РІШЕННЯ

Іменем України

13 лютого 2014 року
м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

при секретарі Бевз О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

19.11.2013р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось
до суду з позовом, посилаючись на те, що
20.03.2007 року між ними та відповідачем
ОСОБА_1 був укладений кредитний
договір, відповідно до якого
позичальник отримав кредит у сумі 2220,00
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом, з кінцевим терміном
повернення кредиту 20.03.2008 року.
Відповідачка підтвердила свою згоду на
те, що підписана Заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам (
«Розстрочка» «Стандарт») складає між
нею та Банком кредитно-заставний
договір. Відповідач умови договору не
виконала, у зв'язку з чим станом на
08.11.2013р. має заборгованість у сумі
13057,94грн., яка складається з
заборгованості за кредитом - 1055,97грн.,
заборгованості за відсотками - 5428,52грн.,
пені - 5475,45грн., штрафів - 500,00 грн.
(фіксована частина), 598,00 грн. (процентна
складова). Позивач, посилаючись на
ст.ст. 526,527,530 ЦК України просить
стягнути вказану заборгованість з
відповідача, а також стягнути судові
витрати.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, подав заяву про
розгляд справи без його участі, позовні
вимоги підтримує у повному обсязі,
просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання
не з'явилася, про час і місце розгляду
справи повідомлена належним чином.
Подала заяви про розгляд справи без її
участі, проти задоволення позову
заперечує, просить закрити провадження
у справі. Також подала заяву про
застосування до позовних вимог
позивача позовної давності.

Відповідачка також надала суду копію
свідоцтва про шлюб, відповідно до якого
вона змінила прізвище на «Кириленко»
(а.с.40).

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

20.03.2007 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був
укладений договір споживчого
кредиту. У заяві позичальника №ZP1RRX01020124
від 20.03.2007р. останній надав свою згоду
на те, що ця Заява разом з
запропонованими ПриватБанком Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») («Стандарт»),
Тарифами складає між ним та банком
кредитно-заставний договір .

З заяви позичальника (а.с.4) вбачається,
що вона отримала в Приватбанку
кредитні кошти у сумі 2220,00 грн. на
придбання товару.

Кредит був наданий на строк 12 місяців,
тобто до 20.03.2008р. включно. За умовами
договору позичальник зобов'язався
сплачувати банку проценти за
користування кредитними коштами у
розмірі 1,0% на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, щомісячну
винагороду за надання фінансового
інструменту у розмірі 54,39 грн.
Погашення заборгованості за кредитом,
відсотків, винагороди, комісії тощо
здійснюється у період з 10 по 15 число
кожного місяця, шляхом внесення
щомісячного платежу у розмірі 251,81 грн.

За умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам ("Розстрочка")
("Стандарт") (а.с.5-8), а саме п.5.1 і п.5.3
передбачено право банку нараховувати
пеню у розмірі 0,15% від суми
простроченого платежу, але не менше 1
гривні за кожний день прострочки
платежу, та обов'язок позичальника при
порушенні ним строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором більш ніж на 30
днів, сплатити банку штраф у розмірі 500
грн. та 5% від суми заборгованості.

Пунктом 5.5 Умов сторони встановили
термін позовної давності по вимогам
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів тривалістю 5
років.

Можливість зміни тривалості позовної
давності у бік її збільшення
встановлена ст. 259 ЦК України.

Таким чином судом встановлено, що
між позивачем та відповідачем був
укладений договір споживчого
кредитування.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.
Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк. При цьому в законодавстві
визначаються різні поняття як "строк
дії договору", так і "строк (термін)
виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК
України). Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
сплила і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

За загальним правилом перебіг позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд. Отже, поряд зі
встановленням строку дії договору
сторони встановили і строки виконання
боржником окремих зобов'язань
(внесення щомісячних платежів), що
входять до змісту зобов'язання, яке
виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Аналогічні висновки містяться у
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року у справі №6-116 цс13.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримала
кредитні кошти 20.03.2007 року, на строк до
20.03.2008 року. Щомісяця у період з 10 по 15
число вона мала вносити щомісячний
платіж у розмірі 251,81 грн., останній
платіж мав бути внесений з 10 по 15
березня 2008 року. Починаючи з червня 2007
року відповідачка почала допускати
прострочення сплати чергових
платежів, останні погашення кредиту
були здійснені нею 14 березня 2008 року.

Банк з вимогами про стягнення
заборгованості за кредитом звернувся
до суду лише 19 листопада 2013 року.

З огляду на встановлені у судовому
засіданні обставини, суд приходить до
висновку, що позивачем пропущений
п'ятирічний строк позовної давності,
встановлений договором (п.5.5).

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

А відтак, у задоволенні позову про
стягнення заборгованості за кредитнім
договором позивачу необхідно
відмовити.

Керуючись ст.ст. 10,15,60,88,208,212-215 ЦПК
України, ст.ст. 267, 629,1054 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитнім договором від 20.03.2007р.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Бердянський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня його отримання.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: І. П. Прінь