Справа № 740/24/14
Провадження № 2/740/117/14
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Ніжинський міськрайонний суд
Чернігівської області в складі:
головуючого - судді
при секретарі Заколодній
Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в міста Ніжина
Чернігівської області цивільну
справу за позовом Публічого
акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» (
скорочено ПАТ «ВіЕйБі Банк») до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ніжинські
лабораторії скануючих пристроїв» та
ОСОБА_2 про визнання недійсними
договорів про надання поворотної
фінансової допомоги , -
т а н о в и в :
13.01.2014 року за вх. № 193 Публічне
акціонерне товариство
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» (
скорочено ПАТ «ВіЕйБі Банк»)
звернулось в суд з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ніжинські
лабораторії скануючих пристроїв» (
Відповідач - 1) та ОСОБА_2 (Відповідач - 2)
про визнання недійсними договорів
про надання поворотної фінансової
допомоги. В позові зазначено, що
ухвалою Господарського суду
Чернігівської області від 09.06.2011 року
порушено провадження у справі про
банкрутство ТОВ «Ніжинські
лабораторії скануючих пристроїв»
(надалі - Боржник). Ухвалою
Господарського суду Чернігівської
області від 12.06.2011 року визнано вимоги
кредиторів, затверджено реєстр вимог
кредиторів Боржника, зокрема,
кредитора ПАТ «Всеукраїнський
Акціонерний Банк» (надалі - Банк) в сумі:
125 грн. - до 1-ої черги, 4637494.66 грн. - до 4-ої
черги задоволення. Постановою
Господарського суду Чернігівської
області від 18.06.2013 року визнано
банкрутом Боржника, відкрито
ліквідаційну процедуру Боржника. 22.10.2013
року ОСОБА_2 як засновник ТОВ
«Ніжинські лабораторії скануючих
пристроїв» звернувся до
господарського суду з заявою про
визнання грошових вимог посилаючись на
укладені з Боржником договори: Договір
про надання поворотної фінансової
допомоги від 25.10.2011 року, укладеного між
ОСОБА_2, як засновником, та Боржником в
особі заступника генерального
директора ОСОБА_3, що діє на підставі
статуту, відповідно до умов якого
ОСОБА_2 (Позикодавець) надає Боржнику
(Позичальнику ) поворотну фінансову
допомогу в межах суми 75 000,00 грн.,
терміном повернення у строк до 09.02.2013
року. Договір про надання поворотної
фінансової допомоги від 09.02.2012 року,
укладеного між ОСОБА_2, як засновником,
та Боржником в особі заступника
генерального директора ОСОБА_3, що діє
на підставі статуту, відповідно до умов
якого ОСОБА_2 (Позикодавець) надає
Боржнику (Позичальнику) поворотну
фінансову допомогу в межах суми 325 000,00
грн., терміном повернення у строк до
25.10.2012 року. Договір про надання
поворотної фінансової допомоги від
09.01.2013 року, укладеного між ОСОБА_2, як
засновником, та Боржником в особі
заступника генерального директора
ОСОБА_3, що діє на підставі статуту,
відповідно до умов якого ОСОБА_2
(Позикодавець) надає Боржнику
(Позичальнику) поворотну фінансову
допомогу в межах суми 150 000,00 грн.,
терміном повернення у строк до 09.01.2014
року. 13.12.2013 року Банк звернувся до
Господарського суду Чернігівської
області з позовною заявою про
визнання недійсними вищезазначених
Однак, 18.12.2013 року судом винесено ухвалу
про відмову в прийнятті позовної заяви
посилаючись на положення п. 1-1 розділу 10
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника та
визнання його банкрутом», вимог ст. 15
ЦПК України, ст. 12 ГПК України. ПАТ
«ВіЕйБі Банк» (надалі - Банк) подає дану
позовну заяву, в якій
об'єднано вимоги до ОСОБА_2 та Боржника
у вигляді визнання недійсним
правочинів (договорів) на підставі
недодержання в момент їх вчинення
сторонами вимог встановлених ст.ст. 202,
203 ЦК України, а саме укладення
договорів без наміру створення
правових наслідків та з перевищенням
повноважень особи, яка підписувала
договори. Так, вимоги Банку до
відповідачів об'єднані поданими
доказами (заявою ОСОБА_2 про грошові
вимоги до Боржника, квитанціями до
прибуткового касового ордеру, Статутом
Боржника, довідкою про установчі
документи, карткою із зразками
підписів тощо). Крім того,
правовідносини за трьома договорами
про надання поворотної фінансової
допомоги є однорідними, тому об'єднання
позовних вимог сприятиме досягненню
процесуальної економії, ефективнішому
використанню процесуальних засобів
для відновлення порушеного права, а
також унеможливить винесення різних
рішень за однакових обставин. Права та
охоронювані законом інтереси Банку
були порушені з боку Відповідачів при
укладенні Спірних договорів, що
проявляється в наступному: Відповідно
до п. 1.1 Спірних договорів Позикодавець
(ОСОБА_2) надає Позичальнику (Боржнику)
поворотну фінансову допомогу в розмірі
та на умовах, визначених даними
Договорами, а позичальник
зобов'язується прийняти та повернути
таку фінансову допомогу в строки та на
умовах, визначених даними договорами.
Відповідно до п. 1.4 Спірних договорів
поворотна фінансова допомога
надається Позичкодавцем частинами.
Термін надання не повинен перевищувати
одного календарного дня з дати надання
Позичальником Позичкодавцю усної або
письмової (на розсуд позичальника)
заявки на одержання чергового траншу.
Відповідно до п. 1.5 Спірних договорів
поворотна фінансова допомога
використовується для потреб
Позичальника відповідно до статутних
цілей його діяльності. Відповідно до п.
6.3 Спірних договорів з питань, не
передбачених даним договором Сторони
керуються чинним законодавством
України. Отже, за своєю правовою суттю
Спірні договори є договорами позики.
Відносини за договором позики
регулюються відповідно до статей 1046 -
1053 Цивільного кодексу України (надалі -
ЦК України). Однак, з поданих в
процедурі банкрутства кредитором
ОСОБА_2 документів не вбачається
реальне настання наслідків (передачі
та отримання грошових коштів вказаних
в п. 1.3 Спірних договорів). Адже жодних
доказів, які б підтверджували
передання та отримання грошових коштів
між відповідачами відсутні. В
матеріалах справи про банкрутство
містяться лише копії Спірних Договорів
зняті з копій, і не завірені належним
чином. Також в матеріалах справи про
банкрутство містяться копії квитанцій
до прибуткового касового ордера. Однак,
з даних квитанцій не вбачається
передача грошових коштів, вказаних в п.
1.3 Спірних договорів, оскільки вони не є
первинним документом, який підтверджує
внесення ОСОБА_2 грошових коштів на
рахунок Боржника та їх надходження до
підприємства (Боржника), як визначено
чинним законодавством. Статтею 1051
Цивільного кодексу України
передбачено, позичальник має право
оспорити договір позики на тій
підставі, що грошові кошти або речі
насправді не були одержані ним від
позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.
При цьому за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК
України, при укладенні договору позики
в письмовій формі (крім випадків
укладення його під впливом обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника позичальника з
позикодавцем або під впливом тяжкої
обставини) безгрошовість такого
договору не може грунтуватися на
поясненнях свідків, а може бути
підтверджена лише належними і
допустимими доказами. Частиною 1 статті
215 ЦК України передбачено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(частина 3 статті 215 ЦК України). В свою
чергу стаття 203 ЦК України, передбачає,
що зміст правочину не може суперечить
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Правочин,
який укладений без наміру створення
правових наслідків відповідає вимогам,
встановленим ст. ст. 202, 203 ЦК України, й
тому є недійсним. Спірні Договори
укладено заступником генерального
Боржника ОСОБА_3 з перевищенням
повноважень. Як вбачається з Довідки
про установчі документи та керівні
органи № 26 від 12.02.2008 року, згідно п. 8.1
Статуту вищим органом Боржника є збори
учасників. Відповідно до п. 8.3 Статуту
виконавчим органом Боржника є
Дирекція, яку очолює Генеральний
директор, який призначається зборами
учасників на контрактній основі.
Згідно ст. 241 ЦК України правочин,
вчинений представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою. Тобто,
на момент укладання Спірних договорів
особа, яка підписала його (ОСОБА_3.), була
не уповноваженою на ці дії, тобто
договір від імені Боржника був
укладений фізичною особою, яка не мала
згідно з п. 2 ст. 203 ЦК необхідного обсягу
цивільної дієздатності представника
юридичної особи. Відповідно до п. 2, 4 ст.
