№ 2/645/7/14
№ 2033/2-1766/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2014 року Фрунзенський
районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Бондаревої І.В., при
секретарі - Гудзенко О.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
суду в м.Харкові цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поновлення первісного стану, знесення
будівлі та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поновлення
порушеного права, встановлення межі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом
про поновлення первісного стану,
знесення будівлі, вказуючи (з
врахуванням уточнень), що 29.07.2004 року
згідно договору дарування вона стала
власником будинку АДРЕСА_1. Право
власності позивачки на земельну
ділянку розміром 0,0726 га по АДРЕСА_1
підтверджується державним актом. У 2011
р. позивачка виявила, що частина
господарської будівлі літ.Ж, яка
знаходиться на земельній ділянці
відповідачки, перебуває на земельній
ділянці позивачки. Позивачка бажає
використовувати свою земельну ділянку
повністю, тому просить суд відновити її
порушене право та зобов'язати
відповідача знести незаконну будівлю
літ.Ж, частина якої знаходиться на її
земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду
із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
поновлення порушеного права,
встановлення межі, в якому вказала, що
07.07.2009 р. вона та її чоловік стали
власниками 1/2 частини будинку АДРЕСА_2.
Зі слів колишньої власниці ОСОБА_4,
паркан між буд.АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 почав
завалюватися, тому був переміщений і
прикріплений до стіни її сараю (літ.Ж)
вздовж межі. Внаслідок переміщення
паркану відстань між ним та сараєм
зменшилась, внаслідок чого зменшилась
і площа земельної ділянки ОСОБА_2

20.05.2011 року чоловік позивачки почав
будувати паркан, який упирається у
бокову стіну її сараю літ.Ж, тобто на
ділянці ОСОБА_2 Просить суд відновити
її порушене право, встановивши межу між
земельними ділянками згідно акту ПКПФ
«Істок» по трьом певним точкам, з
відступом на 0,24 м, 0,28 м та 0,41 м, прибрати
з її земельної ділянки розпочату
будівлю паркану.

В судовому засіданні ОСОБА_1 первісний
позов підтримала, позов ОСОБА_2
визнала частково, погоджуючись з
необхідністю встановлення межі. Вважає
акт ПФ «Істок» недопустимим доказом,
згоди на проведення вимірювань на
своїй ділянці вона ПФ «Істок» не
давала. Сарай літ.Ж був незаконно
збудований попереднім власником
АДРЕСА_2, померлою ОСОБА_4, після зносу
старої будівлі, його розміри за
техпаспортом БТІ, виготовленим у 2012 р.,
відрізняються від розмірів, зазначених
в первісному техпаспорті 1954 р. Паркан
також збудувала попередня власниця
ОСОБА_4, при цьому крайні точки були нею
визначені правильно (по червоній лінії
та з тильної частини ділянки), і
первісно паркан упирався в стіни її
сараю літ.Ж. А коли паркан став
руйнуватись, ОСОБА_4 прикріпила до
кутів сараю, тобто перенесла частину
паркану на територію ОСОБА_1 У
теперішній час вона почала будувати
новий паркан, зробивши фундамент на
місці первісного забору. При
проведенні приватизації земельної
ділянки вона отримала згоду на
встановлення межі від вуличному, а не
від власника суміжної земельної
ділянки ОСОБА_4, яка була дуже хворою
людиною.

ОСОБА_2 свій позов підтримала, позов
ОСОБА_1 не визнала та пояснила, що вона
купила у свого колишнього чоловіка
ОСОБА_5 1/4 частину будинку АДРЕСА_2.
ОСОБА_1 перед приватизацією своєї
земельної ділянки не узгоджувала межу
з попереднім власником АДРЕСА_2 ОСОБА_4
Крім того, лінія межі в акті
приватизації та техпаспорті рівна, не
містить вигину в місці розташування
сараю Ж.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, дійшов
висновку про наступне.

Згідно ст. 91 ЗК України, власники
земельних ділянок зобов'язані
забезпечувати використання їх за
цільовим призначенням.

Відповідно до ст. ст. 103, 104 ЗК України,
власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо). Крім того, власники та
землекористувачі земельних ділянок
можуть вимагати припинення діяльності
на сусідній земельній ділянці,
здійснення якої може призвести до
шкідливого впливу на здоров'я людей,
тварин, на повітря, земельні ділянки та
інше.

Землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його права
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, що
передбачено ст. 152 ЗК України.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 є власником домоволодіння
АДРЕСА_1, ОСОБА_2 - є власником 1/2 частини
суміжного домоволодіння АДРЕСА_2 та
користувачем земельної ділянки за
вказаною адресою (а.с.5, 11, 27-30, 206-209).

До 2011 р. спору між користувачами
земельних ділянок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1
не виникало, проте після руйнування
встановленої раніше огорожі виник спір
щодо правильності межі (а.с.26).

На замовлення ОСОБА_2 01.06.2011 р. ПКПФ
«Істок» на підставі техпаспорту
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 та
координатами приватизації земельної
ділянки по АДРЕСА_1 проведено перевірку
межі цих суміжних ділянок, винесені
вісі закріплені на місцевості
металевими штирями (а.с.24).

Згідно креслення, доданого до Акту ПКПФ
«Істок» від 01.06.2011 р., на плані ділянки
зазначено дві паралельні лінії між
земельними ділянками АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2, з якої суд, не маючи
спеціальних знань в геодезії,
позбавлений можливості визначити - яка
ж з них є дійсною межею.

Такі ж дві паралельні лінії, що
визначають межу, зазначені у плані
зовнішніх меж, виготовленому КП
«Міськпроект» та наданому ОСОБА_1, з
якого суд, не маючи спеціальних знань в
геодезії, також позбавлений можливості
визначити - яка з них є дійсною межею та
хто із користувачів її порушив (а.с.161).

Із плану межі земельної ділянки
АДРЕСА_1, зазначеним у Державному акті
на право власності на земельну ділянку
АДРЕСА_1, на який посилається ОСОБА_1,
також не вбачається - чи була порушена
межа, чи відповідають зазначені на
ньому точки фактичному розташуванню
межі.

З даних техпаспортів на домоволодіння
АДРЕСА_2, виготовлених КП «ХМБТІ» у
різні часи, вбачається, що будівля
літ.Ж, розташована на території
домоволодіння АДРЕСА_2, знаходиться на
деякій відстані від межі з ділянкою
АДРЕСА_1 (а.с.19, 151, 239).

При цьому вказані техпаспорти не
містять записів техніка про самочинне
будівництво будівлі літ.Ж.

З наданої ОСОБА_1 технічної
документації вбачається, що будівля
літ.Ж, належна ОСОБА_2, розташована на її
земельній ділянці, впритул з межею
(а.с.214, 259-261

Рішення органу місцевого
самоврядування з приводу встановлення
межі між земельними ділянками АДРЕСА_1
та АДРЕСА_2 - не ухвалювались, що
сторонами не оспорюється (а.с.139, 143).

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається в обгрунтування
своїх вимог та заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі

Суд розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ОСОБА_1 мала довести в суді,
що межі земельних ділянок порушені,
будівля літ.Ж, належна ОСОБА_2, є
самовільною будовою і її розташування
порушує права позивача, як суміжного
землекористувача.

Позивач не надав суду належних доказів
на підтвердження того, що межі
земельних ділянок були фактично
встановлені та порушені, а самочинно
зведена забудова - сарай порушує його
права, як те передбачено ч. 4 ст. 376 ЦК
України та ст. 60 ЦПК України.

Позивач також не просив про
витребування належних доказів судом
(зокрема, і шляхом проведення
відповідних експертиз) на
підтвердження незручностей у
користуванні літньою кухнею, які
утворилися в результаті самовільно
зведеного сараю.

На думку суду, ОСОБА_5 не надала
належних доказів того, що межі
земельних ділянок були фактично
встановлені та порушені, а будівля
літ.Ж частково розташована на її
земельній ділянці, належній позивачці,
тобто порушує її права, у зв'язку з чим
суд дійшов висновку про відмову у
задоволенні її позовних вимог.

Вимоги ОСОБА_5 про встановлення межі
відповідно до акту ПКПФ «Істок» від
01.06.2011 р. по трьом певним точкам, - також
не підлягають задоволенню, оскільки
відповідачем не доведений факт
порушення її прав з боку ОСОБА_1

З метою сприяння сторонам у
витребування доказів судом
призначалось проведення
судово-технічної експертизи, проте
зацікавленими особами не були надані
експертам необхідні матеріали, у
зв'язку з чим експерт не надав свого
висновку щодо встановлення межі.

За таких обставин, розглянувши справу в
межах заявлених вимог, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог за недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212- 215 ЦПК
України, ст.ст.91, 103, 104, 152 ЗК України,
ст.ст.373, 377 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поновлення первісного
стану, знесення будівлі та зустрічних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поновлення
порушеного права, встановлення межі -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через Фрунзенський районний суд
м.Харкова шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення.

Суддя: