АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження 22-ц/744/148/2014
Головуючий у 1-й інстанції - Спаї В.В.
Справа № 401/9356/12
Доповідач - Петренко І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 23 вересня
2013 року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду та просив з
урахуванням заяви про зменшення суми
позовних вимог ухвалити рішення, яким
стягнути солідарно з відповідачів
заборгованість за договором про
іпотечний кредиті від 20 червня 2008 р.
№993/1 в сумі 2 792 699,80 грн., яка склалася
станом на 31 грудня 2012 р., та складається
з наступного: прострочена
заборгованість по кредиту - 1 294 583 грн.,
прострочена заборгованість по
нарахованим відсоткам - 871 674,96 грн., пеня
за не своєчасне повернення відсотків -
376 120,69 грн., пеня за несвоєчасне
повернення кредиту - 130 421,04 грн., 3%
річних за несвоєчасну сплату процентів
- 61 828,06 грн., 3% річних за несвоєчасне
погашення основного - 21 439,09 грн.,
втрати від інфляції за рахунок
несвоєчасної сплати процентів - 28 684,33
грн., втрати від інфляції за рахунок
несвоєчасного погашення основного
боргу - 7 948,63 грн.

В обґрунтування свого позову позивач
зазначає, що між ним та ОСОБА_1 був
укладений 20 червня 2008 р. договір про
іпотечний кредит №993/1 про надання
кредиту в розмірі 1 300 000 грн. зі сплатою
20% річних з остаточним терміном
повернення кредиту не пізніше 19 червня
2028 року; кредит надавався на придбання
житлового будинку з приватизованою
земельною ділянкою за договором
купівлі-продажу. Як зазначається
позивачем при зверненні до суду банк
повністю виконав зобов'язання, надав
ОСОБА_1 кредит, а позичальник прийняв
кошти, що підтверджується
розпорядженням від 20 червня 2008 р., утім,
позичальник не виконує умови договору
(п. 4.3.2) у частині повернення кредиту,
своєчасної сплати процентів,
своєчасної сплати комісійної
винагороди, а також за умови порушення
умов договору - штрафних санкцій, що
призвело до утворення заборгованості,
розмір якої станом на 03 вересня 2012 р.
складає 2 869 525,79 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
23 вересня 2013 року позовні вимоги ПАТ
«Державний ощадний банк України»
задоволено частково. Стягнено
солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
користь ПАТ «Державний ощадний банк
України» заборгованість за договором
про іпотечний кредит від 20 червня 2008 р.
№993/1, яка склалася станом на 31 грудня 2012
р., в розмірі 2 292 158,10 грн., та складається
з наступного: прострочена
заборгованість по кредиту - 1 294 583 грн.,
прострочена заборгованість по
нарахованим відсоткам - 871 674,96 грн., пеня
за не своєчасне повернення відсотків - 3
000 грн., пеня за несвоєчасне повернення
кредиту - 3 000 грн., 3% річних за
несвоєчасну сплату процентів - 61 828,06
грн., 3% річних за несвоєчасне погашення
основного боргу - 21 439,09 грн., втрати від
інфляції за рахунок несвоєчасної
сплати процентів - 28 684,33 грн., втрати від
інфляції за рахунок несвоєчасного
погашення основного боргу - 7 948,63 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та провадження
закрити, посилаючись на те, що судом
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню , а
рішення суду першої інстанції слід
скасувати та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог з наступних
підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд ,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства , вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин , на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і заперечень
, підтверджених тими доказами , які були
досліджені в судовому засіданні.

Так , судом першої інстанції було
встановлено , що 20 червня 2008 року між
позивачем та відповідачем та ОСОБА_1
було укладено договір про іпотечний
кредит №993/1, за яким відповідачка
отримала кредит в розмірі 1 300 000,00 грн.
зі сплатою 20% річних з остаточним
терміном повернення кредиту не пізніше
19 червня 2028 року; кредит надавався на
придбання житлового будинку з
приватизованою земельною ділянкою за
договором купівлі-продажу ( ар. сп. 13-20).

Банк повністю виконав зобов'язання та
надав відповідачці ОСОБА_1 кредит, та
остання прийняла кошти, що не
заперечувалося сторонами ( ар. сп. 26-28а).

В наступному , позичальник допустила
порушення умов договору (п. 4.3.2) у
частині обов'язку повернення кредиту,
своєчасної сплати процентів,
своєчасної сплати комісійної
винагороди, а також за умови порушення
умов договору - штрафних санкцій, що
призвело до утворення заборгованості.

При зверненні до суду з даним позовом
ПАТ «Державний ощадний банк України»
заявив про наявність заборгованості у
розмірі 2 869 525 ,79 грн. ( ар. сп.2-5). В
наступному розмір заборгованості
позивачем була зменшена і визначена
станом на 31 грудня 2012 р. складає 2 792 699,80
грн. ( ар. сп. 102).

В уточнених позовних вимогах зазначено
, що заборгованість складається з :
простроченої заборгованості по
кредиту - 1 294 583,00 грн.; простроченої
заборгованості по нарахованим
відсоткам - 871 674,96 грн.; пені за не
своєчасне повернення відсотків - 376 120,69
грн., пені за несвоєчасне повернення
кредиту - 130 421,04 грн.; 3% річних за
несвоєчасну сплату процентів (ст. 625 ЦК
України) - 61 828,06 грн.; 3% річних за
несвоєчасне погашення основного боргу
(ст. 625 ЦК України) - 21 439,09 грн.; втрат від
інфляції за рахунок несвоєчасної
сплати процентів (ст. 625 ЦК ) - 28 684,33 грн.;
втрат від інфляції за рахунок
несвоєчасного погашення основного
боргу (ст. 625 ЦК України) - 7 948,63 грн.( ар.
сп. 104).

Порушення зобов'язання за договором
відповідачка пояснила настанням
фінансової кризи та важким
матеріальним становищем.

З метою забезпечення виконання
відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе
договірних зобов'язань за вказаним
вище договором між позивачем та
відповідачкою ОСОБА_2 20 червня 2008 року
було укладено договір поруки № 12/62/1 (
ар. сп. 21-23) . За умовами даного договору
відповідачка ОСОБА_2 як поручитель,
зобов'язались перед позивачем
відповідати солідарно в повному обсязі
із ОСОБА_1 за невиконання останньою
взятих на себе договірних зобов'язань
за кредитним договором № 993/1 від 20
червня 2008 року ( п.1.1).

Задовольняючи позовні вимоги частково
суд першої інстанції виходив із того ,
що банківський кредит це будь-яке
зобов'язання банку надати певну суму
грошей, будь-яка гарантія, будь-яке
зобов'язання придбати право вимоги
боргу, будь-яке продовження строку
погашення боргу, яке надано в обмін на
зобов'язання боржника щодо повернення
заборгованої суми, а також на
зобов'язання на сплату процентів та
інших зборів з такої суми (ст. 2 закону
України «Про банки та банківську
діяльність»); за ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Однак , повністю з оскаржуваним
рішенням погодитись не можна з
наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 509 ЦК
України зобов'язання є правовідношення
, в якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають із
підстав, установлених ст. 11 цього
Кодексу, зокрема: договорів та інших
правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання перестає діяти в разі його
припинення з підстав, передбачених
договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК
України), та ці підстави зазначені в
ст.ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за
відсутності інших підстав припинення
зобов'язання, передбачених договором
або законом, зобов'язання припиняється
його виконанням, проведеним належним
чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є
виконання, прийняте кредитором, у
результаті якого припиняються права та
обов'язки сторін зобов'язання.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами; боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
(стаття 625 ЦК України).

Отже, позичальник зобов'язаний
виконувати кредитний договір у
відповідності до його умов та
законодавства.

Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом,
не випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК).

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції стягнув з
відповідачок прострочену
заборгованість по кредиту у розмірі 1
294 583 грн. та прострочену заборгованість
по нарахованим відсоткам у розмірі 871 674
,96 грн. Як вбачається з наданого суду
першої інстанції розрахунку вище
вказаних сум вони надані були за період
з 20 червня 2008 року по 31 грудня 2012 року (
ар. сп.105-110).

Однак , як вбачається з матеріалів
справи № 2-3052/10 , що надійшли до суду
апеляційної інстанції позивачем 26
червня 2009 року до
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська було подано
позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове
стягнення заборгованості за кредитним
договором шляхом звернення стягнення
на майно.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
14 червня 2010 року справа була передана
на розгляд Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області.

9 грудня 2010 року позовні вимоги були
уточнені і заявлені лише до ОСОБА_1 , 3-я
особа ОСОБА_4 про дострокове стягнення
коштів за кредитним договором у
розмірі 2 04311 грн. 98 коп. за рахунок
реалізації заставного майна -
земельної ділянки та розташованого на
ній будинку за адресою АДРЕСА_1( ар. сп.
83-85 справа № 2-3052/10).

Рішенням Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 9 грудня 2010 року з ОСОБА_1 на
користь ВАТ «Державний ощадбанк
України стягнено заборгованість за
кредитним договором в розмірі 2 024 311,98
грн. , за рахунок реалізації вище
вказаного заставного майна. Рішення
набрало законної сили і знаходиться на
виконанні ВДВС Дніпропетровського РУЮ
, про що свідчить постанова про
відкриття виконавчого провадження від
1 квітня 2011 року ( ар. сп. 133-135).

Як пояснила в судовому засіданні
апеляційної інстанції представник
позивача , яка надала уточнені
розрахунки наявної заборгованості за
кредитним договором ОСОБА_1 від 4 лютого
2014 року, розмір заборгованості за
кредитом за час , що сплинув після
ухвалення вище вказаного рішення не
зменшився і фактично рішення на даний
час не виконано .

Виходячи з вище наведеного , колегія
суддів вважає , що підстав для
стягнення строкової заборгованості
за кредитом з ОСОБА_1 не встановлено ,
оскільки вона стягнена з ОСОБА_1 за
рішенням Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 9 грудня 2010 року , як і
прострочена заборгованість по
нарахованим процентам станом на 9
грудня 2012 року. З даними висновками
погодився і представник позивача в
судовому засіданні апеляційної
інстанції.

Однак , суму 2 045 311,98 грн. слід стягнути з
ОСОБА_4 як з поручителя , оскільки з неї
дана сума , а саме строкова
заборгованість по кредиту ,
прострочена заборгованість по кредиту
, прострочені нараховані відсотки ,
пеня за несвоєчасне повернення
відсотків та за несвоєчасне повернення
кредиту станом на 9 грудня 2010 року на не
була стягнена.

Колегія суддів вважає , що з ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 підлягає солідарному стягненню
залишок заборгованості відсотків за
несвоєчасне погашення кредиту за
період з 9 грудня 2010 року по 31 грудня 2012
року (час останніх уточнень позовних
вимог) , у розмірі 274 522, 52 грн. , згідно
наданих позивачем розрахунків.

Підлягає стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_4
солідарно пеня за несвоєчасне
повернення відсотків - 38 201,34 грн. та
пеня за несвоєчасне повернення кредиту
- 14 839 , 86 грн. за вище вказаний період -
9.12.2010 р. по 31.12.2012 року, згідно наданих в
суд апеляційної інстанції розрахунків.

Вирішуючи питання щодо можливості
задоволення заявлених позивачем вимог
про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 сум - 3%
річних за несвоєчасну сплату процентів
у розмірі 61 828,06 грн. ; 3% річних за
несвоєчасне погашення основного боргу
- 21439,09 грн. ; втрати від інфляції за
рахунок несвоєчасної сплати процентів
- 28 684,33 грн. ; втрати від інфляції за
рахунок несвоєчасного погашення
основного боргу - 7 948 ,63 грн. , колегія
суддів вважає , що підстав для
задоволення їх немає , оскільки
стягнення даних сум стало би фактично
подвійною мірою відповідальності , а
саме стягнення сум вище вказаних ( з
посиланням на ст. 625 ЦК України та не
передбачених договором ) , та сум
нарахованих у відповідності до
положень договору про іпотечний кредит
, який продовжує діяти ( п.5).

Доводи апеляційної скарги щодо не
застосування судом першої інстанції
позовної давності оскільки позивачем
він пропущений , колегія суддів вважає ,
що підстав для задоволення даних вимог
не встановлено , так як укладаючи
іпотечний кредит №993/1 від 20.06.2008 р. його
учасники погодили ( п. 8.1) , що договір
набуває чинності з моменту його
підписання та діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань по даному
договору.

Таким чином, договір визначає подію, з
якою пов'язано початок перебігу строк
(ст. 253 ЦК України) - повне виконання
сторонами своїх зобов'язань по даному
договору, яка не настала, через що строк
позовної давності з боку позивача не є
таким, що пропущений.

Керуючись ст.ст. 303,307, ч.1 ст. 309,313,314,316 ЦПК
України , колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
23 вересня 2013 року - скасувати .

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором - задовольнити
частково .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» 2
045311,98 грн.

Стягнути з солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на користь Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» 327 563,72 грн. , що складаються з :
274522,52 грн. - залишок заборгованості
відсотків за несвоєчасне погашення
кредиту; 38201,34 грн. - пеня за несвоєчасне
повернення відсотків; 14839,86 грн. - пеня
за несвоєчасне повернення кредиту.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення , однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів .

Судді