203 Цивільного кодексу України особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Правочин має вчиняться у
формі, встановленій законом. Спірні
договори не спрямовані на створення та
настання правових наслідків, тобто
дані договори містять ознаки
фіктивного правочину. Боржник не був в
змозі реалізувати свої обов'язки в
частині повернення фінансової
допомоги, так як на момент їх укладення
було порушено справу про банкрутство
Боржника, затверджено реєстр вимог
кредиторів, тобто товариство не мало
достатніх оборотних коштів, товарів
або іншого майна, необхідних для
виконання таких зобов'язань. Беручи до
уваги те, що сторони договору були
обізнані із вказаними обставинами та
заздалегідь знали, що внаслідок
тяжкого фінансового стану Боржник не
буде в змозі повернути фінансову
допомогу, справжньою метою укладення
Спірних договорів є штучне збільшення
кредиторської заборгованості Боржника
перед ОСОБА_3, який є його засновником.
Цей факт дає підстави вважати що
Договір укладений без створення
правових наслідків, а отже, є фіктивним.
Просять визнати недійсним Договір про
надання поворотної фінансової
допомоги від 25.10.2011 року, укладений між
ОСОБА_2, як засновником, та Боржником в
особі заступника генерального
директора ОСОБА_3, що діє на підставі
статуту, про поворотну фінансову
допомогу в межах суми 75 000,00 грн. Визнати
недійсним Договір про надання
поворотної фінансової допомоги від
09.02.2012 року, укладений між ОСОБА_2, як
засновником, та Боржником в особі
заступника генерального директора
ОСОБА_3, що діє на підставі статуту, про
поворотну фінансову допомогу в межах
суми 325 000.00 грн. Визнати недійним
Договір про надання поворотної
фінансової допомоги від 09.01.2013 року,
укладений між ОСОБА_2, як засновником,
та Боржником в особі заступника
генерального директора ОСОБА_3, що діє
на підставі статуту, про поворотну
фінансову допомогу в межах суми 150 000,00
грн. Судові витрати покласти на ОСОБА_2
В судове засідання представник
позивача ПАТ «ВіЕйБі Банк» Лисенко
Г.О., яка діє на підставі довіреності
від 27 травня 2013 року, не з'явилась, яка
про час і місце судового засідання
повідомлена належним чином. При цьому
направила до суду електронною поштою
та поштою листи від 06.02.2014 року за вх.
№ 1594, від 11.02.2014 року за вх. № 1988, від
13.02.2014 року за вх. № 2167 і від 20.02.2014
року за вх. № 2525, в яких зазначає, що
позовні вимоги підтримує та просить
справу розглядати без участі
представника позивача.
Представник відповідача товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ніжинські лабораторії скануючих
пристроїв» ліквідатор Фесенко Є.М. в
судове засідання не з'явився, який
про час і місце розгляду справи
повідомлений належним чином, про що
свідчать поштові повідомлення від
15.02.2014 року та 17.02.2014 року про
отримання повісток про виклик в
судове засідання на 20.02.2014 року на 14
год. 15 хв. А в телефонному режимі про
час і місце розгляду справи 20.02.2014
року в 14 год. 15 хв. ліквідатор Фесенко
С.М. повідомлений помічником судді
Савченко С.М. 14.02.2014 року в 11 год. 45
хвилин. При цьому 19.02.2019 року за вх. № 2505
надав до суду письмову заяву, в якій
просив розглядати справу без його
Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_8 в судове засідання не
з'явились, які про час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, про що свідчить
розписка від 12.02.2014 року про отримання
ними повісток про виклик в судове
засідання на 20.02.2014 року на 14 год.15 хв.
При цьому 19.02.2014 року за вх. № 2506
ОСОБА_8, представник відповідача
ОСОБА_2, надала до суду письмове
клопотання, в якому
зазначає, що проти позовних вимог
заперечує у повному обсязі та вважає,
що позов підлягає відхиленню і
просить розглядати справу за її
Відповідач ОСОБА_2 27.01.2014 року за вх.
№ 1095 надав до суду письмове
заперечення на позовну заяву, в якому
зазначає, що ухвалою Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської
області від 17.01.2014 року порушене
провадження у даній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Всеукраїнський акціонерний банк»
(надалі - Позивач або Банк) до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ніжинські
лабораторії скануючих пристроїв»
(надалі - Відповідач - 1), ОСОБА_2 (надалі -
Відповідач-2) про визнання недійсними
договорів про надання поворотної
фінансової допомоги. Відповідач -2
вважає, що позовні вимоги є
необгрунтованими й задоволенню не
підлягають, з огляду на таке. Банк
просить визнати недійсними договори
про надання поворотної фінансової
допомоги від 25.10.2011 року, 09.02.2012 року,
09.01.2013 року (надалі - спірні договори),
сторонами яких є відповідачі. Вказує,
що спірні договори не спрямовані на
створення та настання правових
наслідків, є фіктивними, водночас, на
відповідну норму ЦК України щодо
фіктивності правочину не посилається;
стверджує, що відповідачами були
порушені його охоронювані законом
інтереси, однак, які саме інтереси, у
чому виразилося таке порушення, не
зазначає. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. При цьому,
згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60
ЦПК України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частини 3, 4 ст. 60 ЦПК
України). Обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ,
у яких беруть участь ті самі особи
або особа, щодо якої встановлено ці
обставини ( ч.3 ст. 61 ЦПК України). У силу
припису ст. 204 ЦК України правомірність
правочину презюмується. Обов'язок
доведення наявності обставин, з якими
закон пов'язує визнання оспорюваного
правочину недійсним, покладається на
позивача. Як вбачається з узагальнення
від 24.11.2008 року практики розгляду
судами цивільних справ про визнання
правочинів недійсними, підготовленого
Верховним Судом України, позивач, який
вимагає визнання правочину недійсним,
повинен довести, що учасники правочину
не мали наміру створити правові
наслідки на момент вчинення правочину,
тобто тягар доказування фіктивності
правочину покладається на позивача.
При цьому, ознака фіктивності повинна
бути властива діям обох сторін
правочину. Ч. 1 ст. 215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Фіктивним є
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлюються ним (ч. 1 ст. 234 ЦК України).
З наведеного вище вбачається, що
Банком, як позивачем по справі, має бути
доведено, з наданням суду відповідних
належних та допустимих доказів, що
відповідачі, як учасники спірних
правочинів, не мали намірів створити
правові наслідки на момент їх вчинення.
Однак, жодного належного та
допустимого доказу цього, в порушення
ч. 3 ст. 10, ст. ст. 57 - 60 ЦПК України, Банком
не надано. Водночас, ухвалою
господарського суду Чернігівської
області від 29.10.2013 року у справі №
5028/9/1536/2011 про банкрутство TOB «Ніжинські
лабораторії скануючих пристроїв»,
залишеною в силі постановою Київського
апеляційного господарського суду від
24.12.2013 року, встановлено, що на підставі
спірних договорів ОСОБА_2 як
позикодавець надав боржнику (TOB «НЛСП»)
як позичальнику поворотну фінансову
допомогу на умовах безпроцентності,
строковості та повернення, що
підтверджується квитанціями до
прибуткового касового ордера за період
з 25.10.2011 по 27.06.2013 на загальну суму 539 554,88
грн. Оригінали квитанцій, що були
в судовому засіданні апеляційного
суду, підписані представником банкрута
та скріплені його печаткою, у зв'язку з
чим колегія суддів вважає їх належними
та допустимими доказами на
підтвердження виконання ОСОБА_2 як
позикодавцем своїх зобов'язань за
договорами поворотної фінансової
допомоги та відхиляє доводи скаржника
про не підтвердження заявлених
кредиторських вимог. Також колегія
суддів враховує, що боржник не
заперечував факт отримання позичкових
коштів від ОСОБА_2 за договорами
поворотної фінансової допомоги на
загальну суму 539554,88 грн. Тобто,
господарськими судами першої та
апеляційної інстанцій у справі, участь
в якій беруть ті ж самі сторони у якості
кредиторів та боржника, встановлено
факт надання коштів за спірними
договорами у якості фінансової
допомоги, що підтверджується належними
та допустимими доказами. За приписами
ч. 3 ст. 61 ЦПК України вказані факти не
потребують повторного доведення.
Відтак, Відповідачем - 2 було вчинено
фактичні дії, спрямовані на виконання
укладених спірних договорів, а
Відповідачем-1 прийнято дані кошти. Це
свідчить про наявність волі сторін на
виконання спірних договорів, яка
співпадає з їх волевиявленням. Тобто,
учасники спірних договорів дійсно мали
намір створити правові наслідки на
момент їх вчинення, у зв'язку з чим такі
правочини не можуть розцінюватися як
фіктивні у розумінні ст. 234 ЦК України.
Доводи Банку щодо наявності справи про
банкрутство на момент укладення
спірних договорів, як обставини, котра
вказує на фіктивність спірних
договорів, взагалі не заслуговують на
увагу, оскільки, як вбачається з норм
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» під час
процедури розпорядження майном
боржник продовжує здійснювати
господарську діяльність та вживає
заходів щодо відновлення
платоспроможності. До того ж, сам Банк,
починаючи з дати порушення провадження
у справі про банкрутство і до визнання
банкрутом Відповідача-1, яке відбулося
18.06.2013 року, тобто, увесь час дії
процедури розпорядження майном,
продовжував нараховувати Відповідачу
-1 проценти за кредитним договором, і,
якщо виходити з логіки Банку, то таке
нарахування також здійснювалося
Банком з метою штучного нарощування
заборгованості. Окрім того,
незрозуміло, які саме охоронювані
законом інтереси Банку порушені під
час укладення спірних договорів у
цілому, у позовній заяві цьому взагалі
не приділено ніякої уваги, лише
суцільним текстом на декількох аркушах
процитовано норми законодавства про
відносини позики. Відносно доводів
Банку про перевищення повноважень
заступником генерального директора
Відповідача - 1 ОСОБА_3 слід зазначити
таке. На момент укладення спірних
договорів Відповідач - 2 ОСОБА_2 був
генеральним директором TOB «НЛСП»,
Відповідача - 1 по справі. Одночасно, він
є співзасновником Відповідача - 1.
ОСОБА_3 був заступником генерального
директора Відповідача - 1. Дана посада
передбачена Статутом Відповідача - 1.
Відповідач - 2 надавав фінансову
допомогу Відповідачу-1 як фізична особа
і спірні договори укладалися між
Відповідачем - 2 та Відповідачем - 1 у
особі заступника генерального
директора ОСОБА_3 Судовими рішеннями по
справі №5028/9/1536/2011 господарського суду
Чернігівської області, які набрали
законної сили, встановлено факт
визнання отримання Відповідачем - 2
позичкових коштів від Відповідача - 1 за
спірними договорами. Положенням ст. ст.
207, 208 ЦК України передбачено, що у
письмовій формі належить вчиняти
правочини між фізичною та юридичною
особою. Правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою. Згідно ст. 237 ЦК
України представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє.
Представництво виникає на підставі
договору, закону, акта органу юридичної
особи та з інших підстав, встановлених
актами цивільного законодавства.
Правочин, вчинений представником,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки особи, яку він
представляє (ст. 239 ЦК України). Зі
змісту ст. 241 ЦК України вбачається, що
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє, у
разі наступного схвалення правочину
цією особою. Правочин вважається
схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину. Оскільки ОСОБА_3 був
генерального директора Відповідача - 1,
а також, відбулось подальше схвалення
спірних договорів Відповідачем - 1, від
імені якого діяв ОСОБА_3, то відсутність
окремої довіреності у ОСОБА_3 неможливо
вважати підставою для визнання спірних
договорів недійсними. Просить у
задоволенні позову відмовити повністю.
Суд вважає можливим розгляд справи
без нез'явившихся сторін, які просили
розглядати справу без їх участі, на
підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України
в зв'язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
розгляд справи здійснюється судом за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, тому фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню із слідуючих
В договорі про надання
поворотної фінансової допомоги від 25
жовтня 2011 року зазначено, що ОСОБА_2,
засновник ТОВ «Ніжинські лабораторії
скануючих пристроїв», надалі
іменований «Позикодавець», з однієї
сторони та ТОВ «Ніжинські
лабораторії скануючих пристроїв», в
особі заступника генерального
директора ОСОБА_3, що діє на підставі
Статуту, надалі іменований
«Позичальник» з іншої сторони, надалі
разом «Сторони» уклали цей договір
про надання поворотної фінансової
допомоги ( надалі іменується
«Договір») про наступне. За даним
Договором Позикодавець надає
Позичальнику поворотну фінансову
допомогу в розмірі та на умовах,
визначених даним Договором, а
Позичальник зобов'язується прийняти та
повернути таку фінансову допомогу в
строки та на умовах, визначених даним
Договором. Позикодавець надає
поворотну фінансову допомогу на
безоплатній основі, за рахунок своїх
фінансових активів, не маючи на меті
отримання прибутку. Поворотна
фінансова допомога надається у
національній валюті України, в межах
суми 75 000 (сімдесят п'ять тисяч) гривень
00 коп. без ПДВ. Поворотна фінансова
допомога надається Позикодавцем
частинами. Термін надання не повинен
перевищувати одного календарного дня з
дати надання Позичальником
Позикодавцю усної або письмової (на
розсуд Позичальника) заявки на
одержання чергового траншу. Поворотна
фінансова допомога використовується
для потреб Позичальника відповідно до
статутних цілей його діяльності.
Поворотна фінансова допомога підлягає
поверненню у повному обсязі у строк до
25.10.2012 року. Даний Договір набирає
чинності з моменту його підписання
Сторонами і діє до належного виконання
Сторонами взятих на себе зобов'язань,
передбачених цим Договором, зокрема до
виконання Позичальником грошового
зобов'язання щодо повернення
поворотної фінансової допомоги.
В договорі про надання
поворотної фінансової допомоги від 09
лютого 2012 року зазначено, що ОСОБА_2,
засновник ТОВ «Ніжинські лабораторії
скануючих пристроїв», надалі
іменований «Позикодавець», з однієї
сторони та ТОВ «Ніжинські
лабораторії скануючих пристроїв», в
особі заступника генерального
директора ОСОБА_3, що діє на підставі
Статуту, надалі іменований
«Позичальник» з іншої сторони, надалі
разом «Сторони» уклали цей договір
про надання поворотної фінансової
допомоги ( надалі іменується
«Договір») про наступне. За даним
Договором Позикодавець надає
Позичальнику поворотну фінансову
допомогу в розмірі та на умовах,
визначених даним Договором, а
Позичальник зобов'язується прийняти та
повернути таку фінансову допомогу в
строки та на умовах, визначених даним
Договором. Позикодавець надає
поворотну фінансову допомогу на
безоплатній основі, за рахунок своїх
фінансових активів, не маючи на меті
отримання прибутку. Поворотна
фінансова допомога надається у
національній валюті України, в межах
суми 325000 ( триста двадцять п'ять тисяч )
гривень 00 коп. без ПДВ. Поворотна
фінансова допомога надається
Позикодавцем частинами. Термін надання
не повинен перевищувати одного
календарного дня з дати надання
Позичальником Позикодавцю усної або
письмової (на розсуд Позичальника)
заявки на одержання чергового траншу.
Поворотна фінансова допомога
використовується для потреб
Позичальника відповідно до статутних
цілей його діяльності. Поворотна
фінансова допомога підлягає
поверненню у повному обсязі у строк до
09.02.2013 року. Даний Договір набирає
чинності з моменту його підписання
Сторонами і діє до належного
виконання Сторонами взятих на себе
зобов'язань, передбачених цим
Договором, зокрема до виконання
Позичальником грошового зобов'язання
щодо повернення поворотної фінансової
В договорі про надання
поворотної фінансової допомоги від 09
січня 2013 року зазначено, що ОСОБА_2,
засновник ТОВ «Ніжинські лабораторії
скануючих пристроїв», надалі
іменований «Позикодавець», з однієї
сторони та ТОВ «Ніжинські
лабораторії скануючих пристроїв», в
особі заступника генерального
директора ОСОБА_3, що діє на підставі
Статуту, надалі іменований
«Позичальник» з іншої сторони, надалі
разом «Сторони» уклали цей договір
про надання поворотної фінансової
допомоги ( надалі іменується
«Договір») про наступне. За даним
Договором Позикодавець надає
Позичальнику поворотну фінансову
допомогу в розмірі та на умовах,
визначених даним Договором, а
Позичальник зобов'язується прийняти та
повернути таку фінансову допомогу в
строки та на умовах, визначених даним
Договором. Позикодавець надає
поворотну фінансову допомогу на
безоплатній основі, за рахунок своїх
фінансових активів, не маючи на меті
отримання прибутку. Поворотна
фінансова допомога надається у
національній валюті України, в межах
суми 150000 ( сто п'ятдесят тисяч ) гривень
00 коп. без ПДВ. Поворотна фінансова
допомога надається Позикодавцем
частинами. Термін надання не повинен
перевищувати одного календарного дня з
дати надання Позичальником
Позикодавцю усної або письмової (на
розсуд Позичальника) заявки на
одержання чергового траншу. Поворотна
фінансова допомога використовується
для потреб Позичальника відповідно до
статутних цілей його діяльності.
Поворотна фінансова допомога підлягає
поверненню у повному обсязі у строк до
09.01.2014 року. Даний Договір набирає
чинності з моменту його підписання
Сторонами і діє до належного виконання
Сторонами взятих на себе зобов'язань,
передбачених цим Договором, зокрема до
виконання Позичальником грошового
зобов'язання щодо повернення
поворотної фінансової допомоги.
З ксерокопій квитанцій до
прибуткових касових ордерів
вбачається, що ТОВ «Ніжинські
лабораторії скануючих пристроїв»
прийняло від ОСОБА_2 поворотну
фінансову допомогу, а саме: 25.10.2011 року
коп., 09.02.2012 року 104265 грн. 00 коп., 14.03.2012
В листі Генерального директора
до ВАТ «Всеукраїнський акціонерний
банк» від 12.02.2008 року № 26 зазначено,
що дирекція ТОВ «Ніжинські
лабораторії скануючих пристроїв»
складається з: генеральний директор
ОСОБА_2, заступник генерального
директора по виробництву ОСОБА_9,
заступник генерального директора по
загальним питанням ОСОБА_3, заступник
генерального директора по маркетингу
Ухвалою господарського суду
Чернігівської області від 29.10.2013 року у
справі № 5028/9/1536/2011 про банкрутство TOB
«Ніжинські лабораторії скануючих
пристроїв», залишеною в силі
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 24.12.2013 року,
встановлено, що на підставі спірних
договорів ОСОБА_2 як позикодавець надав
боржнику (TOB «НЛСП») як позичальнику
поворотну фінансову допомогу на умовах
безпроцентності, строковості та
повернення, що підтверджується
квитанціями до прибуткового касового
ордера за період з 25.10.2011 по 27.06.2013 на
загальну суму 539 554,88 грн. Оригінали
квитанцій, що були оглянуті в судовому
засіданні апеляційного суду, підписані
представником банкрута та скріплені
його печаткою, у зв'язку з чим колегія
суддів вважає їх належними та
допустимими доказами на підтвердження
виконання ОСОБА_2 як позикодавцем своїх
зобов'язань за договорами поворотної
фінансової допомоги та відхиляє доводи
скаржника про не підтвердження
заявлених кредиторських вимог. Також
колегія суддів враховує, що боржник не
заперечував факт отримання позичкових
коштів від ОСОБА_2 за договорами
поворотної фінансової допомоги на
загальну суму 539554,88 грн. Тобто,
господарськими судами першої та
апеляційної інстанцій у справі, участь
в якій беруть ті ж самі сторони у якості
кредиторів та боржника, встановлено
надання коштів за спірними договорами
у якості фінансової допомоги, що
підтверджується належними та
допустимими доказами. За приписами ч. 3
ст. 61 ЦПК України вказані факти не
потребують повторного доведення.
Відтак, Відповідачем - 2 було вчинено
фактичні дії, спрямовані на виконання
укладених спірних договорів, а
Відповідачем-1 прийнято дані кошти. Це
свідчить про наявність волі сторін на
виконання спірних договорів, яка
співпадає з їх волевиявленням. Тобто,
учасники спірних договорів дійсно мали
намір створити правові наслідки на
момент їх вчинення, у зв'язку з чим такі
правочини не можуть розцінюватися як
фіктивні у розумінні ст. 234 ЦК України.
