Справа № 364/1128/13-ц Головуючий у І
інстанції Ткаченко О.В.Провадження №
22-ц/780/53/14 Доповідач у 2 інстанції
КулішенкоКатегорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

12 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Лащенка В.Д., Сушко Л.П.,

при секретарі: Токар Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Володарського районного суду
Київської області від 12 вересня 2013 року
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

02 серпня 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до суду, в якому вказував, що
він уклав з відповідачем договори
позики. В установлені строки
відповідач ОСОБА_1 борг не повернув.
Відповідно до розрахунку, сума боргу
складає 4 598 772 гривні 02 копійки. Позивач
просив суд стягнути зі ОСОБА_1 на свою
користь заборгованість за договорами
позики від 30.10.2008 року, 17.03.2011 року, 20.05.2011
року, 20.06.2011 року. 19.07.2011 року, 13.06.2012 року,
20.06.20І2 року в сумі 4 598 772 грн. 62 коп., з
яких 3 032 234 грн. - основний борг, 399 491 грн.
- інфляційні витрати, 1 167 046 грн. 73 коп. -
проценти за угодами та судовий збір в
сумі 3 442 грн. Також просив стягнути зі
ОСОБА_1 на свою користь завдану
моральну шкоду в сумі 500 000 грн.

Рішенням Володарського районного суду
Київської області від 12 вересня 2013 року
позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 (ідентифікаційний
код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2
(ідентифікаційний код НОМЕР_2)
заборгованість за договорами позики в
сумі 4 390 322 грн. 62 коп., з яких 2 823 784 грн. 50
коп. - основний борг, 399 491 грн. 39 коп. -
інфляційні витрати, 1 167 046 грн. 73 коп. -
проценти за угодами та судовий збір в
сумі 3 441 грн. 00 коп., а всього 4 393 763 грн. 62
коп.

В задоволенні позову про стягнення
завданої моральної шкоди в сумі 500 000
гривень відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просив рішення скасувати та ухвалити
нове, яким позов ОСОБА_2 задовольнити
частково. Просив стягнути з нього на
користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі
89 810 грн., в іншій частині відмовити.

Посилався на те, що рішення прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
колегія суддів вважає, що апеляція
підлягає до часткового задоволення з
таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, що були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
рішення відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено, що сторони уклали
договори позики, а саме: від 30.10.2008 року
згідно якого ОСОБА_2 позичив ОСОБА_1 220 000
доларів США на термін до 30 жовтня якого
року не зазначено під 1% місячних (а.с.5);
від 17.03.2011 року згідно якого ОСОБА_2
позичив ОСОБА_1 422 420 гривень до 30 жовтня
якого року не зазначено під 2% місячних
(а.с.6); від 20.05.2011 року згідно якого
ОСОБА_2 позичив ОСОБА_1 432 550 гривень до 30
жовтня якого року не зазначено під 2%
місячних (а.с.7); від 20.06.2011 року згідно
якого ОСОБА_2 позичив ОСОБА_1 9050 доларів
США до 30 грудня 2011 року під 1% місячних
(а.с.8); від 19.07.2011 року згідно якого
ОСОБА_2 позичив ОСОБА_1 288 260 гривень до 30
грудня 2011 року під 2% місячних (а.с.9); від
13.06.2012 року згідно якого ОСОБА_2 позичив
ОСОБА_1 15 000 гривень до 30 липня 2012 року
(а.с.10); від 20.06.2012 року згідно якого
ОСОБА_2 позичив ОСОБА_1 10 000 гривень
(а.с.11); згідно якого ОСОБА_2 позичив
ОСОБА_1 33 895 гривень (а.с.12).

Рішенням Володарського районного суду
Київської області від 19 лютого 2013 року
та ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 15 травня 2013 року за позовом
ОСОБА_2 до Фермерського господарства
ОСОБА_1 «Відродження» про стягнення
боргу встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
уклали угоди, за якими ОСОБА_2 позичив
ОСОБА_1 грошові кошти, а саме 30.10.2008 року
- 220 000 доларів США, 17.03.2011 року - 422 420
гривень, 20.05.2011 року 432 550 гривень, 20.06.2011
року - 9 050 доларів США. 19.07.2011 року - 288 260
гривень. 13.06.2012 року - 15 000 гривень, 20.06.2012
року - 10 000 гривень.(а.с. 13-14).

Відповідно до ст. 61 ч. З ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Зі змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України
вбачається, що позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Офіційний індекс інфляції, що
розраховується Державним комітетом
статистики України визначає рівень
знецінення національної грошової
одиниці України, тобто зменшення
купівельної спроможності гривні, а не
іноземної валюти.

Визначення в договорах позики грошових
зобов'язань у іноземній валюті
унеможливлює урахування розрахованого
Державним комітетом статистики
України індексу інфляції для
обґрунтування вимог, пов'язаних зі
знеціненням боргу, визначеного в
іноземній валюті.

За правилами ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На вимогу кредитора боржник повинен
сплатити суму боргу з врахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення. Відповідно до ст. 3
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення» індекс
споживчих цін (індекс інфляції)
обчислюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в
галузі статистики і не пізніше 10 числа
місяця, що настає за звітним,
публікується у періодичних офіційних
виданнях.

Відповідно до вимог ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Суд першої інстанції не врахував, що
кожна із заявлених позивачем позовних
вимог має самостійні підстави, тому
стягнуті на його користь суми грошових
коштів повинні розраховуватись окремо
з наведенням відповідних розрахунків.

Заборгованість за договором позики від
30.10.2008 року становить: основна сума
боргу 220000 дол США*7,99= 1 757 800 грн.
(відповідно до курсу валют НБУ),
відповідно до ст. 625 ЦК України та п.2
Угоди стягненню підлягає 1% місячних:
1757800грн.*1%=17578грн. Термін прострочення (з
листопада 2008 року по серпень 2012 року)
складає 46 міс. 46міс.*17578грн.=808 588грн.
(проценти за договором позики).
Загальна сума заборгованості з
урахуванням процентів за договором
позики від 30.10.2008 року складає 1757800грн.+
808588грн.=2 566 388грн.

Стягуючи на користь позивача з
відповідача заборгованість за
договором позики від 30.10.2008 року, суд
першої інстанції помилково керувався
ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки
зазначеною нормою права не передбачено
можливості індексації коштів виходячи
з курсу національної валюти по
відношенню до долара США на день
розгляду справи та стягнув інфляційні
витрати в сумі 388378,90 грн.

Суд порушив норми матеріального права,
що виявилось в неправильному
застосуванні Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення»

Оскільки рішення суду ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а висновки суду
не повністю відповідають обставинам
справи його необхідно змінити в
частині стягнення суми інфляційних
витрат.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 307, 309, 317, ЦПК України, колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Володарського районного суду
Київської області від 12 вересня 2013 року
змінити в частині стягнення суми
інфляційних.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
інфляційні витрати в сумі 11 113 грн. 49
коп.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді :