Справа № 463/1374/13
Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/1185/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

з участю: секретаря Гацій І.І.,

та: прокурора Лящука Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 19 вересня 2013 року у справі
за позовом прокурора Личаківського
району м. Львова в інтересах
Винниківської міської ради до ОСОБА_2
та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок незаконного
звільнення працівника, -

встановила:

в квітні 2013 року прокурор
Личаківського району м. Львова
звернувся до суду в інтересах
Винниківської міської ради з позовом
до міського голови ОСОБА_2 про
стягнення збитків, завданих незаконним
звільнення заступника міського голови
з соціально-економічних питань ОСОБА_4
в розмірі 39 146 грн. 57 коп., що складається
з 30 646,56 грн. - середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу, 500,01
грн. - компенсації за невикористану
відпустку за період з 01.03.2004 року по
01.03.2005 року та з 01.03.2005 року по 26.04.2005
року, 3 000 грн. - моральної шкоди і 5 000 грн.
- судових витрат - витрат на правову
допомогу.

Ухвалою судового засідання від 13
червня 2013р. до участі у справі у якості
співвідповідача залучено ОСОБА_3,
колишнього голови Винниківської
міської ради.

На обґрунтування своїх вимог прокурор
посилається на те, що розпорядженням
міського голови м. Винники (ОСОБА_2) за №
17 від 26 квітня 2005 року «Про звільнення з
посади ОСОБА_4, звільнено останню з
посади заступника міського голови з
соціально-економічних питань на
підставі п.4 ст.40 КЗпП. Згодом судом
ОСОБА_4 була поновлена на роботі та їй
виплачено вищевказані суми, відтак
Винниківській міській раді спричинено
збитки.

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 19 вересня 2013 року позов
прокурора задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на
користь держави в особі Винниківської
міської ради 30 646 грн. 56 коп. шкоди,
завданої у зв'язку з оплатою середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу ОСОБА_4 та 306 грн. 46 коп. судового
збору на користь держави.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2,
просить його скасувати й ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволені
вимог прокурору, посилаючись на те, що
рішення суду є незаконним, прийнятим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Так, зокрема,
апелянт посилається на те, що рішення
суду прийняте у його та його
представника відсутності, а рішення
прокурора про звернення його в
інтересах Винниківської міської ради
депутати Винниківської міської ради не
підтримали, відтак прокурор втратив
свої процесуальні повноваження, як
представник та не може самостійно
підтримувати позовні вимоги.

Представник Винниківської міської
ради, відповідачі в судове засідання не
з`явилися, хоча належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи, що підтверджується
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення щодо
часу та місця розгляду справи. Про
причини неявки суд не повідомили, заяви
про відкладення розгляду справи не
подали.

За таких обставин, у відповідності до
ч.2 ст.305 ЦПК України, їх неявка не
перешкоджає розглядові справи.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився,
подав клопотання про відкладення
розгляду справи у зв'язку із зайнятістю
в іншому судовому засіданні.

Колегія суддів, з урахуванням обставин
справи, належного повідомлення
відповідача ОСОБА_2 про час та місце
судового засідання, який не подавав
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку з неявкою його
представника ОСОБА_5 та те, що участь у
судовому засідання представника не
позбавляє права самого позивача на
участь у справі, прийшла до висновку
про відхилення клопотання ОСОБА_5

Заслухавши суддю-доповідача, учасника
процесу на підтримання апеляційної
скарги, вивчивши обставини і матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного
рішення. колегія суддів приходить до
наступного висновку.

Задовольняючи частково вимоги
прокурора районний суд виходив з того,
що такий позов підлягає до задоволення,
а відтак на користь держави в особі
Винниківської міської ради до
стягнення з ОСОБА_2 підлягає лише
виплачена звільненому працівнику
середня заробітна плата за час
вимушеного прогулу.

Відхиляючи клопотання Винниківської
міської ради та ОСОБА_2 про залишення
позову прокурора без розгляду в зв'язку
з тим, що позов не підтримується
Винниківською міською радою, районний
суд виходив з того, що прокурор
звернувся не в інтересах Винниківської
міської ради, а в інтересах держави та
те, що згідно з ч.4 ст.46 ЦПК України
відмова органу, уповноваженого
здійснювати відповідні функції у
спірних правовідносинах, від поданого
прокурором в інтересах держави позову
(заяви). Подання ним заяви про залишення
позову без розгляду не позбавляє
прокурора права підтримувати позов
(заяву) і вимагати розгляду справи по
суті.

Однак, повністю з таким висновком
колегія суддів погодитись не може з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
не відповідає.

Встановлено, що розпорядженням
міського голови Винниківської міської
ради ОСОБА_2 за № 17 від 26 квітня 2005 року
«Про звільнення з посади ОСОБА_4»,
остання звільнено з посади заступника
міського голови з
соціально-економічних питань на
підставі п.4 ст.40 КЗпП з 26.04.2005 р. (а.с.4).

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 30 грудня 2008
року позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Визнано незаконним вищевказане
розпорядження голови міста та
поновлено ОСОБА_4 на вказану вище
посаду. Стягнуто на користь позивача 30
646, 56 грн. - середня заробітна плата за
час вимушеного прогулу, 500,01 грн. -
компенсації за невикористані
відпустки, 15 000 грн. - моральної шкоди та
5 000 грн. - судових витрат - витрат на
правову допомогу (а.с.5-8).

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31 серпня 2009
року частково задоволено апеляційну
скаргу Винниківської міської ради,
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 30 грудня 2008
року в частині задоволення вимог про
стягнення моральної шкоди у розмірі 15
000 грн. скасовано й ухвалено в цій
частині нове рішення про стягнення
моральної шкоди в розмірі 3 000 грн. В
решті постанову залишено без змін
(а.с.9-11).

Відповідно до копій постанов про
закінчення виконавчого провадження та
платіжних доручень рішення суду про
стягнення з Винниківської міської ради
на користь ОСОБА_4 середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу у
розмірі 30 646,56 грн., компенсації за
невикористані відпустки у розмірі 500,01
грн. та моральної шкоди у розмірі 3 000
грн. виконано (а.с.12-17).

Згідно з п.8 ч.1 ст.134 КЗпП працівники
несуть матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації, у випадках, коли службова
особа, винна в незаконному звільненні
або переведенні працівника на іншу
роботу.

Відповідно до ст.237 КЗпП суд покладає на
службову особу, винну в незаконному
звільненні або переведенні працівника
на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації у зв'язку з оплатою
працівникові часу вимушеного прогулу
або часу виконання нижчеоплачуваної
роботи. Такий обов'язок покладається,
якщо звільнення чи переведення
здійснено з порушенням закону або якщо
власник чи уповноважений ним орган
затримав виконання рішення суду про
поновлення на роботі.

Як вбачається з позову прокурора,
останній звернувся до суду в інтересах
Винниківської міської ради на підставі
ст.45 ЦПК України (а.с.1-3).

Конституція України визначає місцеве
самоврядування як право
територіальних громад - жителів селищ,
сіл, міст - самостійно вирішувати
питання місцевого значення в границях
Конституції й законів України. Це право
відповідні територіальні громади
здійснюють безпосередньо, тобто шляхом
проведення місцевих референдумів, або
через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
територіальна громада - жителі,
об'єднані постійним проживанням у
межах села, селища, міста, що є
самостійними
адміністративно-територіальними
одиницями, або добровільне об'єднання
жителів кількох сіл, що мають єдиний
адміністративний центр;

представницький орган місцевого
самоврядування - виборний орган (рада),
який складається з депутатів і
відповідно до закону наділяється
правом представляти інтереси
територіальної громади і приймати від
її імені рішення;

бюджет місцевого самоврядування
(місцевий бюджет) - план утворення і
використання фінансових ресурсів,
необхідних для забезпечення функцій та
повноважень місцевого самоврядування.

Статтею 2 цього ж Закону передбачено, що
місцеве самоврядування в Україні - це
гарантоване державою право та реальна
здатність територіальної громади -
жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища, міста - самостійно
або під відповідальність органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється
територіальними громадами сіл, селищ,
міст як безпосередньо, так і через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи, а також через районні
та обласні ради, які представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ, міст.

Система місцевого самоврядування
включає, зокрема: територіальну
громаду; сільську, селищну, міську раду
(ст.5).

Сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами (ст.10).

