Справа № 149/2168/13-ц Провадження №
22-ц/772/393/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Олійник І. В.Категорія: 5
Доповідач: Стеблюк Л. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючої : Стеблюк Л.П.

суддів: Нікушина В.П., Копаничук С.Г.

при секретарі: Торбасюк О.І.

за участю: ОСОБА_2, її представника адв.
ОСОБА_3, ОСОБА_4, її представника адв.
ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, та за
апеляційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_4 на
рішення Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від 17.12.2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6,
ОСОБА_4 про встановлення факту
поживання однією сім'єю, визнання права
спільної сумісної власності, визнання
власності та зустрічним позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на спадщину за законом,
визнання за спадкоємцями майнових прав
забудовника, ї визнання права
власності на спадщину за законом на
земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулась до з вказаним
позовом, мотивуючи його тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7. Позивач
стверджує, що з травня 1995 року по день
смерті ОСОБА_7 вони проживали спільно
однією сім'єю без реєстрації шлюбу. При
поділі майна з дружиною від
попереднього шлюбу за ОСОБА_7, на
підставі рішення суду було визнано
право індивідуальної власності на 48/100
частини будинку по АДРЕСА_1. Вказана
частина будинку була не газифікована,
водопровід та каналізація не були
проведені. Тому позивач та ОСОБА_7
вирішили здійснити добудову та
облаштувати приміщення необхідними
зручностями. Рішенням виконавчого
комітету Хмільницької міської ради №
291 від 30.12.1997 року ОСОБА_7 було дозволено
до його частини будинку провести,
згідно плану, житлову добудову
розміром 7,5x5,0 м. під хлів. Планом
добудови, додатком до вказаного
рішення було передбачено
переобладнання існуючої частини
будинку та добудови приміщень розміром
50 кв.м. Позивач стверджує, що за спільні
кошти було здійснено будівництво. Так в
2004 році зведено коробку добудови, і
протягом семи років до 2011 року
здійснили будівельно-оздоблювальні
роботи, газифікували, провели
водопровід та каналізацію. Таким чином
було створено комфортне житло житловою
площею - 44,4 кв.м., допоміжною площею - 49,2
кв.м., а всього - 93,6 кв. м. Окрім цього,
було облаштовано присадибну земельну
ділянку, двір, зведено господарські
споруди, огорожу. Свої доводи позивач
підтверджує з посиланням на відповідні
докази, зокрема, рішення Калинівського
районного суду Вінницької області від
25.11.1996 року, довідки голови вуличного
комітету, технічний паспорт на будинок,
рішення виконавчого комітету
Хмільницької міської ради № 291 від
30.12.1997 року, акти виконаних робіт,
проект по газифікації будинку,
накладні та інші доказами. Враховуючи
викладене, позивач, з посиланням на ст.
74 СК України, главу 8 СК України, ч. 1 ст. 62
СК України просить встановити факт,, що
ОСОБА_7 та ОСОБА_2 проживали однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004
року до 19.07.2012 року, визнати, що 48/100
частини житлового будинку з
господарськими спорудами по АДРЕСА_1
належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_7 та ОСОБА_2. Визнати за
ОСОБА_2 право власності на 24/100 частини
житлового будинку з господарськими
спорудами по АДРЕСА_1.

10.10.2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 подали до
суду зустрічний позов до ОСОБА_2 про
визнання права власності на спадкове
майно, визнання за спадкоємцями
майнових прав забудовника.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер батько відповідачів - ОСОБА_7.
Після його смерті відкрилась спадщина
на спадкове майно, а саме 48/100 частини
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, що знаходиться
в м. Хмільнику по АДРЕСА_1, вартістю 62177
грн. Вказана частина житлового будинку
належала ОСОБА_7 на підставі рішення
Калинівського районного суду
Вінницької області від 25.11.1996 року, це
право підтверджується також довідкою -
характеристикою КП «ВООБТІ» від 13.06.2013
року. Після смерті батька, відповідачі,
у визначений законом шестимісячний
строк, звернулись до Хмільницької
міської державної нотаріальної
контори із заявами про прийняття
спадщини. В період з 2001 року по 2004 року
ОСОБА_7 добудував до будинку прибудову
«А1» площею 49,2 кв.м. - акт прийняття в
експлуатацію відсутній, а також сарай
«К» є самочинно введеним. Вказане
підтверджується технічним паспортом.
Таким чином, забудова вищевказаних
об'єктів здійснювалась ОСОБА_7 згідно
із законом, однак ці об'єкти не були
прийняті в експлуатацію і забудовник
помер, а тому до спадкоємців переходять
права забудовника.

Враховуючи викладене, відповідачі
просять визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в
рівних частках за кожним, право
власності на спадщину по закону 48/100
частини житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
, що знаходяться по АДРЕСА_1 та належали
померлому ОСОБА_7 Визнати за ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 в рівних частках за кожним права
забудовника прибудови «А1»;.площею 49,2
кв. м. до житлового будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від 10.10.2013 року
вказаний зустрічний позов прийнято до
свого провадження та об'єднано в одне
провадження з ервісним позовом.

04.12.2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 подали
заяву про доповнення позовних вимог, в
якій також просили суд визнати за ними
в рівних частках за кожним право
власності на спадщину по закону на
земельну ділянку площею 0,0799 га.,
вартістю 43941 грн. 73 коп., для
обслуговування житлового будинку, яка
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та
належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7,
відповідно до державного акта на право
приватної власності на землю від 19.09.1995
року серії ВН № 0341, виданого на
підставі рішення виконавчого комітету
Хмільницької міської ради № 195 від
07.09.1995 року. Заява мотивована тим, що
оскільки у ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відсутній
оригінал державного акту вони не
можуть отримати у державній
нотаріальні конторі свідоцтво про
право на спадщину на вказану земельну
ділянку.

Рішенням Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від 17.12.2013 року
позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4
про встановлення факту поживання
однією сім'єю, визнання права спільної
сумісної власності, визнання права
власності, задоволено частково.
Встановлено факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_7 та
ОСОБА_2 з 01.01.2004 року по 19.07.2012 року. В
задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_2 - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на спадщину за законом,
визнання за спадкоємцями майнових прав
забудовника, визнання права власності
на спадщину за законом на земельну
ділянку, - відмовлено повністю.

Судові витрати залишено за сторонами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться
питання про скасування рішення суду та
про ухвалення нового рішення, яким
визнати, що 48/100 частини житлового
будинку з господарськими спорудами по
АДРЕСА_1 належить на праві спільної
сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_2;
визнати за ОСОБА_2 право власності на
24/100 частини житлового будинку з
господарськими спорудами по АДРЕСА_1. В
решті - рішення Хмільницького
міськрайонного суду Вінницької
області від 17 грудня 2013 року залишити
без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
висновки суду не відповідають
обставинам по справі, судом
неправильно застосовано норми
матеріального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_4
ставиться питання про скасування
рішення суду та постановлення нового
рішення, яким зустрічний позов
задовольнити а в позові ОСОБА_2
відмовити.

Перевіривши законність та
обгрунтованність рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
ОСОБА_2 слід відхилити, а апеляційну
скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_4 задовольнити
частково, рішення суду в частині
задоволення вимог ОСОБА_2 скасувати, та
відмовити у задоволенні позову в цій
частині.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим;
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом;
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення
частково не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_6, ОСОБА_4 із
позовом про встановлення факту
поживання однією сім'єю, визнання права
спільної сумісної власності, визнання
власності. Крім того, пред'явлено
зустрічний позов до ОСОБА_2 про
визнання права власності на спадщину
за законом, визнання за спадкоємцями
майнових прав забудовника, ї визнання
права власності на спадщину за законом
на земельну ділянку.

З матеріалів спадкової справи
встановлено, що у шестимісячний строк
із заявами про прийняття спадщини до
Хмільницької міської державної
нотаріальної контори звернулись
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_2

Також встановлено, що з пояснень сторін
на матеріалів інвентаризаційної
справи державний акт серії ВН від 19.09.1995
року виданий ОСОБА_7 на підставі
рішення виконавчого комітету
Хмільницької міської ради народних
депутатів №195 від 07.09.1995 року не
втрачено. Нотаріально посвідчена копія
даного акту була подана в ВООБТІ.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним
законодавством, зокрема Законом
України «Про нотаріат», підзаконними
нормативними актами, визначено
нотаріальний порядок оформлення права
на спадщину, що відповідає
встановленій законодавством
сукупності функцій, притаманній
юрисдикційній діяльності судів та
нотаріусів. Це знайшло також
підтвердження у п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику в справах
про спадкування».

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про
нотаріат» свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
всіх спадкоємців, які прийняли
спадщину в порядку, встановленому
цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, виникає
цивільно-правовий спір, що підлягає
розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове
майно в судовому порядку є винятковим
способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку.

Існування перешкод оформлення
визнання права власності на спадкове
майно в нотаріальному порядку не
доведено, як і не доведено відсутність
умов для одержання в нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину, що також не підтверджено
належними доказами, а саме відмовою
нотаріуса у видачі свідоцтва про право
на спадщину.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов підставного висновку
про відмову у задоволенні зустрічного
позову, оскільки між сторонами не
виникли спірні правовідносини.

Разом з тим, суд, задовольняючи позов
ОСОБА_2 в частині встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_2 з
01.01.2004 року по 19.07.2012 року, не звернув
уваги на власні висновки, та розглянув
зазначену вимогу у позовному
провадженні.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК
України окреме провадження - це вид
непозовного цивільного судочинства, в
порядку якого розглядаються цивільні
справи про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до положень п.5 ч.2 цієї
статті суд розглядає в порядку
окремого провадження справи про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК
України, суд розглядає в порядку
окремого провадження справи про
встановлення фактів, якщо згідно
закону вони породжують юридичні
наслідки.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд
розглядає справи про встановлення
факту: родинних відносин між фізичними
особами; проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу, тощо. У
судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Згідно роз'яснень, які містяться в
Постанові Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення» від 31 березня 1995 р.
№5 зазначено, що в порядку окремого
провадження розглядаються справи про
встановлення фактів, якщо встановлення
факту не пов'язується з наступним
вирішенням спору про право. Суд вправі
розглядати справи про встановлення
родинних відносин, коли цей факт
безпосередньо породжує юридичні
наслідки. При цьому встановлення судом
факту перебування у фактичних шлюбних
відносинах може мати місце, якщо такі
відносини виникли до 8 липня 1944 року і
тривали до смерті (пропажі без вісті на
фронті) одного з подружжя, внаслідок
чого шлюб не може бути зареєстровано в
органах реєстрації актів громадського
стану. В інших випадках заяви про
встановлення факту перебування у
фактичних шлюбних відносинах судовому
розгляду не підлягають.

Враховуючи наведене, вимога ОСОБА_2 про
встановлення факту, що має юридичне
значення, підлягає розгляду в порядку
окремого провадження, оскільки
встановлення факту не пов'язується з
наступним вирішенням спору про право.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду про
відмову у задоволенні зустрічного
позову

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження, та доведення перед судом
їх переконливості, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення є
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від 17.12.2013 року
в частині позовних вимог ОСОБА_2
Встановлено про встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_2 з
01.01.2004 року по 19.07.2012 року скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_6,
ОСОБА_4 про встановлення факт
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_2 з
01.01.2004 року по 19.07.2012 року.

В іншій частині рішення Хмільницького
міськрайонного суду Вінницької
області від 17.12.2013 року залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів.

Головуюча:

Судді:/підписи/

з оригіналом вірно: