Справа №473/3348/13-ц 17.02.2014 17.02.2014 17.02.2014
Провадження №22-ц/784/576/14
Головуюча у першій інстанції
Доповідач апеляційної інстанції
Ухвала

Іменем України

17 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Галущенка О.І.,

суддів: Серебрякової Т.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Свіщук О.В.,

з участю: позивачки ОСОБА_3, її
представника - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою
ОСОБА_5

на рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 04 січня 2014 року,
ухваленого за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5
та ОСОБА_6 про поділ майна подружжя,

встановила:

05 серпня 2013 року ОСОБА_3
звернулася до суду з вищезазначеним
позовом, який уточнювала та
обґрунтовувала наступним.

20 січня 1974 року вона уклала шлюб з
ОСОБА_5

Шлюбні стосунки між ними не
склалися і вони звернулися до відділу
реєстрації актів цивільного стану
Вознесенського міського управління
юстиції із заявою про розірвання шлюбу.

За час подружнього життя, вони
набули у спільну сумісну власність
майно, яке складається з грошових
вкладів у відділенні публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» (далі - ПАТ
«Державний ощадний банк України») на
загальну суму 162 322 грн.

Посилаючись на те, що добровільно
поділити грошові накопичення
відповідач не бажає, позивачка просила
визнати за нею право власності на ?
частку банківського вкладу по
депозитному договору на суму 57 730 грн. 61
коп. та на 1/2 частку валютного
банківського вкладу.

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 04 січня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 26 006 грн. 01 коп.

ОСОБА_5 подав на це рішення
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування ним норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
суду скасувати, а справу направити на
новий судовий розгляд.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову
в частині поділу депозитного вкладу в
національній валюті України, суд
першої інстанції виходив з
недоцільності його поділу, оскільки
він добровільно поділений в рівних
частках між колишнім подружжям.

Задовольняючи позов в частині
поділу грошового накопичення в
іноземній валюті та, стягуючи на
користь позивачки з відповідача його ?
частину, суд виходив з того, що
відповідач 05 серпня 2013 року закрив
рахунок по депозитному вкладу та його ?
частину позивачці не повернув.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції.

Статтею 60 СК України передбачено,
що майно, набуте подружжям під час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку. Вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Розірвання шлюбу не припиняє
права сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК
України).

Поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами
встановленими ст.ст. 69-71 СК
України та ст. 372 ЦК України.

В роз'ясненнях, що містяться в
пунктах 24 та 30 постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, до
складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. У
випадку коли при розгляді вимоги про
поділ спільного сумісного майна
подружжя буде встановлено, що один із
них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

Частиною 2 ст. 59, ст. 60 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків
встановлених законом.

Також обставини, визнані
сторонами, згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК
України не підлягають доказуванню.

Як вбачається з матеріалів
справи, 20 січня 1974 року ОСОБА_3 з ОСОБА_5
зареєстрували шлюб.

08 жовтня 2013 року їх розлучення
зареєстроване в органах реєстрації
актів цивільного стану на підставі
рішення Вознесенського міськрайонного
суду Миколаївської області від 25
вересня 2013 року.

Перебуваючи у шлюбі, 07 серпня 2012
року ОСОБА_5 уклав з АТ
«Ощадбанк» депозитний договір №3527914,
за яким Банк прийняв від нього
100 000 грн. під 15 % річних, строком до 07
лютого 2014 року.

14 серпня 2013 року за його заявою ці
кошти з відсотками в сумі
115 461 грн. 22 коп. були перевкладені
ним на депозитний рахунок в Банку їх
доньки ОСОБА_6

26 вересня 2013 року за заявою
ОСОБА_6 кошти в сумі 115
461 грн. 22 коп. були перевкладені нею на
депозитний рахунок в Банку позивачки
та відповідача ОСОБА_5 в рівних частках.

Отже, суд першої інстанції,
встановивши, що грошові накопичення в
національній валюті України
колишнього подружжя поділені між ними,
вірно відмовив у їх поділі за рішенням
суду.

Крім того, 08 квітня 2013 року ОСОБА_5
уклав з ПАТ «Державний ощадний банк
України» депозитний договір, за якими
передав до банку вклад у сумі
6 509, 64 доларів США.

05 серпня 2013 року відповідач
ОСОБА_5 (в день пред'явлення даного
позову в суд) достроково закрив цей
депозитний рахунок та отримав кошти.

Отже, надавши належну оцінку
наведеним обставинам, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що вказані кошти, що були
внесені на депозитний рахунок
вищеназваної фінансової установи на
ім'я відповідача, є об'єктом спільної
сумісної власності сторін, оскільки
такий грошовий внесок було зроблено в
період шлюбу.

Розпорядження таким майном після
припинення подружніх стосунків або
після розірвання шлюбу повинно було
здійснюватися колишнім подружжям
виключно за взаємною згодою відповідно
до положень ЦК України, оскільки в
таких випадках презумпція згоди одного
з подружжя на укладення другим
договорів з розпорядження майном, що є
у спільній сумісній власності
подружжя, вже не діє.

Оскільки позивачка заперечувала
надання нею згоди щодо розпорядження
депозитним рахунком в іноземній
валюті, а відповідач не бажав повертати
половину грошей позивачці, то суд
дійшов до обґрунтованого висновку, що з
врахуванням рівності часток подружжя,
з відповідача на користь позивачки
підлягало стягненню 3 254, 82
доларів США (6 509, 64 долав США /2), що
еквівалентно 26 006 грн. 01 коп. ( за курсом
Національного банку України 1дол. США=
7,9930 грн.)

Посилання відповідача в
апеляційній скарзі на те, що кошти з
вказаного депозитного вкладу були
витрачені ним в інтересах сім'ї, а саме
на навчання та утримання їх дочки, не
заслуговують на увагу, оскільки надані
ним квитанції не можуть замінити
єдиного, як вимагає закон, підписаного
сторонами договору. Крім того, з
квитанцій наданих ОСОБА_5 не
вбачається, що ці кошти витрачені саме
з валютного вкладу подружжя. До того ж,
законодавець визначив їх призначення
як письмовий доказ, який стверджує
певні обставини, і не більше.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що станом на час ухвалення
рішення судом першої інстанції за
офіційним курсом Національного банку
України 1 долар США становив 7,9930 грн. З
цим же курсом іноземної валюти в суді
погодилася позивачка та не заперечував
відповідач.

За такого, колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду першої інстанції, постановленого
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 308, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
відхилити, а рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 04 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: