Красноокнянський районний суд
4 м. смт. Красні Окни Красноокнянський
Справа № 506/960/13-ц
Провадження № 2/506/14/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/повний текст/

18.02.2014 року
с.м.т.Красні Окни

18 лютого 2014 року Красноокнянський
районний суд Одеської області

у складі головуючого судді
Чеботаренко О.Л.

при секретарі
Просяній І.А.

за участю позивача
ОСОБА_2

представника позивача
ОСОБА_3

представника відповідача
Приходченка С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в с.м.т. Красні
Окни цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою

відповідальністю» «Тімдресс
Дебетекс» про визнання наказу про

звільнення незаконним,поновлення
на роботі , визнання трудового

договору безстроковим та стягнення
середнього заробітку за час

вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тімдресс Дебетекс»
про визнання наказу про звільнення
незаконним,поновлення на роботі ,
визнання трудового договору
безстроковим ,посилаючись на те ,що
наказом від 18 липня 2012 року нею з
відповідачем був укладений трудовий
договір про прийняття її на роботу
швачкою. За умовами, вказаний договір
був строковим, укладений строком на 1
місяць , який був іспитовим строком, з
можливістю його подальшої пролонгації.
18 серпня 2012 року строк дії договору за
взаємною згодою був продовжений до 18
лютого 2013 року,а потім і до 18 серпня 2013
року. Наказом №124-к від 16 серпня 2013 року
вона була звільнена з посади швачки ТОВ
«Тімдресс Дебетекс» з 18 серпня 2013 року
на підставі п.2 ст.36 КЗпП України із
закінченням строкового трудового
договору ,з останнім робочим днем 16
серпня 2013 року. Позивач вважає
звільнення незаконним, так як на момент
винесення наказу вона перебувала на
стаціонарному лікуванні в
Красноокнянській ЦРЛ і з наказом про
звільнення була ознайомлена лише у
жовтні 2013 року. Крім того, позивач
вважає, що на момент винесення наказу
продовжували діяти умови трудового
договору і ,на думку позивача, строком
закінчення договору є дата 19 серпня 2013
року. Крім того, позивач вважає, що у
зв»язку із тим, що трудовий договір
переукладався декілька разів, то
відповідно до ст.39-1 КЗпП України,
зазначений трудовий договір є
безстроковим.

В подальшому позивач уточнила свої
позовні вимоги і просила, крім того,
стягнути з відповідача на її користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу, починаючи з 18 серпня 2013 року по
день поновлення на роботі у сумі 11865
грн. 80 коп.

У судовому засіданні позивач та
представник позивача наполягали на
своїх вимогах, доповнивши, що при
звільненні позивач не була ознайомлена
з наказом про звільнення.

Представник відповідача позов не
визнав і пояснив, що позивач була
звільнена на законних підставах, так як
між нею та відповідачем було укладено
строковий договір, який дійсно два рази
подовжувався за згодою сторін і
позивач при його продовженні не
оспорювала строковість зазначеного
договору. Строковість договору
обумовлювалася характером роботи на
підприємстві, яке є із стовідсотковими
іноземними інвестиціями і яке працює
на давальницької сировині, а кількість
працівників залежить від об»ємів
замовлення на пошив продукції. Так, з
початку 2013 року відбувалося постійне
зменшення штату працівників
підприємства, у тому числі і у зв»язку
із закінченням строку договору. Так
відбулося і з позивачем, строк дії
договору з якою закінчувався 18 серпня
2013 року. 16 серпня 2013 року позивач була
попереджена про звільнення у зв»язку
із закінченням строку договору, а так
як 18 серпня 2013 року був вихідним днем,
то наказ було видано 16 серпня 2013 року із
зазначенням того, що позивач
звільняється з роботи з 18 серпня 2013
року. Про те, що позивач перебуває на
лікуванні, відповідачу стало відомо
пізніше. На думку представника
відповідача, за ст.36 п.2 КЗпП України у
відповідача було право звільнити
позивача і у період тимчасової
непрацездатності, але, незважаючи на
це, ОСОБА_2 було здійснено всі виплати
по лікарняним листам. Так як договір,
укладений з ОСОБА_2, був строковим, про
зміну умов договору ні одна сторона не
заявляла, з урахуванням характеру
наступних трудових правовідносин, які
не могли бути встановлені на
невизначений строк, представник
відповідача вважав, що вимоги позивача
щодо визнання трудового договору
безстроковим, поновлення позивача на
роботі та виплати середнього заробітку
є безпідставними і тому позов
задоволенню не підлягає.

Вислухавши пояснення сторін, допитав
свідків, вивчивши докази по справі, суд
прийшов до висновку, що позов підлягає
частковому задоволенню.

Судом були встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

18 липня 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
виконавчого директора ТОВ «Тімдресс
Дебетекс» з заявою про прийняття її на
роботу на виконання функціональних
обов»язків швачки з 18 липня 2012 року./
а.с.157/

Між ТОВ «Тімдресс Дебетекс» та ОСОБА_2
18.07.2012 року був укладений трудовий
договір про прийняття останньої на
роботу швачкою. Зазначений договір
було продовжено 18 серпня 2012 року по 18
лютого 2013 року ,а потім 18 лютого 2013 року
по 18 серпня 2013 року./ а.с.152-154,155/

Наказом № 111-к від 18.07. 2012 року ОСОБА_2
була прийнята на роботу ТОВ«Тімдресс
Дебетекс» на виконання функціональних
обов»язків швачки. /а.с.156/

В трудову книжку ОСОБА_2 було внесено
запис № 23 від 18 липня 2012 року про
прийняття її на роботу ТОВ «Тімдресс
Дебетекс» швачкою / а.с.149-150/

Наказом № 124-к від 16.08.2013 року ОСОБА_2,
швачка ТОВ «Тімдресс Дебетекс», була
звільнена з 18.08.2013 року по закінченню
строку трудового договору, згідно п.2
ст.36 КЗпП України ,з останнім робочим
днем 16 серпня 2013 року ./ а.с.151/

В трудову книжку ОСОБА_2 було внесено
запис № 26 від 18 серпня 2013 року про
звільнення з посади швачки по
закінченню строку трудового договору
,за п.2 ст.36 КЗпП України,з 18 серпня 2013
року / а.с.149-150/

За змістом ч.3 ст.23 КЗпП
України,строковий трудовий договір
укладається у випадках, коли трудові
відносини не можуть бути встановлені
на невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Виходячи із аналізу зазначеної
правової норми ,у самому договорі має
бути визначено ,чому і з яких підстав
договір носить строковий характер.

Крім того, ч.2 ст.39-1 КЗпП України
передбачено, що у разі переукладення
строкового трудового договору, такий
договір вважається укладеним на
невизначений строк, за винятком
випадків, передбачених ч.2 ст.23.
Відповідачем же, в порушення положень
ст.60 ЦПК України, не доведено обставин,
на які він посилався як на підставу
своїх заперечень і не представлено
доказів існування умов для
застосування норм щодо строкового
трудового договору,із зазначенням їх у
договорі.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» роз»яснено ,що укладення
трудового договору на визначений строк
при відсутності зазначених умов є
підставою для визнання його недійсним
у частині визначення строку.

Крім того,ні у заяві позивача про
прийняття на роботу,ні у наказі про
прийняття на роботу немає посилань на
строковий характер трудового договору.

У розділі 3 самого трудового договору
«Припинення трудового договору»
взагалі відсутня така підстава
припинення договору, як закінчення
строку .

Суд також відзначає,що відповідачем
була порушена процедура звільнення,так
як вимога про припинення трудових
правовідносин оформляється наказом
про звільнення, записом у трудовій
книжці і пропозицією отримати трудову
книжку та повний розрахунок. Разом з
тим, як було встановлено, позивач усно
була повідомлена працівником відділу
кадрів про звільнення, копія наказу
позивачу не надавалася. Сторони не
заперечували, що позивач не прийшла
отримувати трудову книжку.

Однак позивач наполягала, що акт про
відмову від отримання трудової книжки
не складався і наданий відповідачем
акт про відмову ОСОБА_2 від отримання
трудової книжки, складений ніби-то 16
серпня 2013 року / а.с.79/ ,не відповідає
дійсності.

Відсутність акту про відмову
працівника отримати трудову книжку
було зафіксовано і перевіркою
інспектора ТДІ з питань праці в
Одеській області, що підтвердила і
свідок ОСОБА_7, яка повідомила, що
дійсно усно повідомила позивача про
звільнення за закінченням строку
договору і запропонувала отримати
трудову книжку, але ОСОБА_2 за трудовою
книжкою не прийшла ,а через її, як
кадровика, неуважності акт своєчасно
складено не було.

Тому показання свідків ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 про ніби то підписання ними акту
про відмову ОСОБА_2 від отримання
трудової книжки в день її звільнення у
серпні 2013 року суд до уваги не бере ,а
так як зазначені показання свідки
давали суду під присягою, вважає за
необхідне про дані обставини
повідомити прокурора
Красноокнянського району Одеської
області для прийняття рішення щодо
внесення до ЄРДР.

З огляду на вищевикладене, суд
приходить до висновку, що неодноразове
переукладання з ОСОБА_2 трудового
договору щодо роботи швачки ТОВ
«Тмдресс Дебетекс» , характеру роботи
на цій посаді, відсутність як у заяві
позивача про прийняття на роботу так і
у наказі про прийняття на роботу
посилання на строковість трудового
договору свідчать про те, що трудові
правовідносини між позивачем та
підприємством набули постійного
характеру та фактично переросли в
безстроковий трудовий договір.

За даних обставин визначення в
трудовому договорі від 18 липня 2012 року
обмеженого строку дії трудових
правовідносин погіршує становище
ОСОБА_2, знижує реальність гарантій її
трудових прав та соціальну захищеність
перед роботодавцем, а тому, відповідно
до ст.9 КЗпП України та роз»яснень п.9
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами
трудових спорів», такий договір в
частині визначення строку його дії має
бути визнаний недійсним.

Однак позивачем позовні вимоги щодо
визнання договору недійсним в частині
визначення строку його дії не
заявлялися, а вимоги позивача про
визнання трудового договору
безстроковим не можуть бути
задоволені, так як неправильно обрана
форма захисту порушеного трудового
права.

Разом з тим, застосовуючи правові норми
щодо безстрокового трудового договору,
суд вважає, що звільнення позивача на
підставі п.2 ст.36 КЗпП України було
здійснено без законних підстав і
позивач, відповідно до ст.43 Конституції
України, якою встановлено право
кожного на працю і гарантовано захист
від незаконного звільнення, та згідно
із ст. 235 КзпП України, повинна бути
поновлена на роботі швачкою ТОВ
«Тімдресс Дебетекс» .

За приписами ч.2 цієї ж статті, при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівнику середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про
оплату праці», п.2 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою КМУ від 8
лютого 1995 року №100 /зі змінами/,
середньомісячна заробітна плата за час
вимушеного прогулу працівника
обчислюється виходячи з виплат за
останні два календарні місяці роботи,
що передують події, з якою пов'язана
виплата, тобто, що передують дню
звільнення працівника з роботи.

Виходячи з роз'яснень п.32 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.1992 року «Про практику розгляду
судами трудових спорів» щодо
визначення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та положень п.8
«Порядку обчислення середньої
заробітної плати», затвердженого
постановою КМУ від 08.02.1995року №100 /за
наступними змінами/ та беручи до уваги
довідку про нарахування та виплати
позивачу заробітної плати за останні
два місяці, які передували звільненню,
а саме за травень та червень /так як у
липні позивач перебувала на
лікарняному/ суд приходить до висновку,
що середній заробіток за час
вимушеного прогулу становить 7050 грн. 74
коп. /1821.71 грн. +1147 грн. =2 968, 72 грн. : 2 = 1484,
36 грн. /середньомісячна/ : 20 роб. днів
/середня кількість робочих днів у січні
-лютому 2014 року / = 74,22 грн.
/середньоденна/. 4 місяці 15 робочих днів
/при п'ятиденному робочому тижні/ = 1484,36
грн х 4 місяці + 74.22 грн х 15 р.д. = 7050 грн 74
коп /. / а.с.36/

Вимоги позивача щодо виплати їй
середнього заробітку, починаючи з 18
серпня 2013 року ,не підлягають
задоволенню, так як позивач з 17 серпня
по 27 вересня 2013 року перебувала на
лікарняному і за цей час отримала
страхове відшкодування у зв»язку із
тимчасовою непрацездатністю. Тому
середній заробіток за час вимушеного
прогулу слід рахувати з 28 вересня 2013
року по день постановлення рішення
судом, що складає 4 місяці 15 робочих
днів.

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК
України, з відповідача на користь
позивача слід стягнути понесені нею
витрати по оплаті правової допомоги,
згідно із наданими квитанцією та
розрахунком /а.с.1,141/.

Також ,згідно із ч.3 ст.88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути у доход
держави судовий збір ,від якого позивач
звільнений.

Відповідно до ч.5 ст.235 КЗпП України
,п.п.2,4 ст.367 ЦПК України допустити
негайне виконання рішення в частині
поновлення ОСОБА_2 швачкою ТОВ
«Тімдресс Дебетекс» та виплаті
середньомісячного заробітку.

Керуючись ст.43 Конституції України,
ст.ст.39-1 221,232,235 Кодексу законів про
працю ,п 9 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про
практику розгляду судами трудових
спорів ",Порядком обчислення середньої
заробітної плати ,затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
№100 від 08.02.1995 року / із змінами/, ст. ст.
10, 11,60, 88,209,212 - 215 ЦПК України ,суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ №124-к від 16
серпня 2013 року ТОВ «Тімдресс Дебетекс»
про звільнення ОСОБА_2 з 18 серпня 2013
року по закінченню строку трудового
договору.

Поновити ОСОБА_2 на роботу швачкою ТОВ
«Тімдресс Дебетекс».

Стягнути з ТОВ «Тімдресс Дебетекс» на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час вимушеного прогулу у сумі 7050 грн 74
коп / сума без вирахування обов"язкових
платежів/

Стягнути з ТОВ «Тімдресс Дебетекс» на
користь ОСОБА_2 понесені нею судові
витрати за надану їй правову допомогу у
сумі 2400 грн.

Стягнути з ТОВ «Тімдресс Дебетекс» у
доход держави судовий збір у сумі 229 грн
40 коп .

В задоволенні іншої частини позову
відмовити.

Рішення в частині поновлення на роботі
та стягнення заробітної плати за один
місяць,тобто 1484 грн 36 коп / сума без
вирахування обов"язкових платежів /
підлягає негайному виконанню.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга протягом десяти днів з дня
проголошення рішення ,яка подається в
апеляційний суд Одеської області через
Красноокняняський районний суд.

ГоловуючийО. Л. Чеботаренко