АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 604/482/13-ц Головуючий у 1-й
інстанції Сидорак Г.Б. Провадження №
22-ц/789/14/14 Доповідач - Гурзель
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2014 р. Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Гурзеля І.В.

суддів - Фащевської Н. Є., Щавурської Н.
Б.,

при секретарі - Щебивовк Г.І.

з участю сторін - представника
апелянта Гнатишак О. В., позивача
ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "Приватбанк" на
рішення Підволочиського районного
суду від 25 вересня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "Приватбанк", ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання кредитної угоди, договору про
видачу траншу та договору поруки
недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд із
позовом про визнання кредитної угоди
№07/07/967М від 30 липня 2007 року, договору
про видачу траншу №07/07/967М-01 від 30
липня 2007 року з додатком до вказаного
договору та договору поруки №07/07/967М/01
від 30 липня 2007 року недійсними. В
обґрунтування своїх вимог посилається
на те, що виконані підписи у
оспорюваних договорах від імені
позичальника їй не належать, а тому ці
договори не відповідають її внутрішній
волі та вчинені без її вільного
волевиявлення та повинні бути визнанні
недійсними.

Рішенням Підволочиського районного
суду від 25 вересня 2013 року позов -
задоволено. Визнано недійсними:
кредитну угоду №07/07/967М, укладену 30
липня 2007 року між ПриватБанком в особі
Першого заступника директора -
керівника бізнесу обслуговування
крупних і VIP-корпоративних клієнтів
Тернопільської філії Закритого
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» Сегіна Федора
Васильовича з однієї сторони та ОСОБА_2
з іншої сторони; договір про видачу
траншу №07/07/967М-01, укладений 30 липня 2007
року між ПриватБанком в особі Першого
заступника директора - керівника
бізнесу обслуговування крупних і
VIP-корпоративних клієнтів
Тернопільської філії Закритого
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» Сегіна Федора
Васильовича з однієї сторони та ОСОБА_2
з іншої сторони; договір поруки
№07/07/967М/01, укладений 30 липня 2007 року між
ОСОБА_5 (поручителем) та Закритим
акціонерним товариством комерційним
банком «Приватбанк (кредитором) в особі
Першого директора - керівника бізнесу
обслуговування крупних і
VIP-корпоративних клієнтів
Тернопільської філії Закритого
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» Сегіна Федора
Васильовича, предмет якого - надання
поруки поручителем перед кредитором за
виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за
кредитним договором від 30 липня 2007 року
за №07/07/967М.

В апеляційній скарзі представник
"ПриватБанку" просить рішення суду
першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в позові
відмовити. Посилається на те, що
рішення ухвалене за неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідністю висновків
суду обставинам справи та з порушенням
норм процесуального і матеріального
права.

Заслухавши представника апелянта,
який зіслався на доводи апеляції,
позивача та її представника, які
просять апеляцію відхилити,
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що
волевиявлення учасників укладених
договорів не відповідало їх реальній
волі і що в силу ст. 215 ЦК України ці
договори є недійсними. При цьому суд
послався на висновок
судово-почеркознавчої експертизи №
3847/13-22 від 27.08.2013 року. Однак з таким
висновком колегія не погоджується,
оскільки він не відповідає обставинам
справи.

Судом першої інстанції встановлено, що
30 липня 2007 року за №07/07/967М була
укладена кредитна угода між
ПриватБанком в особі Першого
заступника директора - керівника
бізнесу обслуговування крупних і
VIP-корпоративних клієнтів
Тернопільської філії ЗАТ КБ
«ПриватБанк» Сегіна Ф. В. з однієї
сторони та ОСОБА_2 з іншої сторони.

Також між вказаними сторонами 30 липня
2007 року був укладений договір про
видачу траншу за №07/07/967М-01.

Крім того, 30 липня 2007 року за №07/07/967М/01
укладений договір поруки між ОСОБА_5
(поручителем) та Закритим акціонерним
товариством комерційним банком
«Приватбанк» (кредитором) в особі
Першого директора - керівника бізнесу
обслуговування крупних і
VIP-корпоративних клієнтів
Тернопільської філії Закритого
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» Сегіна Ф. В.
Предметом вказаного договору було
надання поруки поручителем перед
кредитором за виконання ОСОБА_2 своїх
зобов'язань за кредитним договором від
30 липня 2007 року за №07/07/967М.

Однак встановивши факт укладення
зазначених правочинів між сторонами
суд першої інстанції пославшись на
висновок експерта про неналежність
підпису ОСОБА_2 зробив суперечливий
висновок, що волевиявлення учасників
укладених договорів не відповідало їх
реальній волі. При цьому суд однобічно
зіслався на результатами проведення
судово-почеркознавчої експертизи №
3847/13-22 від 27.08.2013 року згідно якої: 1.
рукописні тексти в повідомленнях про
вручення поштового відправлення №326370
від 03.08.2009 та №332922 від 29.09.2009 в графі
«особисто» виконано не ОСОБА_2, а іншою
особою;

2. підпис від імені ОСОБА_2 на першій та
кожній окремо наступній сторінках
кредитної угоди №07/07/967М від 30.07.2007 в
графі «Позичальник» виконано не
ОСОБА_2, а іншою особою;

3. підпис від імені ОСОБА_2 на договорі
поруки №07/07/967М/01 від 30.07.2007 в графі
«Боржник» виконано не ОСОБА_2, а іншою
особою;

4. підпис від імені ОСОБА_2 на договорі
поруки №07/07/967М/02 від 30.07.2007 в графі
«Боржник» виконано не ОСОБА_2, а іншою
особою;

5. підпис від імені ОСОБА_2 в Додатку № 1
до договору про видачу Траншу №07/07/967М
від 30.07.2007 в графі «Позичальник»
виконано не ОСОБА_2, а іншою особою;

6. підпис від імені ОСОБА_2 в договорі
застави товару в обороті №07/07/967М від
30.07.2007 в графі «Заставодавець» виконано
не ОСОБА_2, а іншою особою;

7. підпис від імені ОСОБА_2 на сторінках
Договору про видачу траншу №07/07/967М-01
від 30.07.2007 р. в графі «Позичальник»
виконано не ОСОБА_2, а іншою особою.

У відповідності до ст.147 ЦПК України
висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється судом за
правилами ст.212 ЦПК України згідно якої
суд на підставі всебічного, повного й
об'єктивного розгляду обставин
аналізує й оцінює докази як кожен
окремо, так і в їх сукупності, у
взаємозв'язку, і ця оцінка повинна
спрямовуватися на встановлення
обставин, які обґрунтовують доводи і
заперечення сторін. Жоден доказ немає
для суду наперед встановленого
значення.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами ,які були
досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п.11
постанови "Про судове рішення у
цивільній справі" від 18 грудня 2009 року
№11 роз'яснив, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів.

Так суд першої інстанції не дав оцінку
доказам відповідача, що позивачем
умови кредитного договору частково
виконувались. Відповідно до виписки
погашень за кредитним договором
№07/07/967М від 30.07.2007 року (а.с.28) з 17.08.2007 по
17.06.2008 року щомісячно погашалось 1275, що
становить за 11 місяців 14025; 25.07.2008 р. -
1280.28; 29.08.2008 р. - 1268.68; 30.09.2008 р. - 1298.38.; 06.11.2008
р. - 1320.85; 19.11.2008 р. - 1270.23; 03.12.2008 р. - 181.60;
17.12.2008 р. - 1068.46; 22.12.2008 р. - 62.62; 22.07.2011 р. -
17.62; 21.11.2011 р. - 30.98; 09.12.2011 р. - 155.69; 04.01.2012 р. -
30.98; 05.01.2012 р. - 30.98; 13.01.2012 р. - 257.81; 02.02.2012 р.
- 353.15; 28.02.2012 р. - 444.05; 14.03.2012 р. - 91.16; 11.04.2012
р. - 62.19; 23.04.2012 р. - 205.62; 16.05.2012 р. - 62.11;
06.06.2012 р. - 15.42; 13.06.2012 р. - 96.28.

Наведене свідчить про те, що
обмежившись єдиним доказом - висновком
судово-почеркознавчої експертизи, суд
ухилився від з'ясування всіх фактичних
обставин, що в свою чергу, свідчить про
недотримання встановленого ст.212 ЦПК
України принципу оцінки доказів.

Так не було дано оцінки тому, що свекор
позивачки - ОСОБА_4 є майновим
поручителем ОСОБА_2 Між ним та ЗАТ КБ
"ПриватБанк" укладено договір іпотеки
(а.с.42) від 30 липня 2007 року, предметом
договору є надання Іпотекодавцем в
іпотеку майна, а саме будинку загальною
площею 153,1 кв. м, який розташований в
АДРЕСА_1.

Даний договір сторонами не
оспорюється, а отже визнається
дійсність його вчинення. Зазначеним
договором іпотеки забезпечувалось
виконання зобов'язань позивачки ОСОБА_2
по оспорюваній кредитній угоді №07/07/967М
від 30.07.2007 року.

Як вбачається з рішення
Підволочиського районного суду від 17
вересня 2009 року за позовом ПАТ КБ
"ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
звернення стягнення заборгованості за
кредитним договором на предмет
застави, позов задоволено. В рахунок
погашення заборгованості за кредитною
угодою №07/07/967М від 30 липня 2007 року в
розмірі 382647,34 грн., укладеною між ПАТ КБ
"ПриватБанк" та ОСОБА_2 звернуто
стягнення на предмет застави та
іпотеки: бруківку литу та пресовану в
асортименті, будинок загальною площею
153,1 кв. м, який розташований в АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення апеляційного
суду Тернопільської області від 23
грудня 2010 року по справі за позовом ПАТ
КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_8, ОСОБА_5 про виселення, позов
задоволено. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_8 з житлового приміщення
яке перебувало в іпотеці а саме будинку
АДРЕСА_1.

Вказані обставини свідчать про те, що
позивачка ОСОБА_2 знала про існування
кредитної угоди, умови якої тривалий
час добросовісно виконувала, під час
розгляду справ про її виселення
заперечувала позов наявністю
неповнолітніх дітей, вжиттям заходів
до погашення боргу і під час розгляду
вищевказаної справи з червня 2010 р.,
недійсність оскаржуваних договорів не
оспорювала, що свідчить про
затягування ОСОБА_2 вирішення даного
спору і виконання рішень судів, що
набрали законної сили.

Пояснення ОСОБА_2 про те, що вона мала
декілька кредитних договорів в
"Приватбанку" і це могло спричинити
нерозуміння нею за який з них її
виселяють суд оцінює критично,
оскільки з її ж пояснень вбачається, що
по іншій кредитній угоді вона
розрахувалась повністю. З цих же
підстав суд не приймає до уваги
пояснення позивачки про те, що її
свекор не знав за якою кредитною угодою
передає в іпотеку будинок. Договір
іпотеки укладався в день укладення
основної кредитної угоди. Доводи
позивачки про те, що вона особисто не
вносила коштів в касу, як і клопотання
про детальне вияснення зазначеної
обставини не може бути задоволене
оскільки з пояснень представника банку
вбачається, що термін зберігання
банківських документів 5 років. Також
на внесення коштів в касу для погашення
заборгованості документи для
встановлення особи не вимагається .
Крім того зазначені кошти могли
погашатись через банківські термінали,
чи повнолітніми членами сім'ї
позивачки. А тому встановлення
зазначеної обставини немає значення
для вирішення справи по суті.

За вказаних обставин підстав визнавати
зазначений кредитний договір та
додатки до нього недійсними колегія не
вбачає.

Рішення Підволочиського районного
суду від 25 вересня 2013 року слід
скасувати, як ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права та невідповідності висновків
суду обставинам справи та ухвалити
нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "Приватбанк",
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання кредитної
угоди, договору про видачу траншу та
договору поруки недійсними відмовити.

Керуючись п.2 ч. 1 ст. 307, ст. 309, ст. 313, ч. 2
ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "Приватбанк" - задовольнити.

Рішення Підволочиського районного
суду від 25 вересня 2013 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким в позові
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"Приватбанк", ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання кредитної угоди, договору про
видачу траншу та договору поруки
недійсними відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області І.В. Гурзель