Доводи Банку щодо наявності справи про
банкрутство на момент укладення
спірних договорів, як обставини, котра
вказує на фіктивність спірних
договорів, взагалі не заслуговують на
увагу, оскільки, як вбачається з норм
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» під час
процедури розпорядження майном
боржник продовжує здійснювати
господарську діяльність та вживає
заходів щодо відновлення
Відносно доводів позивача про
перевищення повноважень заступником
генерального директора Відповідача - 1
ОСОБА_3 слід зазначити, що на момент
укладення спірних договорів
Відповідач - 2 ОСОБА_2 був генеральним
директором TOB «НЛСП», Відповідача - 1 по
справі, одночасно, він є
співзасновником Відповідача - 1. ОСОБА_3
був заступником генерального
директора Відповідача - 1. Відповідач - 2
надавав фінансову допомогу
Відповідачу-1 як фізична особа і спірні
договори укладалися між Відповідачем -
2 ОСОБА_2 та Відповідачем - 1 у особі
заступника генерального директора
ОСОБА_3 Судовими рішеннями по справі
№5028/9/1536/2011 господарського суду
Чернігівської області, які набрали
законної сили, встановлено факт
визнання отримання Відповідачем - 2
позичкових коштів від Відповідача - 1 за
спірними договорами. Положенням ст. ст.
207, 208 ЦК України передбачено, що у
письмовій формі належить вчиняти
правочини між фізичною та юридичною
особою. Правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою. Згідно ст. 237 ЦК
України представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє.
Представництво виникає на підставі
договору, закону, акта органу юридичної
особи та з інших підстав, встановлених
актами цивільного законодавства.
Правочин, вчинений представником,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки особи, яку він
представляє ст. 239 ЦК України. Зі змісту
ст. 241 ЦК України вбачається, що
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє, у
разі наступного схвалення правочину
цією особою. Правочин вважається
схваленим зокрема у разі, якщо особа,
яку він представляє, вчинила дії, що
свідчать про прийняття його до
виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину. Оскільки ОСОБА_3 був
заступником генерального директора
Відповідача - 1, а також, відбулось
подальше схвалення спірних договорів
Відповідачем - 1, від імені якого діяв
ОСОБА_3, то відсутність окремої
довіреності у ОСОБА_3 неможливо вважати
підставою для визнання спірних
договорів недійсними. Відповідно до ч.1
ст.215 ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України. Згідно з
імперативними приписами ч.3 ст.238 ЦК
України представник не може вчиняти
правочин від імені особи, яку він
представляє, у своїх інтересах або в
інтересах іншої особи, представником
якої він одночасно є, за винятком
комерційного представництва, а також
щодо інших осіб, встановлених законом.
При цьому судом не встановлено
порушення нормативної заборони,
передбаченої ч.3 ст.238 ЦК України при
укладенні оспорюваних правочинів,
оскільки заступник Генерального
директора ОСОБА_3 уклав договори, тобто
вчинив правочини не у своїх інтересах,
а в інтересах підприємства. Чинне
законодавство не встановлює прямої
укладення таких договорів. Згідно з
визначенням ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну
припинення цивільних прав та
обов'язків. У свою чергу, як передбачено
ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними
в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства. При цьому обидві
сторони вільні, згідно з цивільним
законодавством, у виборі одна одної як
контрагента щодо укладання
оспорюваного договору. Підсумовуючи
наведене підстав для визнання
укладеного між сторонами правочину
недійсним не вбачається.
Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
Згідно до ст.1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.
Згідно із ст.526 ч.1 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
З наведеного вище вбачається, що
позивачем по справі не доведено, з
наданням суду відповідних належних та
допустимих доказів, що відповідачі, як
учасники спірних правочинів, не мали
намірів створити правові наслідки на
момент їх вчинення. Належних та
допустимих доказів цього, як
передбачено ч. 3 ст. 10, ст. ст. 57 - 60 ЦПК
України, позивачем суду не надано.
Із урахуванням наведених вище обставин
та вимог закону, суд вважає, що в
задоволенні позовних вимог Публічого
акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» (
скорочено ПАТ «ВіЕйБі Банк») до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ніжинські
лабораторії скануючих пристроїв» та
ОСОБА_2 про визнання недійсними
договорів про надання поворотної
фінансової допомоги - необхідно
В зв'язку з відмовою в задоволенні
позову, понесені судові витрати
позивачем, стягненню з відповідача
відповідно до ст. 88 ЦПК України не
Керуючись ст. ст.203, 215 ЦК України, ст.
ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд -
р і ш и в :
В задоволенні позовних вимог
Публічого акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» (
скорочено ПАТ «ВіЕйБі Банк») до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ніжинські
лабораторії скануючих пристроїв» та
ОСОБА_2 про визнання недійсними
договорів про надання поворотної
фінансової допомоги - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Чернігівської
області через суд першої інстанції.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя