щодо
відкликання чи скасування попередньої
заяви про надання відпустки та
звільнення.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції уважно дослідив надані
сторонами докази, дав їм належну оцінку
вірно визначився з застосуванням норм
права та ухвалив вірне рішення.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 06 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді