У Х В А Л А

Іменем України

11 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

оловуючого: Дроботі В.В.

суддів: Власова С.О., Бисаги Т.Ю.

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника позивачки ОСОБА_2
- ОСОБА_3 на рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 18 грудня 2013
року ,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 пред'явила до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третя особа без самостійних вимог
відділ державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Мукачівського міськрайонного
управління юстиції позов про визнання
права власності.

Позивачка зазначала, що вона
добровільно, відкрито та безперервно
протягом більше як 10 років володіє та
користується квартирою АДРЕСА_1.
Квартира складається з 2-х житлових
кімнат, кухні та ванної житловою площею
44,30 кв. м., загальною площею 52,20 кв. м.

Посилаючись на те, що відповідачі не
визнають її право на квартиру
позивачка просила встановити його за
набувальною давністю у судовому
порядку.

Рішенням суду у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення і ухвалення
нового про задоволення позову. Апелянт
вказує на те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи. Окрім
того, суд неправильно застосував
матеріальний закон.

Колегія вважає, що скарга до
задоволення не підлягає з таких
підстав.

По справі є доведеними та
встановленими слідуючі факти та
обставини.

Позивачка з часу свого народження
проживає в житловому будинку АДРЕСА_2 і
там же зареєстрована.

Вказані факти стверджені рішеннями
Мукачівського міського суду від 2 липня
2002 року та Мукачівського
міськрайонного суду від 6 липня 2007
року, які набули законної сили.

Власниками цього будинку є: ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 кожна по 24/70 часток, ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 кожний по 9/70 часток та ОСОБА_8 -
4/70 часток.

Частка ОСОБА_7 у спільному майні згідно
договору від 5 вересня 2007 року виділена
та зареєстрована в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, частка
ОСОБА_6 також ідентифікована та 23
листопада 2010 року зареєстрована у
цьому реєстрі.

Частки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не виділені зі
спільного майна, порядок користування
ними не встановлений, але їх право
власності зареєстровано у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Частка ОСОБА_8 у спільному майні не
виділена, порядок користування
належною їй часткою не встановлений.

Вказані обставини стверджені
свідоцтвом про право власності від 13
грудня 1989 року, інформаційною довідкою
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого
майна від 26 листопада 2013 року.

Отже, позивачка претендує на право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно, яке є власністю трьох
осіб, і на нього розповсюджується
правовий режим майна, передбачений ст.
ст. 356, 358, 360, 361, 364-367 ЦК України.

Навіть без залучення у справу ОСОБА_8,
якій у спірній частині будинку
належить 4/70 часток, суд першої
інстанції по суті ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, яке не порушує
прав цього співвласника.

Так, згідно положень ст. 344 ЦК України
особа набуває право власності за
набувальною давністю на нерухоме
майно, якщо вона володіє цим майно
добросовісно, відкрито та безперервно
протягом десяти років.

Суд вірно зазначив, що відкритість та
безперервність володіння позивачкою
приміщеннями загальною площею 52,20 кв.
м., жилою 44,30 кв. м. під літ. «А» у
житловому будинку по АДРЕСА_2
стверджена рішеннями місцевого суду
від 2 липня 2002 року, від 6 липня 2007 року
та будинковою книгою.

Цими доказами доведено, що позивачка в
цій частині житлового будинку проживає
з часу свого народження.

В той же час цими судовими рішеннями
спростовується твердження позивачки
про добросовісність володіння спірним
майном.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України
добросовісність є однією із засад
цивільного судочинства.

У даному спорі добросовісність
володіння передбачає наявність
усвідомлення та впевненості
незаконного володільця у відсутності
претензій інших осіб на спірне майно, а
також наявність підстав отримання
майна, достатніх для виникнення права
власності на це майно.

З 1998 року з листа Мукачівської
державної нотаріальної контори
позивачці достовірно було відомо про
наявність у відповідачів
правоустановлюючих документів на
частину спірного будинку, а з 2002 року по
теперішній час вона є стороною
чисельних судових справ, предметом
спору яких є майнові права інших осіб
на приміщення, на які вона претендує в
порядку ст. 344 ЦК України.

Отже, вказані обставини свідчать про
те, що така ознака, як добросовісність
володіння чужим майном, у
правовідносинах, що виникли між ОСОБА_2
та ОСОБА_4, ОСОБА_5, - відсутня.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції обгрунтованно відмовив у
задоволенні вимог позивачки.

Доводи скарги до уваги прийняті бути не
можуть.

Доказам, наданим сторонами спору, суд
дав належну оцінку, зазначивши в
рішенні мотиви відхилення одних та
визнання достовірними і достатніми
інших.

Норми матеріального права судом
застосовані правильно, висновки суду
про відсутність порушеного права
позивачки відповідають закону.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 18 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили після її
проголошення, але може бути оскаржена
протягом 20 днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області
В.В. Дроботя