24.02.2014 Московський
районний суд м. Харкова
в складі: головуючого судді
за участю секретаря судового засідання
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
договору довічного утримання,
ОСОБА_1 22.11.2013 року звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому
просила: розірвати договір довічного
утримання, укладений між нею та
відповідачем 16 січня 2007 року.
В обґрунтування позову ОСОБА_1
вказала, що 16.01.2007 р. між нею та
відповідачем було укладено договір
довічного утримання, за умовами якого
вона передала ОСОБА_2 в приватну
власність, належну їй на праві
власності, квартиру АДРЕСА_1, а
відповідач прийняв на себе
зобов'язання, які закріплені в п.п. 5-6
договору, а саме: повністю довічно
утримувати її, надаючи їй необхідний
догляд (опікування),допомогу, вартість
матеріального забезпечення
необхідного догляду (допомоги)
встановлено в розмірі ? частини пенсії
ОСОБА_1 щомісячно, довічно. Відповідач
не виконував умови договору, не надавав
їй необхідної допомоги.
Позивач в судове засідання не
з'явилася, надала заяву про розгляд
справи в її відсутність у зв'язку з
станом здоров'я, просила позов
задовольнити, проти винесення заочного
рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засіданні
не з'явився, в заяві про відкладення
розгляду справи від 14.01.2014 року вказав,
що проти позову заперечує.

З огляду на це, враховуючи
відсутність заперечень з боку позивача
відповідно до ст. 224, 225 ЦПК України,
судом постановлено ухвалу про заочний
розгляд справи.

Враховуючи, що розгляд справи
відбувся у відсутності сторін,
відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, суд дійшов наступного:
Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК
України цивільні права і обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства. Кожна
особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту
суб'єктивних цивільних прав розуміють
закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

А за змістом зазначених норм,
саме власник порушеного права може
скористатися не будь-яким, а цілком
конкретним способом захисту свого
права.

Виходячи з положень ст. ст. 11, 60
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 16 січня
2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
укладено договір довічного утримання
(догляду), який було посвідчено
державним нотаріусом Одинадцятої
Харківської державної нотаріальної
контори Голик С.В., зареєстровано в
реєстрі за №5-77 /а.с. 10/.

Згідно умов зазначеного
договору, ОСОБА_1 передала у власність
ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, а відповідач
зобов'язався повністю довічно
утримувати позивачку, надаючи їй
необхідний догляд (опікування),
допомогу та встановлено вартість
матеріального забезпечення
необхідного догляду (допомоги) в
розмірі ? частини пенсії ОСОБА_1
щомісячно, довічно.

Пунктом 9 зазначеного договору
передбачено, що в разі невиконання
ОСОБА_2 взятих на себе обов'язків,
договір може бути розірвано, згідно ст.
755 Цивільного кодексу України.

Матеріали справи свідчать про
те, що ОСОБА_1, за віком потребувала
стороннього догляду та допомоги. Тобто
в силу ст. 744 ЦК України є суб'єктом
договору довічного утримання.
Відповідно до вказаної норми закону
набувач майна зобов'язаний надавити
відчужувачу матеріальне забезпечення
відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 755 ЦК України
договір довічного утримання може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
відчужувача або третьої особи, на
користь якої він був укладений, у разі
невиконання або неналежного виконання
набувачем своїх обов'язків, незалежно
від його вини.

Матеріалами справи доведено, що
відповідач не виконував свої обов'язки
згідно з умовами договору, а тому суд
вважає за необхідне застосувати
правила 755 ЦК України та розірвати
договір довічного утримання, а також
правові наслідки його розірвання,
передбачені ст. 756 ЦК України.

За таких обставин, позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з
відповідача на користь держави
належить стягнути судові витрати по
справі.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 755, 756 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 208-209, 212-215,
223, 224-226 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Договір довічного утримання,
укладений 16 січня 2007 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, який посвідчений державним
нотаріусом Одинадцятої Харківської
державної нотаріальної контори Голик
С.В., за реєстр. №5-77, -розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір у розмірі 114 (сто
чотирнадцять) грн. 70 коп.

Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом 10 днів з дня отримання його
копії. У цьому разі строк на апеляційне
оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається до Апеляційного суду
Харківської області через Московський
районний суд м. Харкова протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий
А.М. Задорожна