справа № 642/9382/2013
провадження 2/642/89/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року Ленінський
районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді
Ольховського Є.Б.

при секретарі
Лисиченко С.М.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Харкова
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, 3-і особи: Ленінський відділ
ВДВС Харківського МУЮ, Товариство з
обмеженою відповідальністю банк
«Фінанси та Кредит» про визнання
дійсним договору купівлі-продажу,
визнання права власності та виключення
майна з - під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду з вищезазначеним позовом. В
обґрунтуванні своїх вимог вказав, що
20.01.12 року уклав з ОСОБА_2 письмовий
договір купівлі-продажу автомобіля
Mitsubishi L 200, 2007 р.в., д/н НОМЕР_1 згідно до
якого передав відповідачу гроші в сумі
31750 грн. які останній забов*язався
внести Товариству з обмеженою
відповідальністю банк «Фінанси та
Кредит» в рахунок погашення кредиту в
якому перебував автомобіль. ОСОБА_2
розрахувався за кредитом однак в
зв'язку з тим що на автомобіль було
накладено арешт постановами
Ленінського відділу ДВС Харківського
МУЮ задля забезпечення виконання вимог
за кредитним договором, позивач
позбавлений можливості
перереєструвати згаданий автомобіль і
прохає від суду визнати дійсним
договір-купівлі продажу спірного
автомобіля, його право власності на
нього та зняти з нього раніш накладений
арешт.

В судовому засідання позивач
підтримав свої позовні вимоги,
посилаючись на підстави викладені в
позовній заяві. Зазначив, що усі умови
щодо договору купівлі-продажу було
виконано, на теперішній час кредитні
забов*язання ОСОБА_2 перед банком
погашені і наявність арешту
перешкоджає його праву як власника
користуватись належним йому майном.

ОСОБА_2 та його представник в
судове засідання з'явились, позов
визнали в повному обсязі зазначивши що
дійсно на спірний автомобіль за заявою
ТОВ банк «Фінанси та Кредит» було
накладено арешт, однак кредитні
забов*язання за рахунок коштів
позивача було виконано і теперішнім
власником автомобіля є ОСОБА_1

Представник Ленінського ВДВС
Харківського МУЮ в судове засідання не
з'явився, надали суду письмову заяву з
проханням розглядати справу за їх
відсутності. Позов визнали та проти
його задоволення не заперечували (с.с.
34).

Представник ТОВ Банк «Фінанси та
Кредит» до судового засідання 15.11.13
року з'явилась, проти задоволення
позову не заперечувала зазначивши що
кредитні забов*язання ОСОБА_2 виконано
повністю. В судове засідання на 21.01.14
року не з'явились, про час розгляду
справи повідомлялись належним чином.

Вислухавши сторони та дослідивши
матеріали справи суд встановив що
позов підлягає задоволенню з огляду на
наступне:

згідно до копії свідоцтва про
реєстрацію автомобіль Mitsubishi L 200, 2007
р.в., д/н НОМЕР_1 належить на праві
власності ОСОБА_2 (с.с.14). Зазначений
автомобіль було придбано відповідачем
за кошти отримані внаслідок укладання
кредитного договору № 184/07-Ф від 09.07.2007
року між ОСОБА_2 та ТОВ Банк «Фінанси та
Кредит» (с.с. 4-9).

Постановами Державної виконавчої
служби від 19.05.09 року; 18.05.12 року та 09.07.12
року задля забезпечення виконання
кредитного договору між ОСОБА_2 та ТОВ
Банк «Фінанси та Кредит» було
накладено арешт на спірний автомобіль
(с.с. 44).

20.01.12 року позивач передав ОСОБА_2
задля погашення заборгованості за
кредитом гроші в сумі 32750 грн., при цьому
маючи на меті оформлення договору
купівлі-продажу зазначеного
автомобілю. Для оформлення угоди
сторони уклали договір купівлі-продажу
спірного автомобілю та ОСОБА_2 видав
розписку про отримання грошей (с.с. 11-12,
13).

Згідно до підписаної угоди після
розрахунку за кредитом відповідач
забов*язався зняти автомобіль з
реєстраційного обліку та надати
позивачу автомобіль та документи на
нього у власність.

Відповідно до довідки виданої ТОВ
Банк «Фінанси та Кредит» 05.09.13 року
умови кредитного договору було
виконано в повному обсязі і
заборгованості з боку ОСОБА_2 перед
банком не існує (с.с.21).

Згідно до вимог ст. 638 ЦК України
угода вважається укладеною, якщо
сторони досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Статтею 655 ЦК України
передбачено що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) забов*язуєтся передати
майно у власність другій стороні
(покупцеві) а покупець приймає або
забов*язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Задля виконання умов договору купівлі -
продажу 16.10.13 року ОСОБА_2 уповноважив
ОСОБА_1 експлуатувати, користуватися,
розпоряджатися та страхувати належний
йому автомобіль Mitsubishi L 200, 2007 р.в., д/н
НОМЕР_1 до 16.10.2020 року. Зазначене
доручення було посвідчено приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 за
реєстровим номером 1661 (с.с.10).

Відповідно до ст. 41 Конституції України
право приватної власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно до ст. 59 Закону України «Про
виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно на яке накладено арешт,
належить їй, а не боржникові, може
звернутись до суду з позовом про
визнання права на майно і звільнення
майна з-під арешту.

Сторони не ухилялись від нотаріально
посвідчення правочину, а уклали
удаваний право чин, (оформлений як
доручення), що не дає суду змоги
застосувати до правовідносин між
сторонами вимог ст. 220 ЦК України.

Таким чином суд встановив, що 20.01.12 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбувся
письмовий правочин з купівлі-продажу
автомобіля, на підтвердження якого
16.10.13 року було укладено удаваний
правочин по наданню доручення на право
експлуатувати, користуватися,
розпоряджатися та страхувати
зазначений автомобіль, оскільки на
виконання цього правочинну сторони
досягли та здійснили усі передбачені
законом умови крім зняття автомобіля з
реєстрації та подальшої її постановки
на облік.

Згідно до вимог ст. 235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що право чин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Як зазначив Пленум Верховного Суду
України в постанові від 6 листопада 2009
року N 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» за удаваним
правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини. На відміну від
фіктивного правочину, за удаваним
правочином права та обов'язки сторін
виникають, але не ті, що випливають зі
змісту правочину. Встановивши під час
розгляду справи, що правочин вчинено з
метою приховати інший правочин, суд на
підставі статті 235 ЦК має визнати, що
сторонами вчинено саме цей правочин, та
вирішити спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин. Якщо правочин,
який насправді вчинено, суперечить
закону, суд ухвалює рішення про
встановлення його нікчемності або про
визнання його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки
недійсності, передбачені статтею 216 ЦК,
можуть застосовуватися тільки у
випадку, коли правочин, який сторони
насправді вчинили, є нікчемним або суд
визнає його недійсним як оспорюваний.

Положеннями ч.ч.1,4 ст. 334 ЦК України
встановлено, що право власності у
набувача майна за договором виникає з
моменту передання майна, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації. Відповідно до ст. 34
Закону України «Про дорожній рух»
державна реєстрація транспортних
засобів здійснюється у порядку
встановленому Кабінетом Міністрів
України. Правилами реєстрації та
обліку автомобілів, затверджених
Постановою УМУ № 1388 від 07.09.1998 року
реєстрація транспортних засобів
проводиться на підставі
реєстраційного документу, зокрема
свідоцтва про реєстрацію. Відчуження,
передача власником (ОСОБА_1) придбаного
автомобіля іншим особам повинно бути
після зняття з реєстраційного обліку в
підрозділі ДАІ.

Вивченням наявного в матеріалах справи
доручення від 16.10.13 року встановлено, що
зняття з обліку автомобіля ОСОБА_2
входило до тих повноважень що були
останнім надані ОСОБА_1 і ця подія мала
відбутися за будь - якої миті за вибором
ОСОБА_1, до 16.10.20 року. Суд погоджується з
твердженням позивача, щодо того, що не
зняття автомобіля з реєстрації не може
перешкоджати визнанню на нього право
власності, оскільки вище зазначеними
Правилами від 07.09.1998 року реєстрація
можлива за рішенням суду після
виконання передбачених законодавством
умов в частині як зняття так і в
подальшому постановки на облік зі
стягненнями (сплати) відповідних
платежів (податків, держмита, витрат
МРЕО).

Таким чином суд вважає що позовні
вимоги знайшли своє правове
обґрунтування і можуть бути
задоволені.

При реєстрації автомобіля в органах
РЕВ ДАІ УМВС України з ОСОБА_1 в доход
держави підлягають стягненню належні
платежі (податки, держмито тощо).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 27, 31, 60, 80, 88, 130, 174, 209, 212, 292, 294
ЦПК України, ст. ст. 216, 220, 235, 334 ЦК
України, -

В И Р І
Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір
купівлі-продажу автомобіля Mitsubishi L 200,
2007 р.в., д/н НОМЕР_1 укладений 20.01.2012 року
між ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_1 з
іншого боку.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
автомобіль Mitsubishi L 200, 2007 р.в., д/н НОМЕР_1.

Зняти арешт з автомобіля Mitsubishi L 200, 2007
р.в., д/н НОМЕР_1 накладений постановами
Ленінського відділу ДВС Харківського
МУЮ.

Оформлення автомобіля в органах РЕВ
ДАІ УМВС України здійснити у
відповідності до вимог закону в
частині стягнення з ОСОБА_1 в доход
держави належних платежів.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Є.Б. Ольховський