Дата документу 13.02.2014 Справа № 554/6665/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2014 року Октябрський
районний суд м. Полтави в складі:

головуючого
судді - Бугрія В.М.,

при секретарі
- Лисенко С.С.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2,
відповідача - ОСОБА_3,представника
відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
третя особа: Полтавський міський центр
зайнятості населення про зняття з
реєстрації Полтавським міським
центром зайнятості трудового договору
від 03.01.2013 року, зареєстрованого за №
3 04.01.2013 року та зустрічний позов
ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5, треті особи: територіальна
державна інспекція з питань праці у
Полтавській області, Полтавський
міський центр зайнятості про
розірвання трудового договору,
вчинення дій щодо зняття його з обліку
в Державній службі зайнятості,
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні та відшкодування моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду
з позовом до до ОСОБА_3, третя особа:
полтавський міський центр зайнятості
населення та прохав зняти з реєстрації
Полтавським міським центром
зайнятості трудовий договір від 03.01.2013
року, зареєстрований за № 3 04.01.2013
року.

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду 12
вересня 2013 року з зустрічним позовом
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5,
треті особи: територіальна державна
інспекція з питань праці у Полтавській
області, Полтавський міський центр
зайнятості.

Відповідно до зустрічного позову
прохав відмовити в задоволенні позову
ФОП ОСОБА_5 щодо розірвання трудового
договору за недовіру.

Прийняти рішення, яке б зобов»язувало
ФОП ОСОБА_5 вчинити дії щодо розірвання
трудового договору за власним бажанням
з 15.03.2013 року по ст.. 38 КЗпП України.

Зобов»язати Полтавській міський центр
зайнятості зняти з реєстрації трудовий
договір від 03.01.2013 року, як такий, що
розірваний за власним бажанням по ст.. 38
КЗпП України.

Стягнути з відповідача заборговану
заробітну плату в сумі 334,34 грн.

Стягнути з відповідача середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в сумі 3600 грн.

Стягнути з відповідача на його користь
моральну шкоду в сумі 2500 грн.

У судовому засіданні представники
позивача ОСОБА_5, позов ОСОБА_5
підтримали прохали задовольнити. Щодо
зустрічного позову, а саме розірвання
трудового договору не заперечували,
наголошували на тому, що трудовий
договір потрібно вважати розірваним з
12 лютого 2013 року, з моменту направлення
листа-повідомлення ОСОБА_3, який з 4
лютого 2013 року покинув роботу, а в
частині інших позовних вимог ОСОБА_3
прохали відмовити за безпідставністю.

Відповідач по первісному позову та
позивач по зустрічному позову ОСОБА_3,
проти задоволення позову ОСОБА_5 не
заперечували., зустрічний позов
підтримали, прохали задовольнити.
Відносно стягнення моральної шкоди
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4
наголошувала на тому, що втративши
роботу ОСОБА_3 був позбавлений
можливості забезпечувати нормальне
існування себе і своєї сім»ї, адже
робота по трудовому договору з ОСОБА_5
це був його єдиний заробіток, а тому
останній зазнав моральної шкоди.

Від представника Територіальної
інспекції з питань праці надійшла
заява про розгляд справи за їх
відсутності, при вирішенні спору
покладались на розсуд суду.

Окрім цього ними були направленні
пояснення відповідно до яких на думку
інспекції позовні вимоги ОСОБА_3про
вчинення дій щодо його звільнення є
законними і підлягають задоволенню, Що
стосується невиплати належної
заробітної плати ОСОБА_3, то в ході
перевірки встановлено, що в порушення
вимог ст.. 30 ЗУ «Про оплату праці»
роботодавцем не був забезпечений облік
виконуваної ОСОБА_3 роботи, що
унеможливило визначити конкретну суму
заборгованості. Виходячи з
вищевикладеного, вирішення питання
невиплати належних сум та стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні має бути
вирішено при розгляді справи в суді.

Третя особа Полтавський міський
центр зайнятості неодноразово
повідомлявся про слухання справи, в
судове засідання не з»явився.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та підтверджено
документально, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_3
було укладено 3 січня 2013 року трудовий
договір, який був зареєстрований 4
січня 2013 року за № 3.

Відповідно до вищевказаного договору
ОСОБА_3 був прийнятий до ОСОБА_5 на
роботу водія автотранспорту за
сумісництвом. Трудовий договір
складений у трьох автентичних
примірниках, один з яких перебуває у
фізичної особи, другий працівника,
третій у державній службі зайнятості,
яка здійснила реєстрацію трудового
договору.

12.02.2013 року ОСОБА_3 було направлено лист
повідомлення, за підписом ОСОБА_5 в
якому останній прохав повідомити його
по якій причині ОСОБА_3 не з»являється
на роботу. В своєму листі ОСОБА_5
наголошував, що якщо ОСОБА_3 не
з»явиться, то договір буде розірвано
згідно ст. « за прогул», а матеріальні
відшкодування будуть стягнуті з ОСОБА_3
за його рахунок через суд.

18.02.2013 ОСОБА_3 знову було направлено
лист-повідомлення від ОСОБА_5

Своїм листом від 25.02.2013 ОСОБА_3
сповістив свого роботодавця ОСОБА_5, що
не з»являється на роботу в зв»язку з
тим, що із 07.02.2013 року знаходиться на
лікарняному.

27.02.2013 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_5 з
проханням звільнити його від займаної
посади за погодженням сторін.

Відповідно до листка непрацездатності
Серія АГА № 798055 ОСОБА_3 з 7 лютого 2013
року по 11 лютого 2013 року перебував на
лікарняному.

Відповідно до листка непрацездатності
серія АВЮ №646626 ОСОБА_3 з 12.02.2013 року по 1
.03.2013 перебував на лікарняному, а з 2
березня 2013 року вже міг приступити до
роботи.

1.03.2013 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_5 з
листом, в якому прохав повідомити його
щодо розгляду його заяви від 27.02.2013 року
про звільнення.

12.03.2013 року ОСОБА_3 було направлено лист
від ОСОБА_5, в якому останній прохав
з»явитись особисто ОСОБА_3 до центру
зайнятості в м. Полтава для розірвання
трудового договору.

18.03.2013 року ОСОБА_3 звернувся до
Директора Полтавського центру
зайнятості Попової О.В. з проханням
повідомити чи звертався до центру
зайнятості ФОП ОСОБА_5 для розірвання
трудового договору від 03.01.2013 року,
зареєстрованого 04.01.2013 року.

20.03.2013 року ОСОБА_3 було направлено лист
з Полтавського міського центру
зайнятості відповідно до якого йому
було повідомлено, що ФОП ОСОБА_5
звертався до Полтавського міського
центру зайнятості щодо зняття з
реєстрації трудового договору з
найманим працівником ОСОБА_3,
зареєстрованим у Полтавському центрі
зайнятості 04.01.2013 року за № 3, але
відповідно до п.9 порядку реєстрації
трудового договору між працівником і
фізичною особою, яка використовує
найману працю, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 08 червня 2001 року №
260 та зареєстрованим у Міністестві
юстиції України 27 червня 2001 р., фізичній
особі -підприємцую ОСОБА_5 було
відмовлено у знятті з реєстрації
трудового договору без присутності
працівника.

21 березня 2013 року ОСОБА_3 був
направлений лист від ОСОБА_5 в якому
останній прохав з»явитись особисто до
центру зайнятості в м. Полтаві першого
квітня 2013 року на 13 год. 00 хв. для
розірвання трудового договору за
прогули, по причині неявки на роботу з
02.02.2013 року по 07.02.2013 року. Одночасно
ОСОБА_5 повідомовляв, що повідомлення
про лікарняний лист з 07.07.2013 року
прийшло запізно, а саме 25 лютого 2013 року
та оскільки ОСОБА_3 оформлений в ПП
ОСОБА_5 по сумісництву, без трудової
книжки, то лікарняний лист він мав би
пред»являти за основним місцем роботи.

15.05.2013 року ОСОБА_3 було направлено лист
від ОСОБА_5, в якому останній
повідомляв, що нараховану заробітну
плату в січні місяці 2013 року за
відпрацьовані сімнадцять днів згідно
трудового договору від 03.01.2013 року в
сумі 265 грн.68 коп, направлено поштовим
переводом на адресу ОСОБА_3, а саме:
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 п.4 ст.. 36 КЗпП ,
підставами розірвання трудового
договору є розірвання трудового
договору з ініціативи працівника
(статті 38, 39), з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу (статті 40, 41)
або на вимогу профспілкового чи іншого
уповноваженого на представництво
трудовим колективом органу (стаття 45);

Відповідно до ст.. 38 КЗпП, працівник має
право розірвати трудовий договір,
укладений на невизначений строк,
попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу (переїзд на нове
місце проживання; переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального
закладу; неможливість проживання у
даній місцевості, підтверджена
медичним висновком; вагітність; догляд
за дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або
дитиною-інвалідом; догляд за хворим
членом сім'ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом I групи; вихід на
пенсію; прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник.

Якщо працівник після закінчення строку
попередження про звільнення не залишив
роботи і не вимагає розірвання
трудового договору, власник або
уповноважений ним орган не вправі
звільнити його за поданою раніше
заявою, крім випадків, коли на його
місце запрошено іншого працівника,
якому відповідно до законодавства не
може бути відмовлено в укладенні
трудового договору.

Працівник має право у визначений ним
строк розірвати трудовий договір за
власним бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, суд
приходить до висновку, що трудовий
договір від 03.01.2013 року, зареєстрований
за № 3 04.01.2013 року, укладений між
ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_5 має бути розірваний 15.03.2013 року,
як такий, що розірваний за власним
бажанням працівника по ст.. 38 КЗпП
України. Враховуючи лікарняні ОСОБА_3
та його заяви про звільнення, а також
те, що він не міг бути звільнений в
період перебування на лікарняному.

Внаслідок дій позивача ОСОБА_5
відповідачу ОСОБА_3 була завдана і
моральна шкода, оскільки втрата роботи,
яка була єдиним джерелом для існування
ОСОБА_3 та його сім»ї, а також
конфліктні і напружені стосунки між
роботодавцем і працівником призвели до
моральних страждань відповідача
ОСОБА_3, а тому суд вважає за необхідне
задовольнити моральну шкоду в
розмірі 1500 грн.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику в справах
про відшкодування
моральної(немайнової) шкоди" від 31
березня 1995р. розмір відшкодування
моральної(немайнової) шкоди суд
визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних та
фізичних страждань, з урахуванням у
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності вини.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
підлягають відшкодування і понесені
судові витрати пропорційно від
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 208, 214, 215, 218
ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа:
полтавський міський центр зайнятості
населення про зняття з реєстрації
Полтавським міським центром
зайнятості трудового договору від
03.01.2013 року, зареєстрованого за № 3
04.01.2013 року - задовольнити.

Зобов»язати Полтавський міський центр
зайнятості населення зняти з
реєстрації трудовий договір від 03.01.2013
року, зареєстрований за № 3 04.01.2013
року, укладений між ОСОБА_3 до фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5, треті особи:
територіальна державна інспекція з
питань праці у Полтавській області,
Полтавський міський центр зайнятості
про розірвання трудового договору,
вчинення дій щодо зняття його з обліку
в Державній службі зайнятості,
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні та відшкодування моральної
шкоди - задовольнити частково.

Зобов»язати ФОП ОСОБА_5 вчинити дії
щодо розірвання трудового договору за
власним бажанням працівника ОСОБА_3 з
15.03.2013 року по ст.. 38 КЗпП України.

Зобов»язати Полтавський міський центр
зайнятості зняти з реєстрації трудовий
договір від 03.01.2013 року, зареєстрований
за № 3 04.01.2013 року, укладений між
ОСОБА_3 до фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_5, як такий, що розірваний за
власним бажанням працівника по ст.. 38
КЗпП України.

Стягнути з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
моральну шкоду в розмірі 1500 грн.

В задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Полтавської області через
Октябрський районний суд м.Полтави
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення апеляційної скарги.

СуддяВ. М. Бугрій