НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/2471/13-ц
№ 2/183/2313/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.01.2014 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді
Березюк В.В.

при секретарі
Тен І.О.,

за участю:

представника позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Новомосковську цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_5, Органу приватизації СВК «СІЧ»,
виконавчого комітету Голубівської
сільської ради Новомосковського
району Дніпропетровської області про
визнання свідоцтва про право власності
частково недійсним та виключення осіб
зі свідоцтва,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5,
Органу приватизації СВК «СІЧ»,
виконавчого комітету Голубівської
сільської ради Новомосковського
району Дніпропетровської області, яким
просив визнати свідоцтво про право
власності на квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, видане 25 жовтня 2002
року, частково недійсним в частині
визнання права власності на житло за
відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_5;
виключити із свідоцтва про право
власності на квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5;
стягнути з відповідачів судові витрати
по справі.

В обґрунтування заявленого позову
позивач посилався на те, що з 29 квітня
1988 року по вересень 2008 року він
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_2, від якого мають доньку ОСОБА_5 В
період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 набули
право власності шляхом приватизації на
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_2.

02.04.2002 року відповідач ОСОБА_2 відчужила
зазначену квартиру ОСОБА_7, шляхом
укладення з останнім договору
купівлі-продажу.

В 2002 році ним, як механіком державного
сільськогосподарського підприємства,
було отримано ордер № 246 на право
заняття квартири розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 із сім'єю - ОСОБА_2 та
донькою ОСОБА_5, на підставі якого
відповідачі вселились у зазначену
квартиру.

23.09.2001 року Наказом Директора КСП
«Голубівське» №31 йому було надано
дозвіл на приватизацію квартири
АДРЕСА_1

району Дніпропетровської області, на
підставі якого було винесене
відповідне Розпорядження.

В 2010 році після звернення відповідачки
ОСОБА_2 з позовом до нього про вселення
йому стало відомо про наявність
Рішення Голубівської сільської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області від 29 травня
2003 року про до приватизацію житлової
квартири АДРЕСА_1.

Оскільки згоди на до приватизацію він
не надавав, він звернувся до
Голубівської сільської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області щодо
незаконності винесеного рішення, у
зв'язку з чим Рішенням Голубівської
сільської ради Новомосковського
району Дніпропетровської області від
28.07.2010 року, попереднє Рішення
Голубівської сільської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області про до
приватизацію було скасоване.

Згідно з ч.5 ст.5 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», кожний громадянин України має
право приватизувати займане ним жило
безоплатно в межах номінальної
вартості житлового чеку або з
частковою доплатою один раз.

Враховуючи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5
порушили норми закону щодо
єдиноразової приватизації, вони
повинні бути виключені зі свідоцтва
про право власності на квартири
АДРЕСА_1.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 в судовому
засіданні підтримала позовні вимоги
ОСОБА_4, мотивуючи їх обставинами
викладеними у позовній заяві,
пояснивши при цьому, що згоди на до
приватизацію ОСОБА_4 не надавав, у
зв'язку з чим було скасоване відповідне
рішення Голубівської сільської ради. А
тому, внесення в свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1
відповідачів, як співвласників є
незаконним, у зв'язку з чим в цій
частині свідоцтво підлягає визнанню
недійсним, відповідачі підлягають
виключенню з нього. Проти застосування
строків позовної давності
заперечувала, зазначивши, що про той
факт, що квартира приватизована не на
нього одного, її довірителю стало
відомо лише після звернення ОСОБА_2 з
позовом до суду про вселення в 2010 році,
а тому саме з цього моменту повинен
відраховуватись строк, з якого ОСОБА_4
стало відомо про його порушене право.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 проти
задоволення позову заперечували,
зазначивши, що квартира АДРЕСА_1 була
надана на склад сім'ї, про що свідчить
її площа, і приватизована була в
послідуючому складом сім'ї ОСОБА_2 -
ОСОБА_4, ОСОБА_2 та їх донькою ОСОБА_5
Грошей за квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_2 від ОСОБА_7 вона не
отримувала. ОСОБА_4 було відомо з самого
початку, тобто з 2002 року, про те, що вони
втрьох є співвласниками даної
квартири, зокрема через те, що на момент
приватизації спірної квартири, їх
донька ОСОБА_5 була неповнолітньою, і
орган опіки та піклування не надав би
згоди на відчуження квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2 у разі
відсутності іншого рівнозначного
житла, у зв'язку з чим просили суд
застосувати строки позовної давності.

Представники відповідачів Органу
приватизації СВК «СІЧ», виконавчого
комітету Голубівської сільської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області в судове
засідання не з'явились, від
представника виконавчого комітету
Голубівської сільської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області надійшла
заява про розгляд справи у свою
відсутність (а.с.30).

В судовому засіданні був допитаний
свідок ОСОБА_7, який в судовому
засіданні пояснив, що він працював у
колгоспі. У зв'язку з тим, що він не мав
власного житла, він звернувся у
сільраду з проханням надати йому у
користування житло. Шляхом укладення
договору купівлі-

продажу, йому була передана квартира,
розташована за адресою: АДРЕСА_2, однак
грошей він за дану квартиру він не
платив. Договір купівлі-продажу було
укладено лише через те, що дана
квартира вже була приватизована. Після
того, як почались судові процеси,
ОСОБА_4 постійно йому погрожував,
просив надати свідчення в суді про те,
що за дану квартиру ним були сплачені
кошти, однак дана обставина не
відповідає дійсності. Інші обставини
йому не відомі.

Суд, заслухавши сторони, їх
представників, показання свідка,
дослідивши матеріали цивільної справи,
приходить до наступних висновків.

З 29.04.1988 року по 04.07.2008 року ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому
шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_5
Дана обставина не заперечувалась
сторонами в судовому засіданні, а також
встановлена Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду від 23.11.2010 року, яке
набрало чинності у встановленому
законом порядку (а.с.32-34), а тому в
порядку ст. 61 ЦПК України не підлягає
доведенню.

В період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 набули
право власності шляхом приватизації на
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_2 (а.с.7-8).

02.04.2002 року відповідач ОСОБА_2 відчужила
зазначену квартиру ОСОБА_7, шляхом
укладення з останнім договору
купівлі-продажу на Новомосковській
товарній біржі (а.с.9-11).

В 2002 році ним, ОСОБА_10, як працівником
державного сільськогосподарського
підприємства, було отримано ордер № 246
на право заняття квартири розташованої
за адресою: АДРЕСА_1 із сім'єю - ОСОБА_2 та
донькою ОСОБА_5 (а.с.12), на підставі якого
відповідачі вселились у зазначену
квартиру.

23.09.2001 року Наказом Директора КСП
«Голубівське» №31 ОСОБА_4 було надано
дозвіл на приватизацію квартири
АДРЕСА_1 (а.с.14), на підставі якого було
винесене відповідне Розпорядження
(а.с.13) та видано свідоцтво на право
власності на житло від 25.10.2002 року
(а.с.15).

Посилання представника позивача на той
факт, що вказане свідоцтво було видане
лише на ім'я ОСОБА_4, а потім туди були
додруковані ОСОБА_2 та ОСОБА_5, не можуть
бути прийняті судом, оскільки
позивачем в порушення вимог ст. ст. 10, 60
ЦПК України не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
даної обставини.

Не можуть бути прийняті судом і
посилання представника позивача на той
факт, що квартира, розташована за
адресою: АДРЕСА_1 була приватизована
ОСОБА_4 одноособово, виходячи з
наступного.

Згідно з ч.1 ст. 2 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», до об'єктів приватизації
належать квартири багатоквартирних
будинків, одноквартирні будинки,
житлові приміщення у гуртожитках
(житлові кімнати, житлові блоки
(секції), кімнати у квартирах та
одноквартирних будинках, де мешкають
два і більше наймачів.

Згідно з ч.2 ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», передача квартир (будинків),
житлових приміщень у гуртожитках
здійснюється в спільну сумісну або
часткову власність за письмовою згодою
всіх повнолітніх членів сім'ї, які
постійно мешкають у цій квартирі
(будинку), житловому приміщенні у
гуртожитку, в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, з обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку), житлового приміщення у
гуртожитку.

У зв'язку з чим, суд приходить до
висновку, що спірна квартира,
розташована за адресою: АДРЕСА_1, була
приватизована сім'єю ОСОБА_2 у складі
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, які мешкали у

даній квартирі на підставі ордеру № 246
на право заняття квартири розташованої
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Крім того, згідно з ч.1 ст. 3 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», приватизація
здійснюється шляхом, безоплатної
передачі громадянам квартир (будинків),
житлових приміщень у гуртожитках з
розрахунку санітарної норми 21
квадратний метр загальної площі на
наймача і кожного члена його сім'ї та
додатково 10 квадратних метрів на сім'ю.

Враховуючи дані вимоги
законодавства, а також той факт, що
загальна площа приватизованої
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, складає 53,6 квадратних метрів,
що значно перевищує розмір площі,
належної до приватизації однією
особою, суд приходить до висновку, що
дана квартира була приватизована
сім'єю ОСОБА_2, а не одноособово ОСОБА_4

Дана обставина встановлена і
Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду від 23.11.2010 року, яке
набрало чинності у встановленому
законом порядку (а.с.32-34), а тому в
порядку ст. 61 ЦПК України не підлягає
доведенню.

Однак, згідно з ч.5 ст.5 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», кожний громадянин
України має право приватизувати
займане ним житло безоплатно в межах
номінальної вартості житлового чеку
або з частковою доплатою один раз.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечувала того
факту, що 26.06.1998 року вони разом з
донькою ОСОБА_5 набули право власності
шляхом приватизації на квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7-8).
Дана обставина підтверджена і іншими
доказами, наявними в матеріалах справи,
а саме відповідним розпорядженням
органу приватизації (а.с.7) та
свідоцтвом про право власності на
житло (а.с.8).

Щодо договору купівлі-продажу,
укладеного на Новомосковській
товарній біржі, то, не будучі
нотаріально засвідченим, цей договір
не може свідчити про перехід права
власності до ОСОБА_7 Інших доказів на
підтвердження того, що ОСОБА_7 набув
право власності на квартиру,
розташовану, АДРЕСА_2, суду не надано.

А тому, виходячи з вимог ч.5 ст.5 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», суд вважає, що ОСОБА_2
та ОСОБА_5 не мали права на повторну
участь у приватизації державного
житлового фонду.

Але суд вважає за необхідне в даному
випадку застосувати строки позовної
давності, про застосування яких було
заявлено позивачем та її
представником, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутись до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно зі ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється у три
роки.

Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України, сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Посилання позивача ОСОБА_4 та його
представника на той факт, що про
приватизацію спірної квартири складом
сім'ї у кількості трьох осіб йому стало
відомо лише після звернення ОСОБА_2 з
позовом до суду про вселення, не можуть
бути прийняті судом, оскільки судом в
судовому засіданні досліджена
цивільна справа № 2-491/11 за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, Органу
приватизації СВК «СІЧ», виконавчого
комітету Голубівської сільської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області про
визнання свідоцтва про право власності
недійсним (а.с.3-6 Додатку - цивільної
справи № 2-491/11).

Дана цивільна справа містить позов
ОСОБА_4, який надійшов до
Новомосковського міськрайонного суду
08.12.2009 року, в якому позивач, зокрема,
просив визнати недійсним свідоцтво про
право власності на квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, видане
25 жовтня 2002 року, з тих же підстав, що і в
позовній заяві, яка є предметом
розгляду в даній цивільній справі.
Ухвалою суду від 25.10.2011 року, позовна
заява за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_5, Органу приватизації СВК «СІЧ»,
виконавчого комітету Голубівської
сільської ради Новомосковського
району Дніпропетровської області про
визнання свідоцтва про право власності
недійсним, залишена без розгляду, однак
її наявність, на думку суду,
беззаперечно свідчить про те, що на
момент її подачі - 08.12.2009 року, ОСОБА_4
було достеменно відомо про те, що
свідоцтво про право власності на
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, від 25 жовтня 2002 року, видане на
склад сім'ї - ОСОБА_4, ОСОБА_2, а також
ОСОБА_5

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що трирічний
строк позовної давності позивачем
пропущено, а тому вважає за необхідне
відмовити в задоволенні позову,
застосувавши строки позовної давності.

Щодо посилання представника позивача
на Рішення Голубівської сільської ради
про до приватизацію та Рішення про
скасування Рішення про до
приватизацію, від дати винесення яких,
на думку позивача, слід відраховувати
строки позовної давності, то з цих
підстав суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», державний житловий фонд - це
житловий фонд місцевих Рад народних
депутатів та житловий фонд, який
знаходиться у повному господарському
віданні чи оперативному управлінні
державних підприємств, організацій,
установ.

Враховуючи, що Розпорядження, на
підставі якого видане свідоцтво про
право власності на квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
винесене Директором Державного
сільськогосподарського підприємства
«Голубівське», суд приходить до
висновку про те, що спірна квартира до
її приватизації, знаходилась в
господарському віданні чи
оперативному управлінні державного
підприємства і не відносилась до
житлового фонду місцевих рад народних
депутатів.

А тому посилання позивача на Рішення
Голубівської сільської ради, як про до
приватизацію так і про скасування
Рішення про до приватизацію, є
безпідставним, оскільки Глубівська
сільська рада Новомосковського району
Дніпропетровської області не була
органом приватизації квартири
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Показання свідка ОСОБА_7 не
спростовують висновків суду про
необхідність відмови у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 3, 5-8, 10, 57, 58, 59, 60, 212, 214, 215
ЦПК України, ст. ст. 21, 203, 215, 216, 230, 236, 237,
238, 369, 1216, 1218, 1219 ЦК України, ст. 116, 118, 120 ЗК
України, ст. 60, 63, 74 СК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, ОСОБА_5, Органу приватизації СВК
«СІЧ», виконавчого комітету
Голубівської сільської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області про
визнання свідоцтва про право власності
частково недійсним та виключення осіб
зі свідоцтва - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти

днів з дня його проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
В.В. Березюк