Справа № 2-2003/11 Провадження №
22-ц/772/425/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Ганкіна І.А.Категорія: 41
Доповідач: Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого: Голоти
Л.О.,

суддів: Міхасішина
І.В.,Стадника І.М.,

при секретарі: Куленко
О.В.

за участю: представника апелянта
ОСОБА_2

відповідача - позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці
апеляційну скаргу представника
відповідача-позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2 на
рішення Вінницького районного суду
Вінницької області від 24 грудня 2013 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про вселення та зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, відділу у
справах громадянства і реєстрації
фізичних осіб Вінницького РВ УМВС
України у Вінницькій області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и л а :

17 листопада 2011 року ОСОБА_3 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_4 про вселення.

12 грудня 2012 року ОСОБА_4 звернулася із
зустрічним позовом до ОСОБА_3, відділу у
справах громадянства і реєстрації
фізичних осіб Вінницького РВ УМВС
України у Вінницькій області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстрації.

Рішенням Вінницького районного суду
Вінницької області від 24.12.2013 року
позов ОСОБА_3 задоволено повністю.
Вирішено вселити ОСОБА_3 в будинок
АДРЕСА_1

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, відділу у справах
громадянства і реєстрації фізичних
осіб Вінницького РВ УМВС України у
Вінницькій області про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстрації відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду
представник відповідачки - позивачки
ОСОБА_4 ОСОБА_2 звернулася з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, посилаючись на неповноту
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, їх недоведеність,
а також невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
та постановити рішення, яким ОСОБА_3 у
задоволенні позову відмовити, а
зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити
в повному обсязі.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримала апеляційну скаргу
та просила її задовольнити. Позивач-
відповідач заперечив щодо задоволення
апеляційної скарги вказуючи на
справедливість та законність рішення
суду.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає,
що вона підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Стаття 309 ЦПК України передбачає
вичерпний перелік підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення .

Підставами скасування рішення
Вінницького районного суду Вінницької
області від 24.12.2013 року на думку
колегії суддів є:

- неправильне застосування норм
матеріального та порушення норм
процесуального права;

- невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Частина 1 статті 303 ЦПК України
передбачає, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом встановлені наступні обставини.

Відповідно свідоцтва про одруження
серії НОМЕР_1 від 22 квітня 1999 року
ОСОБА_3 та ОСОБА_4. уклали шлюб в
Бохоницькій сільській Раді
Вінницького району Вінницької області,
про що зроблено запис за № 2./а.с.2/

Згідно ксерокопії домової книги на
домоволодіння АДРЕСА_1 подружжя ОСОБА_4
зареєстровані за даною адресою з 17
лютого 2003 року тимчасово до 10.02.2004 року,
та повторно з 20.02.2004 року. /а.с. 20-22/

30.06.2006 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво
про право власності на спірне
будинковолодіння в порядку
спадкування за законом. Спадкове майно
складалося з цілого житлового будинку
з господарськими будівлями та
спорудами, розташованого в АДРЕСА_1
/а.с. 19/

Як вбачається з довідки виконкому
Бохоницької сільської ради від 15.11.11
року № 1230 ОСОБА_4 разом із сім»єю:
чоловік ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_6
прописані в АДРЕСА_1 але після смерті
матері проживають в АДРЕСА_1 з 2006 року.
/а.с. 18/

З постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи від 12.04.2011 року
вбачається, що в ході перевірки заяви
ОСОБА_3 від 09.11.2011р., який звертався до
чергової частини Вінницького РВ УМВС
України у Вінницькій області
встановлено, що ОСОБА_3 проживає за
адресою АДРЕСА_1 разом із сім»єю. В
період часу з 30.08.2011 року по 21.10.2011 року
він вимушений був поїхати до своєї
матері про що повідомив дружину, але
повернувшись додому виявив, що в
будинку вхідних дверей за місцем
проживання остання поміняла замок та
він не може попасти до будинку без
відомих на те причин. ОСОБА_4
підтвердила даний факт. /а.с.5/

Відповідно довідки № 1115 від 24 жовтня 2011
року виконкому Бохоницької сільської
Ради ОСОБА_3 з сім'єю зареєстрований і
постійно проживає в АДРЕСА_1. /а.с. 29/

Рішенням Вінницького районного суду
Вінницької області від 21 листопада 2011
року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
розірвано. Дане рішення набуло
чинності 02 грудня 2011 року. /а.с. 31/

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 14.02.2014 року апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.
Визнано житловий будинок з
господарськими спорудами та будівлями
по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
подружжя. Визнано за ОСОБА_3 право
власності на ? частину житлового
будинку з господарськими спорудами та
будівлями по АДРЕСА_1. Здійснено
розподіл спільного рухомого майна
подружжя.

Згідно з статтею 47 Конституції
України - кожен має право на житло.
Ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, ст. 383 ЦК
України громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Оскільки відповідач - позивач ОСОБА_4
перешкоджає позивачу-відповідачу
ОСОБА_3 проживати в житловому будинку,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про необхідність
захисту порушених прав позивача і
необхідність його вселення, однак при
вирішенні спору неправильно
застосував норми матеріального права
та порушив вимоги ст.ст. 203,204 ЦПК
України.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що враховуючи чинення перешкод
ОСОБА_3 на заселення по місцю
реєстрації, суд прийшов до висновку,
щодо відсутності підстав для
застосування ст.ст. 71, 72 ЖК України та
поважності причин відсутності ОСОБА_3 у
спірному житлі понад 6 місяців, так як
власник будинку позбавила його
можливості використання житлового
будинку за місцем його реєстрації.

Колегія суддів не погоджується з
висновком районного суду з наступних
підстав.

На підставі пояснень сторін та
зібраних в матеріалах справи доказів
встановлено, що в лютому 2004 року
подружжя ОСОБА_4 зареєстрували своє
постійне місце проживання та вселились
у спірний будинок.

З 2006 року вся сім»я ОСОБА_4 проживали за
адресою АДРЕСА_1, однак дана обставина
не може свідчити про те, що ОСОБА_3
перестав відноситись до даного будинку
як до місця постійного проживання,
оскільки відповідно п.6 ст. 29 ЦК України
фізична особа може мати кілька місць
проживання.

Той факт, що спірним будинком ОСОБА_3
цікавився, щоденно відвідував його,
робив ремонтні роботи в будинку
встановлено в суді першої інстанції на
підставі показів свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9, пояснень сторін
та письмових доказів : акту опису майна
від 07.11.2011 року, який свідчить про
наявність у спірному будинку спільного
майна подружжя ОСОБА_4; довідки
виконкому Бохоницької сільської ради
№ 1115 від 24.10.20121 року та відміток у
паспортах сторін щодо місця їх
постійної реєстрації.

З 30.08.2011 року ОСОБА_3 у будинку не
проживає, так як з відома дружини був
змушений поїхати до своєї матері в
АДРЕСА_2 щоб допомогти їй по
господарству.

Відповідно акту, складеного
представниками сільської ради 07.11.2011
року під час проведення опису майна
ОСОБА_4 відмовилась надати ОСОБА_3
ключі від будинку, який знаходиться в
АДРЕСА_1 /а.с.6/

09.11.2011 року з заявою про те, що його
дружина ОСОБА_4 змінила замки на
вхідних дверях та не допускає його до
спільного будинку ОСОБА_3 звертався до
чергової частини Вінницького РВ УМВС
України у Вінницькій області. /а.с.5/

Посилання апелянта та суду першої
інстанції на ст.ст. 71, 72 ЖК України є
безпідставними, оскільки дані норми
передбачають можливість визнання
особи в судовому порядку такою, що
втратила право користування житловим
приміщення внаслідок відсутності
понад встановлені строки у приміщеннях
державної та комунальної власності,
тоді як спірний будинок знаходиться у
приватній власності.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Враховуючи, що відповідно рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 14.02.2014 року ОСОБА_3 є співвласником
спірного будинку та не користується
будинком у зв'язку наявністю перешкод,
які чинить йому ОСОБА_4, колегія
суддів приходить висновку про
наявність підстав для відмови у
задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_4
про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить висновку, що за таких
обставин, рішення суду не може
залишатись в силі , оскільки
постановлене з порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення.

На підставі ст. 47 Конституції України,
ст. 321, 383,391 ЦК України, ст. 150 ЖК України,
керуючись ст. ст.88,303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу представника
відповідача-позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2
задовольнити частково .

Рішення Вінницького районного суду
Вінницької області від 24.12.2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов ОСОБА_3 задовольнити.

Вселити ОСОБА_3 в будинок АДРЕСА_1

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, відділу у справах громадянства
і реєстрації фізичних осіб Вінницького
РВ УМВС України у Вінницькій області
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням та зняття з реєстрації
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
витрати понесені ним при сплаті
судового збору в сумі 93 грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Голота Л.О.

Судді:
Міхасішин І.В.

Стадник І.М.