Справа № 190/1953/13-ц
Провадження 2/190/29/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 січня 2014 року
м. П'ятихатки

П'ятихатський районний суд
Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Резніченка
М.С.,

за участю секретаря

судового засідання Москалець
А.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача
Жукової Я.О.,

представника третьої особи
Пушкаренко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до П’ятихатської районної
державної адміністрації
Дніпропетровської області, товариства
з обмеженою відповідальністю
«Суворовське» П'ятихатського району,
виконавчого комітету Лихівської
селищної ради П'ятихатського району,
третя особа - управління Державного
земельного агентства України у
П’ятихатському районі, про визнання
права на земельну частку (пай) в порядку
спадкування, виділення земельної
ділянки в натурі (на місцевості),

в с т а н о в и в:

21.11.2013 р. ОСОБА_2 пред'явила до суду позов
до П’ятихатської
райдержадміністрації, ТОВ
«Суворовське» і виконкому Лихівської
селищної ради про визнання права на
земельну частку (пай) в порядку
спадкування, виділення земельної
ділянки в натурі (на місцевості),
обґрунтовуючи вимоги тим, що її мати
ОСОБА_7 04.11.1991 р. зареєструвала шлюб з
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р.. До
його смерті вони проживали спільно по
АДРЕСА_1, тому вважає, що мати прийняла
спадщину вітчима, хоча її не оформила
спадкове право. Заповіт вітчим не
складав. Мати заповіт також не складала
і ІНФОРМАЦІЯ_2 р. померла. З 1996 р.
фактично вона проживала з матір'ю по
АДРЕСА_1, будучи зареєстрованою за
іншою адресою. Після ухвалення рішення
П'ятихатського районного суду від
12.03.2012 р., яким їй визначено додатковий
строк для подання до нотаріального
органу заяви про прийняття спадщини
після померлої ОСОБА_7, 05.04.2013 р. вона
одержала два свідоцтва про право на
спадщину за законом, у тому числі на
право на земельну частку (пай) розміром
7.32 в умовних кадастрових гектарах, що
належало матері на підставі
сертифікату на право на земельну
частку (пай) та на вклади в ПАТ
«Державний ощадний банк України», які
належали вітчиму ОСОБА_8. В лютому 2013 р.
їй стало відомо, що вітчим мав право на
земельну частку (пай) по КСП ім..
Суворова, бо був пенсіонером колгоспу
ім.. Суворова та включений в списки, які
додаються до Державного акту на право
колективної власності на землю по КСП
ім.. Суворова, але з невідомих причин
сертифікат він не отримав, що позбавило
права його дружину ОСОБА_7 і її на землю.
Просить визнати за нею право на
земельну частку (пай) розміром 6.55 га в
порядку спадкування від померлої
матері ОСОБА_7, яке вона успадкувала від
померлого чоловіка ОСОБА_8, її вітчима,
а також зобов'язати П’ятихатську РДА
виділити їй земельну ділянку в натурі
(на місцевості) із земель резервного
фонду на території Лихівської селищної
ради.

У судовому засіданні позивач і її
представник позов підтримали,
посилаючись на обставини, викладені у
позові.

Представник відповідача
П’ятихатської районної державної
адміністрації Жукова Я.О. позов не
визнала і пояснила, що на території
Лихівської селищної ради дійсно є
землі резервного фонду загальною
площею 946,843 га, однак вони
використовуються за договорами оренди
земельних ділянок, укладеними між
П’ятихатською районною державною
адміністрацією і товариствами
«Агрохімія», «Степ», «Агророст»,
приватними підприємствами. Ці договори
чинні, зміни до них не вносилися.
Адміністрація має намір передати
зобов'язання за цими договорами ГУ
Держземагенства у Дніпропетровській
області, але управління, яке є
правонаступником цих відносин, не
бажає. З цих підстав вважає, що
відповідач не повинен нести
відповідальність в частині виділення
земельних ділянок на місцевості із
земель резервного фонду.

Відповідач - ТОВ «Суворовське» про
місце і час розгляду справи
повідомлений належним чином, в судове
засідання свого представника не
направив і подав заяву про можливість
розгляду справи за його відсутності,
проти позову не заперечив (а.с. 52).

Відповідач - виконавчий комітет
Лихівської селищної ради про місце і
час розгляду справи повідомлений
належним чином, в судове засідання
свого представника не направив і подав
заяву про можливість розгляду справи
за його відсутності, проти позову не
заперечив (а.с. 79).

Представник третьої особи - управління
Держземагенства у П’ятихатському
районі Пушкаренко В.М. вирішення спору
залишила на розсуд суду і пояснила, що
списки як додатки до Державного акту на
право колективної власності КСП ім..
Суворова складалися, пізніше
уточнювалися, подавалися копії
паспортів громадян. ОСОБА_8 не одержав
сертифікат на право на земельну частку
(пай), оскільки Державний акт КСП ім..
Суворова видано 10.02.1996 р., сертифікати
виготовлялися пізніше, а ОСОБА_8 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 р., тому не подав
відповідні документи.

Заслухавши сторони, свідків,
дослідивши наявні у справі письмові
докази суд дійшов висновку про відмову
у задоволенні позову з наступних
підстав.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_2 є рідною дочкою ОСОБА_10 і ОСОБА_7
(а.с. 11, 12).

Після смерті 30.11.1974 р. ОСОБА_10, актовий
запис № 48 (а.с. 14) ОСОБА_7 04.11.1991 р.
зареєструвала шлюб з ОСОБА_8, актовий
запис № 16 (а.с. 11), їй присвоєно прізвище
ОСОБА_7.

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від
01.01.1997 р. ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р.,
актовий запис № 1 (а.с. 13).

Свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від
ІНФОРМАЦІЯ_2 р. підтверджується, що
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р., актовий
запис № 52 (а.с. 15).

Наданими виконкомом Лихівської
селищної ради довідками від 28.01.2013 р.
підтверджується те, що на день смерті
ОСОБА_8 і ОСОБА_7 були зареєстровані
АДРЕСА_1, заповітів не складали (а.с. 48-51).

Відповідно до свідоцтв про право на
спадщину за законом від 05.04.2013 р.
спадкоємицею майна, що належало
померлій ОСОБА_7, а саме права на
земельну частку (пай) у землі, яка
перебуває у колективній власності КСП
«Комунарівське» розміром 7.32 в умовних
кадастрових гектарах, а також майна, що
належало померлому ОСОБА_8,
спадкоємицею якого була його дружина
ОСОБА_7, яка прийняла спадщину, але не
оформила своїх спадкових прав, а саме
вкладів з відповідними відсотками та
нарахованою компенсацією, що
знаходиться в ощадному банку філії
ТВБВ 10003/0505, є її дочка ОСОБА_2 (а.с. 18, 19).

Згідно довідки управління
Держземагенства у П’ятихатському
районі від 12.02.2013 р. ОСОБА_8 дійсно
включений під реєстраційним № 390 у
«Додатку 1. Списку громадян-членів
колективного сільськогосподарського
підприємства, сільськогосподарського
кооперативу або товариства», що
додається до Державного акту на право
колективної власності на землю КСП ім..
Суворова, серії І-ДП № 000085,
зареєстрованого Лихівською селищною
радою у Книзі записів державних актів
на право колективної власності на
землю за ПХ № 307 від 10.02.1996 року. У
списках Книги реєстрації сертифікатів
на земельний пай членів КСП ім..
Суворова ОСОБА_8 не рахується (а.с. 21-28).

Допитані свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13 і
ОСОБА_14 кожен окремо пояснили, що вони є
жителями смт. Лихівка і їм відомо, що
батьки позивача померли, а ОСОБА_2 з 1996
р. проживає в будинку матері. ОСОБА_13
повідомив, що від нього позивач
дізналася, що ОСОБА_8 внесений у Списки
до Державного акту.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона працює
головою Лихівської селищної ради і їй
відомо, що на території селищної ради є
землі резервного фонду площею 966,843 га, з
яких використовуються згідно
державних актів на право власності на
землю 20 га, а решта 946,843 га - згідно
договорів оренди ділянок. Земля
передана в оренду товариствам,
приватним підприємцям П’ятихатською
районною державною адміністрацією,
тому селищна рада не має жодного
відношення до земель резервного фонду.

Відповідно до п. 2 Указу Президента
України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про
порядок паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» право на земельну частку
(пай) мають члени колективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного
товариства, в тому числі пенсіонери,
які раніше працювали в ньому і
залишаються членами зазначеного
підприємства, кооперативу,
товариства, відповідно до списку, що
додається до державного акта на право
колективної власності на землю.

Таким чином, судом встановлено, що
ОСОБА_8 на момент розпаювання земель
КСП ім.. Суворова був пенсіонером
колгоспу ім.. Суворова П'ятихатського
району, тому підпадає під умови,
передбачені п. 2 вказаного Указ і за
життя мав право на земельну частку
(пай).

Згідно зі статтями 26, 30 ЦК України
ніхто не може бути обмежений у
правоздатності або дієздатності
інакше, як у випадках і в порядку,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 5 ЗК України в
редакції 1990 р., який діяв на момент
виникнення спірних правовідносин,
суб'єктами права колективної власності
на землю є КСП, розпорядження
земельними ділянками, переданими у
колективну власність здійснюється за
рішенням загальних зборів колективу
співвласників.

Згідно статей 22, 23 цього ж Кодексу
право власності або право користування
землею виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі і одержання
документа, що посвідчує це право. Право
власності або право користування
посвідчується державними актами.

Аналогічним чином вказані
правовідносини врегульовані ст.ст. 81,
125, 126 ЗК України в редакції 2002 р., згідно
яких право власності та постійного
користування на землю виникає після
одержання власником або користувачем
документа, що посвідчує це право та
його реєстрації. Право власності та
право користування посвідчується
державними актами.

Таким чином, для набуття права на
земельну частку (пай) необхідно, щоб
особа була членом КСП і залишалася ним
відповідно до списку, що додається до
державного акта на право колективної
власності на землю.

Суд звертає увагу, що відповідно
до ст.. 4 Прикінцевих та перехідних
положень чинного ЦПК, до прав та
обов'язків, що виникли до набуття
чинності ЦПК, застосовуються норми
раніше чинного законодавства, тобто
норми ЦК УРСР 1963 р.. Зокрема ч. 4 ст. 2
цього ж Кодексу встановлює, що сімейні,
трудові, земельні, гірничі, водні,
лісові відносини, а також відносини в
колгоспах, що випливають з їхнього
статуту, регулюються відповідно
сімейним, трудовим, земельним
законодавством та іншим
законодавством. Вказана норма закону
кореспондується зі ст.. 1 ЗК України від
18.12.1990 р., яка зазначає, що земельні
відносини в Україні регулюються цим
Кодексом та іншими законодавчими
актами України, що видаються
відповідно до нього. Жодна ж із норм ЗК
1990 р. та норми інших законодавчих актів,
що були видані відповідно до нього, не
встановлюють вимог про застосування
строку позовної давності при
здійсненні захисту порушеного права на
земельну частку (пай).

Виходячи з наведеного суд вважає, що
ОСОБА_8 за життя не набув право на
земельну частку (пай), хоча і підпадав
під дію п. 2 Указу Президента України
від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок
паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям», не одержав відповідного
сертифікату на право на земельну
частку (пай). ОСОБА_7 - дружина померлого
ОСОБА_8, також за свого життя не
оформила спадщину після померлого
чоловіка у вигляді права на вказану
частку (пай), тому за позивачем не може
бути визнано таке право після померлої
матері.

На підставі п. 2 Указу Президента
України «Про порядок паювання земель,
переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» від 08.08.1995 року № 720/95,
ст.ст.. 5, 22, 23, 122 ЗК України 1990 р., ст. 81, 125,
126 ЗК України, ст. 26, 30, 267, 1216, 1218, 1220, 1223,
1225, 1258, 1261, 1268 ЦК України, керуючись
ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України,
суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
П’ятихатської районної державної
адміністрації Дніпропетровської
області, товариства з обмеженою
відповідальністю «Суворовське»
П'ятихатського району, виконавчого
комітету Лихівської селищної ради
П'ятихатського району, третя особа -
управління Державного земельного
агентства України у П’ятихатському
районі, про визнання права на земельну
частку (пай) в порядку спадкування,
виділення земельної ділянки в натурі
(на місцевості) відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 24 січня
2014 р..

Суддя