Відповідно до ст.16 Закону України «Про
місцеве самоврядування» органи
місцевого самоврядування є юридичними
особами і наділяються цим та іншими
законами власними повноваженнями, в
межах яких діють самостійно і несуть
відповідальність за свою діяльність
відповідно до закону.

Матеріальною і фінансовою основою
місцевого самоврядування є рухоме і
нерухоме майно, доходи місцевих
бюджетів, інші кошти, земля, природні
ресурси, що є у комунальній власності
територіальних громад сіл, селищ, міст,
районів у містах, а також об'єкти їхньої
спільної власності, що перебувають в
управлінні районних і обласних рад.
Місцеві бюджети є самостійними, вони не
включаються до Державного бюджету
України, бюджету Автономної Республіки
Крим та інших місцевих бюджетів.

Територіальним громадам сіл, селищ,
міст, районів у містах належить право
комунальної власності на рухоме і
нерухоме майно, доходи місцевих
бюджетів, інші кошти, землю, природні
ресурси, підприємства, установи та
організації, в тому числі банки,
страхові товариства, а також пенсійні
фонди, частку в майні підприємств,
житловий фонд, нежитлові приміщення,
заклади культури, освіти, спорту,
охорони здоров'я, науки, соціального
обслуговування та інше майно і майнові
права, рухомі та нерухомі об'єкти,
визначені відповідно до закону як
об'єкти права комунальної власності, а
також кошти, отримані від їх
відчуження. Спадщина, визнана судом
відумерлою, переходить у власність
територіальної громади за місцем
відкриття спадщини (ст.60).

Відповідно до ст.64 вищевказаного
Закону сільські, селищні, міські,
районні в містах (у разі їх створення)
ради та їх виконавчі органи самостійно
розпоряджаються коштами відповідних
місцевих бюджетів, визначають напрями
їх використання.

Відтак, місцеве самоврядування в
Україні - це гарантоване державою право
і реальна можливість територіальної
громади - мешканців села чи
добровільного об'єднання в сільську
громаду мешканців декількох сіл, селищ,
міст - самостійно чи під
відповідальність органів і посадових
осіб місцевого самоврядування
вирішувати питання місцевого значення
в межах законодавства України.
Первинним суб'єктом місцевого
самоврядування є територіальна
громада. Сільські, селищні, міські ради
представляють її функції і здійснюють
від її імені і в інтересах функції і
повноваження місцевого значення. Тобто
ради є представницькими органами
місцевого самоврядування.

Таким чином, Винниківська міська рада є
місцевим органом самоврядування,
юридичною особою та представляє
відповідну територіальну громаду м.
Винники, формує свій місцевий бюджет,
який є самостійними та не включаються
до Державного бюджету України та інших
місцевих бюджетів.

Конституційний Суд України у своєму
Рішенні від 26 березня 2002 року у
справі за конституційним поданням
Міністерства внутрішніх справ України
щодо офіційного тлумачення положення
частини другої статті 28 Закону України
«Про статус депутатів місцевих Рад
народних депутатів» (справа про
охорону трудових прав депутатів
місцевих рад), справа № 6-рп/2002, визначив
політико-правову

природу органів місцевого
самоврядування, які не є органами
державної влади, а є представницькими
органами, через які здійснюється право
територіальної громади самостійно
вирішувати не будь-які питання
суспільного життя, а питання саме
місцевого значення, тобто такі, які
пов'язані передусім з життєдіяльністю
територіальних громад і перелік яких
визначено у Конституції України і
законах України.

Таким чином, аналіз викладеного
свідчить про те, що органи місцевого
самоврядування в Україні мають
недержавний статус, що відповідає
положенням Всесвітньої Декларації
місцевого самоврядування Європейської
хартії про місцеве самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст.45 ЦПК України з
метою представництва інтересів
громадянина або держави в суді
прокурор в межах повноважень,
визначених законом, має право
звернутися до суду з позовною заявою
(заявою).

Таким чином, з урахуванням наведеного,
встановлено, що прокурор звернувся в
інтересах Винниківської міської ради
та просив стягнути з ОСОБА_2 зазначені
кошти на користь Винниківської міської
ради, а не звернувся в інтересах
держави та стягнення коштів на користь
держави.

В зазначених правовідносинах
Винниківській міській ради не надано
повноваження виконавчого органу та не
наділена (не делеговані) вона на
виконання таких функцій і від імені
держави.

Відтак, посилання районного суду на те,
що прокурор звернувся не в інтересах
Винниківської міської ради, а в
інтересах держави та те, що згідно з ч.4
ст.46 ЦПК України відмова органу,
уповноваженого здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах, від
поданого прокурором в інтересах
держави позову (заяви) не позбавляє
прокурора права підтримувати позов
(заяву) і вимагати розгляду справи по
суті, є помилковим.

Як встановлено судом, що не заперечили
сторони, 18 липня 2013 року на розгляд
сесії Винниківської міської ради було
винесено пропозицію підтримати
позовні вимоги прокурора, однак за
результатами голосування депутатів
вказана пропозиція не набрала
необхідної кількості голосів, а відтак
не підтримали позовні вимоги, що
підтверджується протоколом 13-ї сесії
Винниківської міської ради УІ
скликання (а.с.48-53).

З урахуванням викладеного
Винниківська міська рада звернулась до
суду з клопотанням про залишення
позову прокурора без розгляду (а.с.47).

Відповідно до ч.3 ст.46 ЦПК України, якщо
особа, яка має цивільну процесуальну
дієздатність і в інтересах якої подана
заява, не підтримує заявлених вимог,
суд залишає заяву без розгляду.

Пунктом 7 ч.1 ст.207 ЦПК України
передбачено, що суд постановляє ухвалу
про залишення заяви без розгляду, якщо
особа, в інтересах якої у встановлених
законом випадках відкрито провадження
у справі за заявою іншої особи, не
підтримує заявлених вимог і від неї
надійшла відповідна заява.

Таким чином, правові підстави
залишення заяви без розгляду виникли в
ході розгляду судом зазначеної справи
і на цьому наполягала Винниківська
міська рада, в інтересах якої звернувся
прокурор Личаківського району м.
Львова.

Відповідно до ч.1 ст.310 ЦПК України
рішення суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі або залишенням
заяви без розгляду з підстав,
визначених статтями 205 і 207 цього
Кодексу.

Будь-яких об межень зазначена стаття не
передбачає.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття провадження у справі або
залишення заяви без розгляду.

За таких обставин, з урахуванням
викладеного, колегія суддів приходить
до висновку про задоволення
апеляційної скарги, скасування рішення
районного суду із залишенням позовної
заяви без розгляду, оскільки обставини,
передбачені п.7 ч.1 ст. 207 ЦПК України,
виникли під час розгляду справи в суді
першої інстанції, однак, на які
районний суд не звернув належної уваги
та розглянув справу і ухвалив рішення
за позовом прокурора, який
Винниківська міська рада не
підтримувала.

За таких обставин рішення суду
підлягає до скасування з ухваленням
нового рішення про залишення позову
без розгляду.

Що стосується посилання апелянта на те,
що суд першої інстанції розглянув
справу у його відсутності, то як
вбачається з матеріалів справи апелянт
повідомлявся про розгляд справи на 1
серпня та 19 вересня 2013 року, про що
свідчать повідомлення про вручення
йому поштового рекомендованого
відправлення (а.с.41, 44, 64, 68). Про причини
неявки апелянт суд не повідомляв, а
відтак, у відповідності до ч.4 ст.169 ЦПК
України, районний суд вправі був у разі
повторної неявки відповідача ухвалити
рішення за його відсутності.

З метою урівноваження прав сторін
апеляційним судом повідомлено
апелянта про дату та час апеляційного
розгляду справи, надано йому право на
подання до апеляційного суду всіх
доказів, які він міг подати до суду
першої інстанції, а також на нову
оцінку наявних у справі доказів з
урахуванням його позиції. А відтак
колегія суддів урівноважила права
відповідача-апелянта з правами інших
сторін.

А відтак, розгляд справи у відсутності
відповідача, який двічі належним чином
був повідомлений про час та місце
розгляду справи, не є підставою для
скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.4 ч.1 ст.307, ч.1
ст.310, ч.2 ст.314, ст.ст.313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 19 вересня 2013 року
скасувати й ухвалити нове, яким позовні
вимоги прокурора Личаківського району
м. Львова в інтересах Винниківської
міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_3
залишити без розгляду.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з дня його проголошення,
але може бути оскаржене безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання рішенням законної
сили.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.