АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1612/253/12
Номер провадження 22-ц/786/135/14
Головуючий у 1-й інстанції Крикливий
Доповідач Дорош А. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Омельченко Л.М., Триголова
В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,
ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві апеляційну
скаргу ОСОБА_1

на рішення Комсомольського міського
суду Полтавської області від 01
листопада 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та
за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1
про поділ майна подружжя ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січня 2012 р. ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5, в якому
просила поділити в натурі спільне
майно, набуте за час шлюбу з ОСОБА_5,
виділивши їй:

квартиру АДРЕСА_1; квартиру АДРЕСА_2;
виробниче приміщення в буд.АДРЕСА_3;
автомобіль марки SUBARU TRIBEСA, 2007 року
випуску. Виділити ОСОБА_5 наступне
майно: квартиру АДРЕСА_4; виробниче
приміщення в буд. АДРЕСА_5; виробниче
приміщення по АДРЕСА_6; автомобіль - бус
Mercedes-Benz та стягнути з відповідача
понесені судові витрати у вигляді
судового збору в сумі 3 219 грн.

16.02.2012 р. позивач ОСОБА_1 подала
заяву про збільшення позовних вимог,
просить поділити спільне майно,
виділити їй та визнати за нею право
власності на: квартиру АДРЕСА_7
вартістю 240 600 грн.; квартиру АДРЕСА_8
вартістю 320 800 грн.; виробниче
приміщення у житловому будинку АДРЕСА_3
- вартістю 280 700 грн.; виробниче
приміщення-майстерню у житловому
будинку АДРЕСА_3 - вартістю 360 900 грн.;
автомобіль марки SUBARU TRIBEСA, 2007 року
випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_1,
вартістю 196 949,85 грн; оверлок марки Siruba
(77 шт.) вартістю 616 000 грн.; распошив
марки Siruba (34 шт.) вартістю 340 000 грн.;
машина човникового стібка марки Siruba (3
шт.) вартістю 36 000 грн.; кнопковий
автомат марки (2шт.) вартістю 40 000 грн.;
напівавтомат для виготовлення петель
марки Siruba ( 2 шт.) вартістю 50 000 грн.;
розкрійна пилка «Надія» ( 1 шт.) вартістю
16 000грн.; прес для пакування марки Siruba (1
шт.) вартістю 8 000 грн.; розкрійний ніж
марки Siruba (1 шт.) вартістю 2 400 грн., а
всього на загальну суму 2 508 349,85 грн.

Відповідачу ОСОБА_5 просить
виділити у власність: квартиру АДРЕСА_4
вартістю 240 600 грн.; виробниче
приміщення в буд. АДРЕСА_5 вартістю 384 960
грн.; виробниче приміщення по АДРЕСА_6
вартістю 320 800 грн.; автомобіль - бус
Mercedes-Benz вартістю 481200 грн.; оверлок
марки Siruba (77 шт) вартістю 616 000 грн.;
распошив марки Siruba (34 шт) вартістю 340 000
грн.; машина човникового стібка марки
Siruba (3 шт.) вартістю 36 000 грн.; кнопковий
автомат марки Siruba (2шт.) вартістю 40 000
грн.; напівавтомат для виготовлення
петель марки Siruba ( 2 шт.) вартістю 50 000
грн.; розкрійна пилка «Надія» ( 1 шт.)
вартістю 16 000грн.; прес для пакування
марки Siruba (1 шт.) вартістю 8 000 грн.;
розкрійний ніж марки Siruba (1 шт.) вартістю
2400 грн., а всього на загальну суму 2 535
960,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на її користь
грошову компенсацію різниці вартості
часток майна подружжя у розмірі 13 805,08
грн. та понесені нею судові витрати по
сплаті судового збору в розмірі 3 219 грн.
та оплаті вартості товарознавчої
експертизи в розмірі 350 грн. (т.1 а.с.35-39).

У квітні 2012 р. відповідач ОСОБА_5
подав зустрічну позовну заяву про
розірвання шлюбу, визначення місця
проживання дитини (т.1 а.с.120-122).

Заочним рішенням Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 24.04.2012 р., яке
набрало чинності 18.12.2012 р., шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано. Вказаним
рішенням встановлено, що
шлюбно-сімейні стосунки між сторонами
припинилися у січні 2010 р. (т.3 а.с.67-68).

Ухвалою Комсомольського міського
суду Полтавської області від 24.12.2012 р.
закрите провадження у цивільній справі
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу ( т. 3 а.с. 69).

24.07.2013 р. відповідач ОСОБА_5 подав
зустрічну позовну заяву про поділ
майна подружжя, в якому просив суд
встановити факт спільного проживання,
ведення спільного господарства та
спільної трудової участі ОСОБА_5 та
ОСОБА_1 за період часу з 1996 року по дату
укладення шлюбу 24 червня 2005 року.
Визнати їх спільною сумісною власністю
нежитлове приміщення загальною площею
276 м. кв. в буд. АДРЕСА_3. Визнати
нежитлове приміщення - майстерню по
індивідуальному пошиву трикотажних
виробів площею 211,9 м. кв. розташовану в
буд.АДРЕСА_3 його особистою власністю.
Визнати за ним право власності на
нежитлове приміщення загальною площею
276 м.кв. в буд. АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:
квартиру АДРЕСА_4; квартиру АДРЕСА_7;
квартиру АДРЕСА_8; автомобіль марки SUBARU
TRIBEСA, 2007 року випуску, реєстраційний
номер - НОМЕР_1.

Припинити його право власності на ?
частину спільного майна, яке
виділяється у власність ОСОБА_1, а саме
квартири АДРЕСА_7, загальною площею 51,0
м.кв.; квартири АДРЕСА_8, загальною
площею 66,0 м. кв.; автомобіля SUBARU TRIBEСA, 2007
року випуску, реєстраційний номер -
НОМЕР_1; квартири АДРЕСА_4, загальною
площею 36,5 кв.м.

Припинити право власності ОСОБА_1 на ?
частину нежитлового приміщення
загальною площею 276 м.кв. розташоване в
буд. АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_1 на його користь
компенсацію вартості ? частини
квартири АДРЕСА_9 у розмірі 90 000 грн. та
витрати по сплаті судового збору та
проведення експертиз ( т.3 а.с.140-145).

Ухвалою Комсомольського міського суду
Полтавської області від 01.11.2013 р.
зустрічна позовна заява ОСОБА_5 в
частині вимог щодо визначення місця
проживання неповнолітньої дити
залишена без розгляду ( т.3 а.с.235).

Рішенням Комсомольського
міського суду Полтавської області від
01 лисопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_1 за первісним позовом -
задоволено частково та позовні вимоги
ОСОБА_5 за зустрічною позовною заявою -
задоволено повністю.

Встановлено факт спільного
проживання, ведення спільного
господарства та спільної трудової
участі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у період часу з
1996 року по дату укладення шлюбу, тобто
до 24 червня 2005 року.

Визнано спільною власністю
подружжя ОСОБА_5 і ОСОБА_1 та поділено
між ними наступне майно: нежитлове
приміщення загальною площею 276 м.кв.
розташоване в буд. АДРЕСА_3; квартиру
АДРЕСА_4; квартиру АДРЕСА_7; квартиру
АДРЕСА_8; автомобіль SUBARU TRIBEСA, державний
номер НОМЕР_1, 2007 року випуску.

Виділено ОСОБА_5 та визнано за ним
право власності на нежитлове
приміщення загальною площею 276 м. кв.
розташоване в буд. АДРЕСА_3 вартістю
930210,00 грн.

Виділено ОСОБА_1 та визнано за нею
право власності на:

- квартиру АДРЕСА_4 вартістю 171520
грн.;

- квартиру АДРЕСА_7 вартістю 254490
грн.;

- квартиру АДРЕСА_8 вартістю 329340
грн.;

- автомобіль SUBARU TRIBEСA, державний
номер - НОМЕР_1, 2007 року випуску,
вартістю 196949,85 грн.

а всього на загальну суму 952299,85 грн.

Визнано нежитлове приміщення -
майстерню по індивідуальному пошиву
трикотажних виробів площею 211,9 кв.м.,
розташовану в буд.АДРЕСА_3 особистою
власністю ОСОБА_5.

Припинено право власності ОСОБА_5
на ? частину квартири АДРЕСА_7.

Припинено право власності ОСОБА_5
на ? частину квартири АДРЕСА_8.

Припинено право власності ОСОБА_5
на ? частину автомобіля SUBARU TRIBEСA, 2007
року випуску, реєстраційний номер -
НОМЕР_1.

Припинено право власності ОСОБА_5
на ? частину квартири АДРЕСА_4.

Припинено право власності ОСОБА_1
на ? частину нежитлового приміщення
загальною площею 276 м.кв. розташованого
в буд. АДРЕСА_3.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_5 різницю у вартості поділеного
майна в розмірі 22089,85 грн. та половину
вартості квартири АДРЕСА_9 у розмірі
113115 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 5584,76
грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
держави судовий збір в розмірі 114,70 грн.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 щодо визнання спільною сумісною
власністю подружжя та поділу швейного
обладнання, нежитлового приміщення -
майстерні по індивідуальному пошиву
трикотажних виробів загальною площею
211,9 кв.м., розташованого в буд. АДРЕСА_3,
вантажопасажирський автомобіль MERSEDES
BENZ SP416 CDI та виробничого приміщення по
АДРЕСА_6 - відмовлено.

Заходи забезпечення позову, вжиті
на підставі ухвали Комсомольського
міського суду Полтавської області від
28 квітня 2012 року по справі № 1612/253/2012
року, у вигляді накладення арешту на
майно ОСОБА_5 - скасовано.

В апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_1 просить вищевказане рішення
місцевого суду в частині встановлення
факту спільного проживання, ведення
спільного господарства та спільної
трудової діяльності ОСОБА_5 та ОСОБА_1,
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 1996 року до 24.06.2005
року змінити, та в цій частині винести
нове рішення, яким встановити факт
спільного проживання, ведення
спільного господарства та спільної
трудової діяльності ОСОБА_5 та ОСОБА_1,
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року до 24.06.2005
року, в іншій частині з (1996 року до 01.01.2004
року) в задоволенні вимоги ОСОБА_5 -
відмовити.

- в частині стягнення з ОСОБА_1
половини вартості квартири АДРЕСА_9 у
розмірі 113 115,00 грн. скасувати та винести
в цій частині нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_5 в задоволенні цієї
позовної вимоги.

- в частині виділення та визнання
права власності за ОСОБА_1 на квартиру
АДРЕСА_4, вартістю 171 520,00 грн. скасувати,
в цій частині винести нове рішення,
яким в задоволенні даної позовної
вимоги ОСОБА_5 відмовити, позовну
вимогу ОСОБА_1 задовольнити та виділити
ОСОБА_5 і визнати за ним право власності
на квартиру АДРЕСА_4, вартістю 171 520 грн.

- в частині визнання спільною
сумісною власністю нежитлове
приміщення загальною площею 276 м.кв.
розташованого в буд.АДРЕСА_3, вартістю
930 210,00 грн. виділення цього приміщення
ОСОБА_5 та визнання за ним права
приватної власності - скасувати, в цій
частині винести нове рішення, яким в
завдоленні цих позовних вимог
відмовити ОСОБА_5, позовну вимогу
ОСОБА_1 в цій частині задовольнити
частково та визнати за ОСОБА_1 право
приватної власності на нежитлове
приміщення загальною площею 276 м.кв.,
розташоване в буд. АДРЕСА_3.

- в частині визнання нежитлового
приміщення - майстерні по
індивідуальному пошиттю трикотажних
виробів, загальною площею 211,9 м.кв.,
розташованого в буд. АДРЕСА_3, вартістю
737 880,00 грн. особистою власністю ОСОБА_5
скасувати, в цій частині винести нове
рішення, яким частково задовольнити
позовну вимогу ОСОБА_1, визнати вказане
приміщення спільною сумісною
власністю подружжя, виділити ОСОБА_5 і
визнати за ним право власності на
нежитлове приміщення - майстерні по
індивідуальному пошиттю трикотажних
виробів, загальною площею 211,9 м.кв.,
розташованого в буд. АДРЕСА_3, ватрістю
737 880 грн.

- в частині припинення права
власності ОСОБА_5 на ? частину квартири
АДРЕСА_4, скасувати, в цій частині
ухвалити нове рішення яким припинити
право власності ОСОБА_1 на ? частину
квартири АДРЕСА_4.

- в частині припинення права
власності ОСОБА_1 на ? частину
нежитлового приміщення загальною
площею 276 м.кв. розташованого в буд
АДРЕСА_3 - скасувати, в цій частині
винести нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 -
відмовити.

- в частині стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_5 різниці у вартості
поділеного майна в розмірі 22 089,85 грн.
скасувати, в цій частині ухвалити нове
рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_1 різниці у вартості
поділеного майна в розмірі 64 310,08 грн.

- в частині стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_5 судових витрат у
розмірі 5584,76 грн. та судового збору на
користь держави - 114,70 грн. - скасувати, -
ухвалити в цій частині нове рішення.

В інших частинах рішення
Комсомольського міського суду
Полтавської області від 01 листопада 2013
року залишити без змін. Свої
доводи обгрунтовує тим, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають істотне значення для справи,
та невірно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
змінити рішення.

Згідно п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення, зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи; неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції,
що згідно свідоцтва про шлюб серії
НОМЕР_2, виданого відділом реєстрації
актів цивільного стану
Комсомольського міського управління
юстиції 24.06.2005 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_1
зареєстрували шлюб 24.06.2005 року, актовий
запис № 174 ( т.1 а.с.10), від якого мають
спільну дитину - доньку ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
відповідним свідоцтвом про народження
( т.1 а.с.11).

Сторони визнали, що вони
проживали однією сім'єю без реєстрації
шлюбу починаючи з квітня 1996 року, були
пов'язані спільним побутом та спільною
працею і мали взаємні права та
обов'язки подружжя, тому в силу ст. 61 ЦПК
України дана обставина не підлягає
доказуванню.

Згідно договору купівлі-продажу,
зареєстрованого Товарною
універсальною біржею, від 26.04.1999 року,
за кошти набуті від спільної праці в
результаті спільного проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу
позивач ОСОБА_1 набула право власності
на нежитлове приміщення площею 276,0
кв.м., яке знаходиться в житловому
будинку АДРЕСА_3 ( т.1 а.с.189), ринкова
вартість вказаного приміщення згідно
висновку будівельно-технічної
експертизи № 6/5-12 складає 930210,00 грн. (т.3
а.с.3). Також ОСОБА_1 набула право
власності на кв. АДРЕСА_9, загальною
площею 54,6 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м.,
відповідно до договору купівлі-продажу
від 24.12.2003 року, посвідченого приватним
нотаріусом Комсомольського міського
нотаріального округу, зареєстрованого
в реєстрі за № 5926 (т.2 а.с. 44), ринковою
вартістю 226230 грн., згідно висновку
будівельно-технічної експертизи ( т.3
а.с.180).

За кошти набуті від спільної
праці в результаті спільного
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу ОСОБА_5 набув право
власності на квартиру АДРЕСА_4,
загальною площею 36,5 кв.м.. житловою
площею 18,6 кв.м. на підставі договору
купівлі - продажу від 27.09.2004 року ( т.1
а.с.195).

За час перебування у
зареєстрованому шлюбі сторонами було
придбано наступне майно, яке є спільною
власністю та пілдягає поділу:

- автомобіль SUBARU TRIBEСA, 2007 року
випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_1,
зареєстрований на ім'я ОСОБА_5 21.08.2007
року ( т.1 а.с.15,113), ринкова вартість
якого згідно висновку
автотоварознавця складає 196 949,85 грн. (
т.1 а.с.41);

- квартира АДРЕСА_7, придбана на
ім'я ОСОБА_5 за договором
купівлі-продажу, посвідченим приватним
нотаріусом ОСОБА_7 11.09.2007 року, за
реєстром № 7693 ( т.1 а.с.65), ринкова
вартість згідно висновку
товарознавчої експертизи становить 254
490,00 грн. ( т.3 а.с.3);

- квартира АДРЕСА_8, придбана на
ім'я ОСОБА_5 за договором
купівлі-продажу, посвідченим приватним
нотаріусом ОСОБА_7 11.09.2007 року, за
реєстром № 7696 ( т.1 а.с.60), ринкова
вартість згідно висновку
товарознавчої експертизи становить 329
340 грн. 00 коп. (т.3 а.с.3).

Задовольняючи частково вимоги
позивача ОСОБА_1 та повністю зустрічні
вимоги ОСОБА_5, місцевий суд виходив з
того, що на підставі ст. 17 ЗУ «Про
власність», який був чинний на час
виникнення правовідносин, майно,
придбане внаслідок спільної праці
членів сім»ї, є їх спільною власністю,
якщо інше не встановлено письмовою
угодою між ними, а тому нежитлове
приміщення площею 276,0 кв.м., яке
знаходиться в житловому будинку
АДРЕСА_3 та квартира АДРЕСА_9, загальною
площею 54,6 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м.,
набуті ОСОБА_1, є спільною сумісною
власністю сторін та підлягає поділу.
Квартира АДРЕСА_4, загальною площею 36,5
кв.м., житловою площею 18,6 кв.м., набута
ОСОБА_5, на підставі ст.ст.60,61,74 СК
України є спільною сумісною власністю
сторін та підлягає поділу. Нежитлове
приміщення-майстерня загальною площею
211,9 кв.м., розташоване в буд.АДРЕСА_3,
придбане ОСОБА_5 за договором
купівлі-продажу нежитлового
приміщення від 20.07.2005 р., придбано
останнім для здійснення
підприємницької діяльності з пошиву
трикотажних виробів, як фізичною
особою-підприємцем, доказів на
спростування цього суду не надано, тому
на підставі ст.ст.57,61 СК Україн, ст.52 ЦК
України прийшов до висновку про те, що
це майно не є об»єктом спільної
сумісної власності подружжя. Щодо
вимоги про визнання спільною сумісною
власністю вантажопасажирського
автомобіля MERSEDES BENZ SP416 CDI, то позивач
ОСОБА_1 не надала суду належних та
допустимих доказів факту придбання
цього автомобіля подружжям ОСОБА_5 за
спільні кошти, тому прийшов до висновку
про відмову у задоволенні позову в цій
частині. Нежитлові приміщення площею
211,9 м.кв. і 276 м. кв є структурними
підрозділами майнового комплексу та є
єдиним комплексом приміщень,
пов»язаних спільним призначенням по
використанню в якості майстерні по
індивідуальному пошиву трикотажних
виробів, тому є майном, яке
використовується для професійних
занять та є неподільним, тому прийшов
до висновку про виділення їх ОСОБА_5
Квартиру АДРЕСА_9, яка належала на праві
спільної сумісної власності обом
сторонам, ОСОБА_1 продала без годи
ОСОБА_5 третім особам, що свідчить про
намагання приховати її від поділу,
доказів на підтвердження того, що
кошти, отримані від її продажу були
витрачені в інтересах сім»ї, суду не
надано, тому прийшов до висновку про
стягнення компенсації вартості ?
частини на користь відповідача з
позивача. Щодо вимог про поділ швейного
обладнання: оверлока марки Siruba,
распошива марки Siruba, машини
човникового стібка марки Siruba,
кнопкового автомату марки Siruba,
напівавтомату для виготовлення петель
марки Siruba, розкрійної пилки «Надія»,
пресу для пакування марки Siruba,
розкрійного ніжа марки Siruba, то позивач
ОСОБА_1 не надала доказів на
підтвердження того, що згадане майно є
спільною сумісною власністю подружжя,
а відповідач ОСОБА_5 надав докази на
підтвердження того, вказане майно
належить третім особам і
використовується ним на умовах оренди.
Щодо вимог про визнання спільною
сумісною власністю нежитлового
приміщення, розташованого в
буд.АДРЕСА_10, загальною площею 118,86 м.кв.,
то не надано доказів належності його
відповідачу, згідно договору оренди
нерухомого майна від 01.01.2012 р. воно
перебуває у комунальній власності та
використовується ФОП ОСОБА_5 на умовах
оренди. Щодо вимог про визнання
спільною сумісною власністю подружжя
виробничого приміщення по АДРЕСА_6, то
суду не надано належних та допустимих
доказів на підтвердження цієї
обставини.

Проте, з таким висновком місцевого суду
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Встановлюючи факт спільного
проживання, ведення спільного
господарства та спільної трудової
участі сторін у період часу з 1996 року
по дату укладення шлюбу, тобто до 24
червня 2005 року, місцевий суд не
зазначив на підставі якої норми права
він прийшов до такого висновку.

Згідно п.4 ч.1 ст. 273 ЦПК України 1963 р.,
який був чинний до набрання чинності
ЦПК України 2004 р., суд розглядає справи
про перебування у фактичних шлюбних
відносинах у встановлених законом
випадках, якщо шлюб в органах запису
актів громадянського стану не може
бути зареєстрований внаслідок смерті
одного з подружжя.

Згідно п.11 Постанови Плунуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5
з відповідними змінами «Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення»
встановлення судом факту перебування у
фактичних шлюбних відносинах на
підставі п. 5 ст. 273 ЦПК України 1963 р. може
мати місце, якщо такі відносини виникли
до 8 липня 1944 і тривали до смерті
(пропажі безвісти на фронті) одного з
подружжя, внаслідок чого шлюб не може
бути зареєстровано в органх РАГС. В
інших випадках заяви про встановлення
факту перебування у фактичних шлюбних
відносинах судовому розгляду не
підлягають.

З набранням чинності ЦПК України 2004 р.,
згідно п.5 ч.1 ст. 256 цього Кодексу суд
розглядає справи про встановлення
факту проживання однією сім»єю
чоловіка та жінки без шлюбу. В ст. 3 СК
України, чинного з 01.01.2004 р.,
зазначається, що сім»ю складають особи,
які спільно проживають, пов»язані
спільним побутом, мають взаємні права
та обов»язки. Встановлення факту
спільного проживання має значення для
захисту матеріальних інтересіа осіб,
які спільно проживають, оскільки ст. 74
СК України передбачено, що якщо жінка
та чоловік проживають однією сім»єю,
але не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі, майно,
набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об»єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу, що визначає право спільної
сумісної власності подружжя. Тобто,
встановлення факту проживання жінки та
чоловіка однією сім»єю без реєстрації
шлюбу тягне за собою визнання права
спільної сумісної власності на майно,
набуте ними за час спільного
проживання.

Дійсно сторони визнають факт
проживання однією сім»єю без
реєстрації шлюбу з квітня 1996 р. до часу
його укладення - 24.06.2005 р. До 01.01.2004 р.
діяв КпШС України 1969 р., стаття 24 якого
визначала роздільне майно подружжя, а
саме майно, яке належало кожному з
подружжя до одруження, а також одержане
ним ним під час шлюбу в дар або у
порядку успадкування, є власністю
кожного з них. Кожний з подружжя
самостійно володіє, користується і
розпоряджається належним йому
роздільним майном. Стаття 16 Закону
України «Про власність» 1991 р., який
втратив чинність 27.04.2007 р., передбачала,
що майно, нажите подружжям за час шлюбу,
належить їм на праві спільної сумісної
власності. Здійснення ними цього права
регулюється цим Законом і Кодексом про
шлюб та сім»ю України, а стаття 17 цього
Закону передбачала, що майно, придбане
внаслідок спільної праці членів сім»ї,
є їх спільною сумісною власністю, якщо
інше не встановлено письмовою угодою
між ними, отже, за умови проживання
сторін однією сім»єю без реєстрації
шлюбу у разі придбання майна кожній
стороні належить це майно, а створення
спільної власності передбачалося на
підставі відповідної угоди,
здійснення спільних витрат на
придбання майна.

Отже, КпШС України та Закон України
«Про власність» чітко розмежовували
поняття «подружжя» та «членів сім»ї», а
також наслідки для цих осіб у разі
набуття права власності на майно.
Місцевий суд, встановляюючи факт
проживання однією сім»єю без
реєстрації шлюбу з квітня 1996 р. до часу
його укладення - 24.06.2005 р., не звернув
увагу на вимоги процесуального та
матеріального права. Згідно п.1
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №3 від 15.05.2006 р. «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» норми Сімейного
кодуксу України застосовуються до
сімейних відносин, які виникли після
набрання ним чинності, тобто не раніше 1
січня 2004 р.

Таким чином, як встановила колегія
суддів, є невірним висновок місцевого
суду в частині встановлення факту
спільного проживання, ведення
спільного господарства та спільної
трудової участі сторін у період часу з
1996 року та застосування до даних
правовідносин наслідків ст. 74 СК
України, оскільки встановлення факту
проживання жінки та чоловіка однією
сім»єю без реєстрації шлюбу за
вказаною нормою матеріального права
можливе лише з часу набрання нею
чинності, тобто з 01.01.2004 р. до часу
укладення шлюбу - 24.06.2005 р. Отже, в цій
частині позовні вимоги відповідача
ОСОБА_5 підлягають частковому
задоволенню, а рішення місцевого суду -
зміні з урахування вищезазначеного.

Далі, виходячи із позовних вимог
сторін, визначаючи загальний обсяг
спірного майна, яке сторони просили
поділити, є наступне майно:

- квартира АДРЕСА_4, загальною площею 36,5
кв.м., житловою площею 18,6 кв.м., придбана
на ім»я ОСОБА_5 за договором
купівлі-продажу від 27.09.2004 р., ринковою
вартістю згідно висновку
товарознавчої експертизи - 171 520 грн.;

- квартира АДРЕСА_9, загальною площею 54,6
кв.м., житловою площею 33,2 кв.м., придбана
на ім»я ОСОБА_1 за договором
купівлі-продажу від 24.12.2003 р., ринковою
вартістю згідно висновку
будівельно-технічної експертизи - 226 230
грн.;

- квартира АДРЕСА_7, придбана на ім'я
ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу
від 11.09.2007 р., ринковою вартістю згідно
висновку товарознавчої експертизи - 254
490 грн.;

- квартира АДРЕСА_8, придбана на ім'я
ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу
від 11.09.2007 р., ринковою вартістю
згідно висновку товарознавчої
експертизи - 329 340 грн.;

- нежитлове приміщення загальною
площею 276 м.кв., розташоване в
буд.АДРЕСА_3, придбане на ім»я ОСОБА_1 за
договором купівлі-продажу від 26.04.1999 р.,
ринковою вартістю згідно висновку
товарознавчої експертизи - 930 210 грн.;

- нежитлове приміщення-майстерня
загальною площею 211,9 кв.м., розташоване
в буд.АДРЕСА_3, придбане на ім»я ОСОБА_5
за договором купівлі-продажу від
20.07.2005 р., ринковою вартістю згідно
висновку товарознавчої експертизи - 737
880 грн.;

- автомобіль SUBARU TRIBEСA, 2007 року випуску,
реєстраційний номер - НОМЕР_1,
зареєстрований на ім'я ОСОБА_5 21.08.2007 р.,
ринковою вартістю згідно висновку
автотоварознавця - 196 949,85 грн.;

- вантажопасажирський автомобіль MERSEDES
BENZ SP416 CDI;

- нежитлове приміщення, розташоване в
буд.АДРЕСА_10, загальною площею 118,86 м.кв.;

- виробниче приміщення по АДРЕСА_6;

- швейне обладнання: оверлок марки Siruba,
распошив марки Siruba, машина човникового
стібка марки Siruba, кнопковий автомат
марки Siruba, напівавтомат для
виготовлення петель марки Siruba,
розкрійна пилка «Надія», прес для
пакування марки Siruba, розкрійний ніж
марки Siruba.

Отже, із переліченого майна, що є майном
спільної сумісної власності сторін,
набуте ними за час спільного
проживання з 01.01.2004 р. по час реєстрації
шлюбу 24.06.2005 р. та підтверджено
належними та допустимими доказами є:
квартира АДРЕСА_4 вартістю 171 520 грн. та
набуте у період шлюбу: квартира
АДРЕСА_7 вартістю 254 490 грн., квартира
АДРЕСА_8 вартістю 329 340 грн., нежитлове
приміщення-майстерня загальною площею
211,9 кв.м., розташоване в буд.АДРЕСА_3
вартістю 737 880 грн., автомобіль SUBARU TRIBEСA,
2007 року випуску, реєстраційний номер -
НОМЕР_1 вартістю 196 949,85 грн., а всього
майно на загальну суму 1 690 179,85 грн.

Отже, є невірним висновок місцевого
суду в тій частині, що нежитлове
приміщення площею 276,0 кв.м., яке
знаходиться в житловому будинку
АДРЕСА_3, та квартира АДРЕСА_4, загальною
площею 54,6 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м.
є спільною сумісною власністю сторін
та підлягають поділу, оскільки, як
встановила колегія суддів, дане
нерухоме майно придбане за власні
кошти ОСОБА_1 до 01.01.2004 р., зареєстроване
на її ім»я, доказів про створення
сторонами спільної власності на
підставі відповідної угоди, інших
доказів про спільне його придбання
відповідачем суду не надано, а заявлена
ОСОБА_1 вимога про визнання за нею права
приватної власності на вказане
нежитлове приміщення є зайво
заявленою, оскільки її право власності
підтверджується правоустановчим
документом - договором купівлі-продажу
від 26.04.1999 р.

Також є невірним висновок місцевого
суду про те, що вищевказану квартиру
позивач продала без згоди ОСОБА_5
третім особам, що свідчить про
намагання приховати її від розподілу,
доказів на підтвердження того, що
кошти, отримані від її продажу були
витрачені в інтересах сім»ї, суду не
надала, тому прийшов до висновку про
стягнення компенсації вартості ?
частини з позивача на користь
відповідача При цьому колегія суддів
виходить з наступного.Згідно договору
купівлі-продажу від 24.12.2003 р. ОСОБА_1
придбала цю спірну квартиру, тобто до
01.01.2004 р. та до укладення шлюбу (т.2 а.с.51)
і згідно договору купівлі-продажу від
13.04.2010 р. продала її ОСОБА_8 Згідно п. 4
вказаного договору вказано, що
представник продавця свідчить, що ця
квартира є приватною власністю
продавця, в спорі не перебуває, щодо неї
не ведуться судові справи, треті особи
не мають прав на цю квартиру та згідно
п. 8 вказаного договору представник
продавця своєю заявою, з якою покупець
ознайомлена, свідчить, що їй відомо, що
на момент купівлі продавцем
відчужуваної квартири, вона в
зареєстрованому шлюбі не знаходилась,
та в фактичних шлюбних шлюбних
відносинах не перебувала (т.2 а.с.37). Крім
цього, на а.с.49 т.2 міститься копія
довіреності від 26.12.2003 р., якою ОСОБА_1
уповноважувала ОСОБА_5 продати належну
їй квартиру АДРЕСА_9, на звороті цієї
довіреності ОСОБА_1 26.12.2003 р.
власноручно зазначила, що вона ставить
до відома нотконтору про те, що у шлюбі
не перебуває і квартира по АДРЕСА_9 є її
особистою власністю, що належним чином
посвідчено приватним нотарусом
Комсомольського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 Дана
обставина свідчить про те, що ОСОБА_5
був обізнаний з тим, що спірна квартира
АДРЕСА_9 є особистою власністю ОСОБА_1,
не заперечував цього, не оспорив
договір купівлі -продажу від 24.12.2003 р., а
тому його доводи про те, що ОСОБА_1 без
його відома продала її третій особі і
частину коштів йому не повернула, є
безпідставними і не заслуговують на
увагу. Отже, позовна вимога ОСОБА_5 про
стягнення з ОСОБА_1 на його користь 90 000
грн., як компенсації вартості ? частини
проданої квартири АДРЕСА_9, є
безпідставною і задоволенню не
підлягає, а рішення місцевого суду в
цій частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у її задоволенні.

Крім цього, колегія суддів звертає
увагу на те, що на час відчуження
ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_9, то у відповідності
до вимог ст. 24 КпШС України, ця
квартира, як роздільне майно, була її
особистою приватною власністю, яка
набута нею до шлюбу, отже вона мала
правові підстави щодо володіння,
користування і розпорядження своєю
власністю, а визнання у судовому
порядку факту проживання ОСОБА_5 та
ОСОБА_1 як чоловіка і жінки однією
сім'єю в період з 01.01.2004 р. по 24.06.2005 р. та
факт перебування у зареєстрованому
шлюбі з 24.06.2005 р., не створює для сторін у
справі юридичних наслідків, оскільки
майном, що перебувало у ОСОБА_1 в
особистій приватній власності, вона
розпорядилась, не порушуючи вимог
чинного законодавства України у
момент вчинення угоди.

Є вірним висновок місцевого суду про
те, що позивачем ОСОБА_1 не надано
доказів щодо придбання у спільну
сумісну власність подружжя наступного
майна, яке вона просила поділити, та
доказів про існування такого майна, а
саме: вантажопасажирського автомобіля
MERSEDES BENZ SP416 CDI; нежитлового приміщення,
розташоване в буд.АДРЕСА_10, загальною
площею 118,86 м.кв., виробничого
приміщення по АДРЕСА_6, швейного
обладнання: оверлок марки Siruba, распошив
марки Siruba, машина човникового стібка
марки Siruba, кнопковий автомат марки Siruba,
напівавтомат для виготовлення петель
марки Siruba, розкрійна пилка «Надія»,
прес для пакування марки Siruba,
розкрійний ніж марки Siruba, тому в цій
частині місцевий суд правомірно
відмовив у позові про його поділ.

Як встановила колегія суддів, є також
невірним висновок місцевого суду про
те, що нежитлове приміщення-майстерня
загальною площею 211,9 кв.м., розташоване
в буд.АДРЕСА_3, придбане ОСОБА_5 за
договором купівлі-продажу нежитлового
приміщення від 20.07.2005 р. не є об»єктом
спільної сумісної власності подружжя,
оскільки дане приміщення придбано
останнім для здійснення
підприємницької діяльності з пошиву
трикотажних виробів, як фізичною
особою-підприємцем, доказів на
спростування цього позивачем суду не
надано. У даному випадку місцевий суд
допустив невідповідність висновків
обставинам справи, безпідставно
прийшов до вказаного висновку,
оскільки у договорі купівлі-продажу
нежитлового приміщення (т.1 а.с.50)
покупець ОСОБА_5 значиться як фізична
особа, яка зареєстрована в АДРЕСА_11,
договір не містить даних про те, що
сторона договору - покупець є фізичною
особою-підприємцем, не вказано даних
про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця, що даний об»єкт
нерухомості придбавається для
здійснення підприємницької діяльності
тощо. Згідно витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно від
27.10.2005 р. даний об»єкт нерухомості
зареєстрований за ОСОБА_5 на праві
приватної власності, як частка 1/1 (т.1
а.с. 57), ОСОБА_5 не надав доказів, що він є
фізичною особою-підприємцем, що дане
приміщення перебуває на балансі ФОП, а
тому висновки місцевого суду в цій
частині не відповідають дійсності.
Нежитлове приміщення-майстерня
загальною площею 211,9 кв.м., розташоване
в буд.АДРЕСА_3, придбане ОСОБА_5 у
період шлюбу, є спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
між сторонами. Позовна вимога ОСОБА_5
про визнання його особистою власністю
задоволенню не підлягає, а рішення
місцевого суду в цій частині підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Є також невірним висновок суду про те,
що нежитлові приміщення площею 211,9 м.кв.
і 276 м. кв є неподільними на підставі
ст.71 СК України та ст.ст. 183,187 ЦК України,
т.я. нежитлове приміщення-майстерня
загальною площею 211,9 кв.м. є приватною
власністю ОСОБА_5, як фізичної
особи-підприємця, та використовується
як цілісний майновий комплекс разом з
нежитловим приміщенням площею 276 кв.м.,
яке є спільною сумісною власністю
сторін, а тому загалом є майном, яке
використовується для професійних
занять, зокрема для пошиву трикотажних
виробів. Як вбачається із матеріалів
справи і це встановлено колегією
суддів, нежитлове приміщення-майстерня
загальною площею 211,9 кв.м. придбано
ОСОБА_5 у період шлюбу і є спільним
сумісним майном подружжя, нежитлове
приміщення-майстерня загальною площею
276 кв.м. придбано 26.04.1999 р. (т.1 а.с.49) за
власні кошти ОСОБА_1 у приватну
власність до 01.01.2004 р. та до шлюбу і не є
спільною сумісною власністю подружжя.
Вказані об»єкти нерухомості придбані
до набрання чинності ЦПК України 2004 р,
СК України, тому місцевий суд
помилкового послався на застосування
їх норм. Щодо висновку місцевого суду
про неподільність цих нежитлових
приміщень, то колегія суддів бере до
уваги наступне, а саме, що вони
придбавалися сторонами окремо у різний
період часу, значаться зареєстрованими
за кожним власником, відсутнє рішення
про визнання його єдиним майновим
комплексом з виділенням в окрему
одиницю об»єкта нерухомості, згідно
висновку судової будівельно-технічної
експертизи № 6/5-12 вони об»єднані між
собою, мають дверні пройми, які
дозволяють безперешкодно здійснювати
прохід з одного приміщення в інше та є
цілісним майновим комплексом, поділ
якого на два окремі об»єкти може
вплинути на використання об»єкту
нерухомості за цільовим призначенням,
проте, вказаний висновок експертизи не
містить висновків про неможливість
його реального поділу між сторонами,
висновок про те, що його поділ «може
вплинути на цільове призначення» не є
категоричним та стосується дійсно
цільового призначення цих приміщень,
які використовуються за розсуд
сторін, як власників, що не позбавляє
кожного власника змінити цільове
призначення приміщення.

Як встановила колегія суддів, із
загального обсягу майна підлягає
виключенню майно, що є особистою
власністю ОСОБА_1, а саме нежитлове
приміщення площею 276,0 кв.м., яке
знаходиться в житловому будинку
АДРЕСА_3, та квартира АДРЕСА_4, загальною
площею 54,6 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м.
Вартість майна, набутого сторонами у
період спільного проживання з 01.01.2004 р.
по час реєстрації шлюбу 24.06.2005 р. та
набутого у період шлюбу всього складає
- 1 690 179,85 грн., 1/2 його частина, тобто
частка кожного, становить - 845 089,92 грн.
З урахуванням позових вимог кожної
сторони, на основі повного і всебічного
з»ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні колегією суддів, приходить
до висновку про поділ спірного майна
між сторнами наступним чином. Визнати
право власності за ОСОБА_1 та виділити
їй : квартиру АДРЕСА_7 ринковою
вартістю - 254 490 грн.; квартиру АДРЕСА_8
ринковою вартістю - 329 340 грн.;
автомобіль SUBARU TRIBEСA, 2007 року випуску,
реєстраційний номер - НОМЕР_1 ринковою
вартістю - 196 949,85 грн., а всього на суму
780 779,85 грн. Визнати право власності за
ОСОБА_5 та виділити йому квартиру
АДРЕСА_4 ринковою вартістю - 171 520 грн.,
нежитлове приміщення-майстерня
загальною площею 211,9 кв.м., розташоване
в буд.АДРЕСА_3, ринковою вартістю - 737 880
грн., а всього на суму 909 400 грн. Різниця
вартості часток сторін складає 64 310,08
грн. (909 400 грн. - 845 089,92 грн.), яка підлягає
стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 як
грошова компенсація до рівності часток
сторін.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов
задоволено частково, судові витрати
присуджуються позивачеві пропорційно
до розміру задоволених позовних вимог,
а відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задовленні
яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач ОСОБА_1 сплатила 3 219 грн.
судового збору (т.1 а.с.1) та 350 грн. (т.1
а.с.40) за проведення експертного
дослідження, а всього 3 569 грн.
Відповідач ОСОБА_5 сплатив 3441 грн.
судового збору (т.3 а.с. 139) та 3300 грн. ( т.3
а.с. 221) за проведення
будівельно-технічної експертизи, а
всього 6 355 грн.

З урахуванням розміру задоволених
позовних вимог кожної сторони, з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 підлягають
стягненню понесені ним судові витрати
у розмірі 3 026,45 грн., а з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_1 - 552,43 грн.

Рішення місцевого суду в частині
стягнення з ОСОБА_1 на користь держави
114,70 грн. судового збору слід залишити
без змін, оскільки даний судовий збір
стягнуто за розгляд судом вимоги
немайнового характеру ОСОБА_5 про
встановлення факту спільного
проживання, яка не була оплачена
судовим збором.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення місцевого суду підлягає
частковій зміні та частковому
скасуванню з ухваленням нового
рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2,3, 309 ч.1 п.
3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Комсомольського міського суду
Полтавської області від 01 листопада 2013
року в частині встановлення факту
спільного проживання, ведення
спільного господарства та спільної
трудової участі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у
період часу з 1996 року по дату укладення
шлюбу, тобто до 24 червня 2005 року -
змінити в частині визначення періоду,
встановивши даний факт у період з
01.01.2004 року до 24.06.2005 року.

Рішення суду в частині поділу майна та
стягнення судових витрат на користь
сторін - скасувати та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_1 та
зустрічні вимоги ОСОБА_5 про поділ
майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної
власності та виділити їй : квартиру
АДРЕСА_7 ринковою вартістю - 254 490 грн.;
квартиру АДРЕСА_8 ринковою вартістю -
329 340 грн.; автомобіль SUBARU TRIBEСA, 2007 року
випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_1
ринковою вартістю - 196 949,85 грн., а
всього на суму 780 779,85 грн.

Визнати за ОСОБА_5 право приватної
власності та виділити йому : квартиру
АДРЕСА_4 ринковою вартістю - 171 520 грн.,
нежитлове приміщення-майстерня
загальною площею 211,9 кв.м., розташоване
в буд.АДРЕСА_3, ринковою вартістю - 737
880 грн., а всього на суму 909 400 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1
грошову компенсацію до рівності часток
майна у розмірі 64 310,08 грн.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1
про визнання права приватної власності
на нежитлове приміщення загальною
площею 276 м.кв., розташоване в
буд.АДРЕСА_3, придбане на ім»я ОСОБА_1 за
договором купівлі-продажу від 26.04.1999 р.,
на даний час ринковою вартістю 930 210
грн. - відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про визнання права приватної власності
та поділ вантажопасажирського
автомобіля MERSEDES BENZ SP416 CDI; нежитлового
приміщення, розташованого в
буд.АДРЕСА_10, загальною площею 118,86 м.кв.;
виробничого приміщення по АДРЕСА_6;
швейного обладнання: оверлока марки
Siruba (77шт.), распошиву марки Siruba (34 шт.),
машини човникового стібка марки Siruba (3
шт.), кнопковий автомат марки Siruba (2шт.),
напівавтомату для виготовлення петель
марки Siruba (2шт.), розкрійної пилки
«Надія» (1шт.), пресу для пакування
марки Siruba (1шт.), розкрійного ножа марки
Siruba (1шт.) - відмовити за доведеністю.

У задоволенні позовних вимоги ОСОБА_5
про визнання спільною сумісною
власністю подружжя нежитлового
приміщення загальною площею 276 м.кв.,
розташованого в буд.АДРЕСА_3; про
визнання його особистою власністю
нежитлового приміщення-майстерні
загальною площею 211,9 кв.м.,
розташованого в буд.АДРЕСА_3; про
визнання права приватної власності на
нежитлове приміщення загальною площею
276 м.кв., розташоване в буд.АДРЕСА_3; про
визнання права власності за ОСОБА_1 на
квартиру АДРЕСА_4 та про припинення
права власності ОСОБА_5 на ? частину
цієї квартири; про припинення права
власності ОСОБА_1 на ? частину
нежитлового приміщення загальною
площею 276 м.кв., розташованого в
буд.АДРЕСА_3; про стягнення з ОСОБА_1 на
його користь грошової компенсації
вартості ? частини квартири АДРЕСА_9 -
відмовити за безпідставністю.

Припинити право власності ОСОБА_1 на ?
частину квартири АДРЕСА_4.

Припинити право власності ОСОБА_5 на ?
частину квартири АДРЕСА_7.

Припинити право власності ОСОБА_5
на ? частину квартири АДРЕСА_8.

Припинити право власності ОСОБА_5
на ? частину автомобіля SUBARU TRIBEСA, 2007
року випуску, реєстраційний номер -
НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5
понесені судові витрати у розмірі 3 026,45
грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1
понесені судові витрати у розмірі 552,43
грн.

В іншій частині рішення місцевого суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

С У Д Д І :