АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/592/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27 Євтушенко П.
М. Доповідач в апеляційній інстанції
Бородійчук В. Г. РІШЕННЯ
19 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Бородійчук В. Г. суддів
Подорога В. М. , Демченко В. А. при
секретарі Бражнюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 21 листопада 2013 року по справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення
Вивчивши матеріали справи, заслухавши
сторони, колегія суддів, -
в с т а н о в и л а :
10 жовтня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6
про стягнення заборгованості,
посилаючись на те, що 06 березня 2006 року
між ПАТ КБ «Приватбанк» та
відповідачем був укладений договір №
б/н, відповідно до якого ОСОБА_6
отримала кредит в розмірі 5 000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 48,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між банком Договір,
підтверджується підписом у заяві.
Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна із сторін не проінформує
іншу про припинення дії Договору, він
автоматично лонгується на такий же
У порушення умов договору відповідач
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконав.
Таким чином, станом на 09 вересня 2013 року
відповідач має заборгованість - 24 605,89
грн., яка складається з наступного:
- 3 358,88 грн. - заборгованість за
- 19 599,11 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
- 500 грн. - штраф (фіксована частина);
- 1 147,90 грн. - штраф (процентна
Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_6 на
користь ПАТ КБ «Приватбанк»
заборгованість у розмірі 24 605,89 грн. за
кредитним договором № б/н від 06 березня
2006 року та судовий збір у розмірі 246,06
Заочним рішенням Соснівського
районного суду м. Черкаси від 21
листопада 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість у розмірі
24 605,89 грн. за кредитним договором № б/н
від 06 березня 2006 року та судовий збір у
розмірі 246,06 грн., а всього - 24 851,95 грн..
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати заочне рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 21
листопада 2013 року як незаконне та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог позивача.
Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення, а
судове рішення до скасування із
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог, виходячи
із слідуючих обставин.
Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Однак, дане рішення суду вказаним
вимогам не відповідає.
Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Судом встановлено, що 06 березня 2006 року
між сторонами по справі був укладений
кредитний договір № б/н (а.с. 9-15). Даний
договір був укладений шляхом отримання
позивачем особисто від відповідача
письмового підтвердження про
приєднання до умов договору,
підписаної відповідачем заяви клієнта
на оформлення кредитної картки (а.с. 8).

Відповідно до умов договору, ОСОБА_6
отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 48 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Договір був укладений у формі заяви
разом з Умовами надання банківських
послуг, Правилами користування
платіжною карткою.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил
надання банківських послуг,
позичальник зобов'язаний погашати
заборгованість за кредитом, відсотками
за його використання, по перевиплаті
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених
Договором.

Згідно п. 9.12 Умов та правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
Договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.

Звертаючись до суду з позовною заявою
(а.с. 1-3) ПАТ КБ «Приватбанк» вказував на
те, що ОСОБА_6 зобов'язання за взятим
договором № б/н від 06 березня 2006 року
належним чином не виконала і станом на
09 вересня 2013 року мала заборгованість
за кредитним договором в сумі 24 605,89
грн., яка складається із заборгованості
за кредитом 3 358,88 грн., заборгованості
по процентах за користування кредитом
19 599,11 грн., штраф (фіксована частина) 500
грн., штраф (процентна складова) 1 147,90
грн., тому необхідно вказану
заборгованість стягнути в судовому
порядку.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк», суд першої інстанції
виходив з тих обставин, що ОСОБА_6
відкрито картковий рахунок за
кредитним договором, укладеним
сторонами у формі заяви про відкриття
рахунку та надання кредитної картки з
кредитним лімітом 5 000 грн.. З Умовами і
правилами надання банківських послуг
відповідач була ознайомлена, про що
свідчить її підписи в заяві про
відкриття карткового рахунку. Оскільки
позивач виконав свої зобов'язання щодо
надання кредитних коштів, а відповідач
заборгованість не погасила, що
свідчить про невиконання договірних
зобов'язань з боку позичальника перед
банком. Надані позивачем розрахунки
заборгованості ОСОБА_6 судом визнані
обгрунтованими, а підстави пропуску
строку, на які вказувала відповідач
визнані безпідставними.

Колегія суддів не може погодитись з
такими висновками, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як «строк дії договору»,
так і «строк (термін) виконання
зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 ЦК України).

Колегією суддів встановлено, що
сторони по справі встановили як строк
дії договору - до моменту виконання
сторонами в повному обсязі взятих на
себе зобов'язань, так і строки
виконання зобов'язань зі щомісячним
погашенням платежів.

Таким чином, графіком платежів, який є
складовою частиною договору, погашення
кредитної заборгованості та строки
сплати чергових платежів визначено
місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Як встановлено судом, останній платіж
з погашення кредиту ОСОБА_6 здійснила 02
серпня 2007 року, що підтверджено
розрахунком заборгованості ОСОБА_6 за
договором б/н від 06 березня 2006 року (а.с.
6-7), після чого перестала виконувати
щомісячні зобов'язання з погашення
кредиту та зі сплати процентів за
користування кредитом, у той час як з
вимогами про стягнення заборгованості
за кредитом та з вимогами про
дострокове повернення кредиту банк
звернувся 10 жовтня 2013 року
(підтверджено штампом вхідної
кореспонденції суду № 34215 на позовній
заяві (а.с. 1)), включивши до позовних
вимог як всю заборговану суму, так і
майбутні платежі.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (чч. 1, 3
ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Повернення заборгованості за
кредитним договором включає в себе
зобов'язання позичальника здійснювати
повернення кредиту частинами
(щомісячними платежами) в розмірі та в
строки, визначені графіком повернення
кредиту та щомісячно сплачувати
проценти за користування кредитом, а
також встановлено відповідальність за
порушення графіку повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, початок позовної давності
для стягнення нарахованих платежів
утвореної відповідачем заборгованості
необхідно обчислювати з моменту
(місяця, дня) невиконання позичальником
кожного із цих зобов'язань.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що у випадку неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Так як останній платіж, як вже
зазначалося вище, ОСОБА_6 здійснила 02
серпня 2007 року і дана обставина
підтверджена наявними матеріалами
справи, тому строк позовної давності
звернення ПАТ КБ «Приватбанк» за
захистом своїх порушених прав до суду
розпочався саме 02 серпня 2007 року і
закінчився 01 серпня 2010 року. Оскільки
позивач звернувся до суду лише 10 жовтня
2013 року, тому колегія суддів вважає, що
висновок районного суду про
задоволення позовних вимог позивача не
є обгрунтованим і суд першої інстанції
неправильно застосував при вирішенні
спору норми матеріального права та не
звернув увагу на посилання відповідача
про те, що позивач пропустив строк
позовної давності за зверненням до
суду. Тому, такий висновок не є законним
та не ґрунтується на вимогах чинного
законодавства.

Також, в суді апеляційної інстанції
було спростовано твердження апелянта
про те, що строк позовної давності не
пропущений, оскільки позивач не
зверталася до суду про застосування
позовної давності для вирішення таких
позовних вимог.

Як вбачається з заяви ОСОБА_6 про
перегляд заочного рішення від 12 грудня
2013 року остання зазначала, що позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі, що передбачено п. 7 ч. 11 ст. 11 ЗУ
«Про захист прав споживачів» і
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Крім того, дана правова позиція
викладена і в правовому висновку ВСУ у
справі № 6-116 цс 13 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Правова позиція ВСУ вказує, що
відповідно до ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

Згідно зі змістом ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо суд апеляційної або
касаційної інстанції, не передаючи
справи на новий розгляд, змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат. Оскільки,
позивачу відмовлено в задоволенні
позовних вимог, тому не підлягає до
задоволення і вимога про стягнення з
відповідача на користь позивача
судових витрат по оплаті судового
збору за подачу позовної заяви.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що доводи апеляційної скарги
є суттєвими і дають підстави для
скасування рішення суду та задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
задовольнити.

Заочне рішення Соснівського районного
суду м. Черкаси від 21 листопада 2013 року
по справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості скасувати.

В задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за
кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :