Справа № 633/448/13-ц
Номер провадження 2/633/21/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року Печенізький районний
суд Харківської області у складі:

головуючого судді
- Танасевич О.В.,

при секретарі -
Криворучко І.В.,

за участю позивачки
- ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Печеніги,
Харківської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Печенізької селищної
ради Печенізького району Харківської
області, третя особа на боці
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, -
Печенізька державна нотаріальна
контора Харківської області про
визнання права власності на об'єкт
самочинного будівництва,-

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2013 року позивачка звернулась
до суду з зазначеним позовом, в якому
просила суд визнати за нею право
власності на житловий будинок з
надвірними будівлями та спорудами,
розташовані по АДРЕСА_1 (далі за
текстом, спірний житловий будинок), в
порядку спадкування за законом після
смерті її матері (а.с. 2-4). Заявою від 6
лютого 2014 року позивачка змінила
підставу позову та просила суд визнати
за нею право власності на зазначений
будинок як на об'єкт самочинного
будівництва (а.с. 56-58).

В судовому засіданні позивачка
повністю підтримала позовні вимоги та
пояснила, що будівництво спірного
житлового будинку розпочала її бабуся -
ОСОБА_2, в 1990 році, після того, як їй було
надано земельну ділянку у безстрокове
користування. Після смерті ОСОБА_2, яка
померла в ІНФОРМАЦІЯ_1, все належне їй
майно на підставі заповіту успадкувала
мати позивачки - ОСОБА_3, зокрема, і
готовий на 44% спірний будинок. Станом на
день смерті ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, готовність спірного
будинку складала 59,1 %. За свого життя
ОСОБА_3 заповіту не склала, а тому після
її смерті спадщину прийняла позивачка,
спадкоємиця першої черги за законом,
вступивши в управління та володіння
спадковим майном. В період з 2000 по 2013
роки позивачка самовільно за власні
кошти добудувала спірний житловий
будинок, який відповідає
архітектурним, санітарним та
протипожежним нормам. Оскільки ані
матір позивачки, ані вона сама не
отримали свого часу свідоцтво про
право на спадщину, зокрема, на спірний
будинок, оформити право власності на
нього в інший спосіб, ніж у судовому
порядку, позивачка не може.

Відповідач та третя особа на боці
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, в
судове засідання не з'явились, надали
суду заяви про розгляд справи за їхньої
відсутності, проти задоволення позову
не заперечували (а.с. 40, 52).

Судовим розглядом встановлено, що
згідно рішень № 73/2 від 14 серпня 1990 року
та № 189/32 від 23 серпня 1990 року ОСОБА_2
було виділено у безстрокове
користування земельну ділянку,
розташовану по АДРЕСА_1, площею 1200 м2 для
будівництва індивідуального житлового
будинку та надано дозвіл на
будівництво цього будинку (а.с. 24, 25).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2, виданим Печенізькою
селищною радою Харківської області
(а.с. 12). За життя 8 серпня 1992 року ОСОБА_2
склала заповіт, посвідчений того ж дня
секретарем районної державної
адміністрації та зареєстрований в
реєстрі за номером 170, яким заповіла все
належне їй на день смерті майно своїй
доньці - ОСОБА_3 (а.с. 13). Ступінь
родинного зв'язку ОСОБА_2 та ОСОБА_3
підтверджено посвідкою про народження
серії НОМЕР_3 (а.с. 9) та свідоцтвом про
шлюб серії НОМЕР_4 від 20 травня 1948 року
(а.с. 10), після якого було змінено
прізвище ОСОБА_3 на ОСОБА_3

За відомостями, наданими Печенізькою
державною нотаріальною конторою
Харківської області в листі № 337/01-16 від
23 грудня 2013 року, після смерті ОСОБА_2
спадкова справа не заводилась (а.с. 42,
50-52).

Відповідно до довідки Виконкому
Печенізької селищної ради народних
депутатів Печенізького району
Харківської області № 1951 від 9
листопада 1995 року протягом шести
місяців з дня смерті ОСОБА_2 за спірним
будинком доглядала її донька - ОСОБА_3,
засаджувала земельну ділянку та
збирала врожай, ремонтувала покрівлю
будинку, фарбувала вікна, здійснювала
дрібний поточний ремонт (а.с. 27).

Станом на день смерті ОСОБА_2
готовність спірного будинку згідно
акту його обстеження складала 44 % (а.с. 60,
63-64).

Рішенням Печенізької селищної ради
народних депутатів Харківської
області № 145 від 4 жовтня 1995 року
ОСОБА_3 було продовжено строк дії
дозволу на будівництво спірного
будинку до 1 листопада 1999 року (а.с. 26).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що
підтверджується Свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_5, виданим Харківським
міським відділом реєстрації актів
громадянського стану (а.с. 11).

За відомостями, наданими Печенізькою
державною нотаріальною конторою
Харківської області в листі № 337/01-16 від
23 грудня 2013 року спадкова справа після
смерті ОСОБА_3 не відкривалась, заповіт
за свого життя вона не складала (а.с. 42,
47-49).

Після її смерті спадщину шляхом
фактичного вступу в управління та
володіння спадковим майном прийняла
позивачка, інші спадкоємці у ОСОБА_3
відсутні, оскільки її чоловік ОСОБА_5
помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 14), а син ОСОБА_6
помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 15).

Станом на день прийняття позивачкою
спадщини після смерті ОСОБА_3 спірний
будинок був побудований на 59,1 %, що
підтверджується оціночним актом та
розрахунком відсоткової технічної
готовності будинку (а.с. 59, 61-62).

Згідно відомостей, наданих
Реєстраційною службою Печенізького
районного управління юстиції
Харківської області в довідці від 20
грудня 2013 року, у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно
відомості щодо власника спірного
будинку не містяться (а.с. 41).

За період часу з 2000 року по 2013 рік
позивачка за власний кошт закінчила
будівництво спірного будинку, згідно
наданого нею технічного висновку про
стан основних будівельних конструкцій,
можливість збереження та подальшу
експлуатацію за призначенням спірного
житлового будинку (а.с. 65-82) його
готовність складає 100 %, всі несучі
конструкції цього будинку перебувають
у задовільному технічному стані, та
відповідають умовам міцності та
придатні для подальшої експлуатації,
будинок відповідає вимогам
архітектурних, будівельних, санітарних
та протипожежних норм.

Заслухавши пояснення позивачки,
дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши зібрані по справі
докази у їх сукупності, суд вважає
позов таким, що підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Оскільки спірні правовідносини щодо
спадкування після смерті ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 виникли до 1 січня 2004 року
(відповідно в ІНФОРМАЦІЯ_1 та в
ІНФОРМАЦІЯ_2), суд застосовує до них
чинне на той час законодавство,
зокрема, відповідні положення
Цивільного кодексу УРСР 1963 року, у тому
числі щодо порядку та строків
прийняття спадщини, кола спадкоємців,
набуття прав на спадкове майно тощо.

Відповідно до вимог статей 548, 549
Цивільного кодексу УРСР спадщина, яка
відкрилась після смерті ОСОБА_2, була
прийнята її донькою - ОСОБА_3, на
підставі заповіту шляхом фактичного
вступу в управління та володіння
спадковим майном, яке було вчинено
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини, що підтверджується довідкою
Виконкому Печенізької селищної ради
народних депутатів Печенізького
району Харківської області № 1951 від 9
листопада 1995 року (а.с. 27). До складу
спадкового майна увійшов також і
спірний житловий будинок, технічна
готовність якого станом на ІНФОРМАЦІЯ_1
складала 44 %. На підставі тих самих норм
законодавства України, які були
тотожними станом на ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто
на день смерті ОСОБА_3, після смерті
останньої прийняла спадщину позивачка,
яка фактично вступила в управління та
володіння спадковим майном, зокрема,
спірним житловим будинком, готовність
якого складала 59,1 %.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 та позивачка свого часу не
скористались своїм правом на отримання
свідоцтв про право на спадщину, наданим
їм статтею 560 Цивільного кодексу
України, проте, згідно частини 2 статті
548 цього ж Кодексу, недобудований
спірний житловий будинок, що увійшов до
складу спадщини, яка відкрилась після
смерті ОСОБА_2 (готовністю 44 %), а згодом
і після смерті ОСОБА_3 (готовністю 59,1 %),
станом на день розгляду справи в суді
визнається належним позивачці від дня
відкриття спадщини після смерті її
матері - ОСОБА_3

Разом з тим, як убачається з технічного
висновку стану основних будівельних
конструкцій (а.с. 65-82), станом на день
розгляду позову готовність спірного
житлового будинку складає 100 %. Оскільки
позивачці не було надано дозволу на
добудову спірного будинку, а
будівельні роботи вчинені без належно
затвердженого проекту, відповідно до
частини 1 статті 376 Цивільного кодексу
України цей будинок вважається
об'єктом самочинного будівництва.
Відповідно до статті 9 Закону України
від 20 травня 1999 року № 687 "Про
архітектурну діяльність" самочинним
будівництвом є як нове будівництво, так
і реконструкція, реставрація або
капітальний ремонт вже існуючих
об'єктів нерухомості.

Разом з тим, за правилами частин 2, 3
статті 376 Цивільного кодексу України
особа, яка здійснила самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.
Проте, за рішенням суду право власності
на самочинно збудоване нерухоме майно
може бути визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була їй
відведена для цієї мети за умови
надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Право на будівництво нерухомого майна
згідно статті 95 Земельного кодексу
України мають, зокрема,
землекористувачі, які можуть
реалізувати це право за умови
використання земельної ділянки за її
цільовим призначенням.

Відповідно до рішення Печенізької ради
народних депутатів Чугуївського
району Харківської області № 73/2 від 14
серпня 1990 року земельна ділянка,
розташована по АДРЕСА_1, була відведена
ОСОБА_2 у безстрокове користування для
будівництва житлового будинку (а.с. 24).
Згідно рішення Виконкому Чугуївської
міської ради народних депутатів
Харківської області № 189/32 від 23 серпня
1990 року ОСОБА_2 надано дозвіл на
будівництво спірного будинку (а.с. 26),
та продовжено його дію до 1 листопада 1999
року (а.с. 26).

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ в пункті 16 постанови № 6 від 30
березня 2012 позов особи, яка самочинно
збудувала нерухоме майно на земельній
ділянці, власником або користувачем
якої є інша особа, про визнання права
власності на цю нерухомість може бути
задоволений судом на підставі частини 3
статті 376 Цивільного кодексу України,
якщо буде встановлено, що власник або
користувач земельної ділянки не
заперечує проти цього, будівництво не
порушує права інших осіб і відповідає
будівельним, архітектурним,
санітарним, екологічним та іншим
нормам і правилам, державним
стандартам.

З огляду на вищенаведене та з
урахуванням позиції Печенізької
селищної ради Харківської області, яка
позовні вимоги підтримала та не
заперечувала проти їх задоволення (а.с.
52), суд вважає за можливе визнати за
позивачкою право власності на спірний
житловий будинок в порядку частини 3
статті 376 Цивільного кодексу України.

Керуючись статтями 11, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215,
218, 224, 226 Цивільного процесуального
кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Печенізької
селищної ради Печенізького району
Харківської області, третя особа на
боці відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, -
Печенізька державна нотаріальна
контора Харківської області про
визнання права власності на об'єкт
самочинного будівництва, -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1)
право власності на житловий будинок
літер «А», а також на господарські
будівлі та споруди: веранду літер «а»,
ганок літер «а1», гараж літер «Б»,
літній душ літер «В», туалет літер «У»,
свердловину літер «К», паркан літер
«Л», хвіртку літер «Л1», ворота літер
«Л2», які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо воно
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через Печенізький районний суд
Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь в справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: