АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-999/14
Головуючий у 1 інстанції: Трегубенко
У Х В А Л А

Іменем України

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В.,
Невідомої Т.О.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 1 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Комунального підприємства
"Спецжитлофонд" про відшкодування
матеріальної шкоди та моральної шкоди,
завданої внаслідок неправомірних дій, -

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 1 жовтня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до КП
"Спецжитлофонд" про відшкодування
матеріальної шкоди та моральної шкоди,
завданої внаслідок неправомірних дій
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального
права.

В суді апеляційної інстанції апелянт
підтримав подану скаргу, із викладених
в ній підстав, представник відповідача
проти задоволення апеляційної скарги
заперечував, просив залишити рішення
суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, ми чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або торидачаої особи., а також кода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, а її завдала.

У відповідності з ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, позивачка, в якості
молодого спеціалісту, після закінчення
Київського інституту інженерів
цивільної авіації, з 27.01.1992 р. була
зарахована на квартирний облік до
позачергового списку ( а. с. 8, 9).

На підставі розпорядження № 63,
прийнятого відповідно до спільного
рішення адміністрації та профкому
Київського редукторного заводу від
23.01.1992 р., проживала та була
зареєстрована в кімнаті АДРЕСА_1 до
12.11.2009 р., в зв"язку з роботою на
підприємстві ( а. с. 24-26).

Розпорядженням Київської міської
державної адміністрації від 16.07.2003 р. №
1305 гуртожиток по АДРЕСА_1 був прийнятий
до комунальної власності
територіальної громади міста та
закріплений за КП Спецжитлофонд" на
праві повного господарського відання,
а розпорядженням № 1259 дозволено КП
"Спецжитлофонд" виступити замовником з
переобладнання під житловий будинок з
по квартирним заселенням, за умови
забезпечення відселення мешканців в
інші будинки або гуртожитки в
установленому порядку (а. с. 15, 80-83).

На підставі наказу Головного
управління житлового забезпечення
КМДА від 28.01.2005 р. № 98 - у, КП
"Спецжитлофонд" видав позивачці ордер
від 01.02.2005 р. № 759 на право заняття
житлового приміщення - кімнати АДРЕСА_2
(а. с. 14, 20).

Але позивачка відмовилась від
добровільного переселення на підставі
вказаного ордеру.

16.08.2007р. КП "Спецжитлофонд" подав до
Солом'янського районного суду м. Києва
позов про переселення позивачки з
кімнати гуртожитку АДРЕСА_1 у кімнату
АДРЕСА_2 в зв'язку з реконструкцією
гуртожитку ( а. с. 11-13).

Наказом Головного управління
житлового забезпечення від 28.02.2006 р. №
69-у внесені міни до наказу "Про
вирішення житлових питань окремих
громадян" від 28.01.2005 р. № 98-у, на підставі
яких КП "Спецжитлофонд" повторно видав
позивачці ордер від 06.03.2006 р. № 40 на
право заняття житлового приміщення -
кімнати АДРЕСА_3, проте і від цієї
пропозиції вона теж відмовилась (а. с. 18,
19, 23).

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 14.11.2006 p., що набрало
законної сили, позов КП Спецжитлофонд"
задоволено, позивачку виселено з
кімнати АДРЕСА_1 з наданням іншого
жилого приміщення - кімнати АДРЕСА_3, у
задоволенні зустрічного позову про
надання окремої квартири відмовлено а.
с. 24 - 29).

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 24.05.2007 р. за заявою
позивачки було відстрочено виконання
судового рішення від 14.11.2006 р. строком
на 5 місяців, у зв'язку із тяжким її
станом здоров'я,

17.04.2008 р. у задоволенні повторної заяви
про відстрочку виконання цього ж
рішення було відмовлено ( а. с. 31-33).

Ухвалами від 17.04.2007 p., 04.05.2007 p. та 12.11.2008 p.,
Солом'янський районний суд м. Києва
тричі відмовляв позивачці у
задоволенні заяв про перегляд судового
рішення від 14.11.2006 р. та ухвали
Апеляційного суду м. Києва від 07.02.2007 р.
у зв*язку із нововиявленими
обставинами ( а. с. 30, 34-37).

22.02.2010 р. Верховний Суд України відхилив
касаційну скаргу позивачки на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 14.11.2006 р. та ухвалу Апеляційного
суду м. Києва від 07.02.2007 р. ( а. с. 41, 42).

06.04.2010 р. Подільський районний суд м.
Києва відмовив позивачці у задоволенні
її позову КП "Спецлситлофонд" про
визнання недійсним ордеру № 40 від
06.03.2006 р. на окрему кімиату АДРЕСА_3 ( а. с.
43-45).

В травні 2013 року позивачка звернулася в
суду із позовом до КП "Спецжитлофонд"
про відшкодування матеріальної шкоди у
сумі 2074 грн. та моральної - в сумі 50000
грн., завданих внаслідок неправомірних
дій. Як уточнив в суді апеляційної
інстанції представник позивачки
завдана їй майнова шкода складається
із витрат по оплаті послуг адвоката у
зв*язку із розглядом судових справ щодо
її переселення в інший гуртожиток
загалом в сумі 1 000 грн., за проведена
томографічне дослідження в сумі 1 000
грн. і 262 грн. сплачених за обстеження
умов проживання позивачки. Всі суми
були сплачені протягом 2005 -2006 років.

Моральна шкода полягає в тому, що вона
була вимушена тривалий час займатись
судовими справами, звертатись до
міліції та прокуратури з відповідними
заявами та скаргами на постанови про
відмову в порушені кримінальних справ,
що призвело до погіршення нормального
стану життя, психо-емоційного і
загального стану здоров"я, 22.05.2007 р. була
госпіталізована у відділення
церебральної вертебральної патології
Центральної міської клінічної лікарні
м. Києва з приводу початкових ознак
недостатності мозкового кровообігу з
цефалічним синдромом,
.вестибулопатією, після
церебрально-судинного кризу,
діагностовано мікроінсульт, внаслідок
тяжкої хвороби отримала II групу
інвалідності з рекомендаціями
працювати в спеціально створених
умовах, поставлена на диспансерний
облік до невролога.

Відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються р
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Пленум Верховного Суду України у п. 2
постанови "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" від 27.03.1992 р. № 6
наголосив, що розглядаючи позови про
відшкодування шкоди, суди повинні мати
на увазі, що відповідно до статей 440 і 450
ЦК ( ст.ст. 1166, 1187 чинного ЦК) шкода,
заподіяна особі майну громадянина або
заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

У пунктах 3, 5 постанови "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995
р. № 4 Пленуму Верховного Суду України
роз*яснено, що під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі законними діями або
бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з*ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювана, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювана та
вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних н фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична)
звільняється від відповідальності по
відшкодуванню моральної коди, якщо
доведе, що остання заподіяна не з її
вини.

Отже, обов"язковими складовими
елементами цивільно-правової
відповідальності за заподіяння як
матеріальної, так і моральної шкоди є
факт наявності такої шкоди,
протиправності діяння її заподіювана,
і наявності причинного зв'язку між
шкодою та протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні.

Відмовляючи у задоволені позову суд
виходив із того, що відповідно до
медичних довідок Центральної міської
клінічної лікарні від 23.05.2007 р. 1126,
травматичного пункту Поліклініки № 3
Шевченківського району м. Києва від
07.05.2008 р. №54, та пенсійного посвідчення,
позивачка 22.05.2007 р. була
госпіталізована з приводу стану після
церебрального судинного кризу , 06.05.2008
р. зверталася до травмпункту з приводу
перелому основи п'ятої плюсневої
кістки правої ступні, з 15.01.2008 р. є
інвалідом II групи від загального
захворювання, отримує пенсію по
інвалідності ( а. с. 62, 63, 68).

Постановами Солом*янського РУ ГУ МВС
України у м. Києві від 27.12.2007 р., 04.12.2008 р.,
17.07.2009 р. за фактами пошкодження вхідних
дверей кімнати АДРЕСА_1, і викрадення
особистих речей позивачки у порушенні
кримінальних справ відмовлено, у
зв*язку з спричиненням незначних
матеріальних збитків, проте наведені
обставини жодним чином не обумовлені
діями відповідача ( а. с. 59-61).

Із приєднаних до матеріалів справи
рахунків за проживання в кімнаті
АДРЕСА_1, вбачається, що позивачка
оплачувала житлово-комунальні послуги
за період часу: грудень 2005 р. - в сумі 119
р., січень 2007 р. - 118 грн., січень 2008 р. - 138
грн. 86 коп., а надалі за послуги з
утримання будинку та прибудинкової
території: лютий 2008 р. - 15 грн., лютий 2009
р. - 15,28 гри.; березень 2009 р. - 15 грн. 28 коп.,
що спростовує її твердження про сплату
за весь час проживання
житлово-комунальних послуг, яких не
отримувала ( а. с. 56 - 58).

Суд правильно зазначив, що
наведені обставини і докази на їх
підтвердження, не свідчать про
заподіяння позивачці як матеріальної,
так і моральної шкоди в результаті
протиправних дій відповідача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою та протиправним діянням і виною
останнього в її заподіянні.

Розпорядженням Солом'янської районної
державної адміністрації від 05.11.2009 р. №
1266, відповідно до розпорядження
Київської міської державної
адміністрації від 18.04.2005 р. № 599,
позивачці надана двокімнатна квартира
АДРЕСА_4 ( а. с. 38 - 40).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і юдо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Докази повинні бути належними і
допустимими відповідно вимог ст. ст. 58,59
ЦПК України.

В ході розгляду справи позивачки не
надали належних та допустимих доказів,
які переконливо б підтверджували
протиправність поведінки та вину
відповідача, а також існування
безпосереднього причинного зв'язку між
протиправною поведінкою та завданими
матеріальними і моральними збитками ,
тобто всіх елементів складу цивільного
правопорушення, що є обов*язковою
умовою відповідальності в прядку ч. 1
ст. 1166 та ч. 1 ст. 1167 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суд першої інстанції, який
відповідає нормам матеріального і
процесуального права.

Апеляційна скарга висновків суду
першої інстанції не спростовує,
оскільки не містять по суті доводів які
б свідчили про необґрунтованість і
незаконність ухваленого рішення, окрім
посилання на ряд нормативних актів, які
мають відношення до даного спору.

Враховуючи наведене, колегія суддів
підстав для його зміни чи скасування
рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 312 - 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 1 жовтня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: