АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/6862/13-цГоловуючий у 1-й
інстанції Братасюк В.М. Провадження №
22-ц/789/260/14 Доповідач - Фащевська
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Ходоровського М. В., Гурзеля І.
В.,

при секретарі - Бріль В.Л.

з участю - прокурора Фігель О.В.,
представника Служби в справах
неповнолітніх ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 20 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах
неповнолітніх та дітей Тернопільської
міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про
позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою
на вищезазначене рішення суду, яким в
задоволенні позову про позбавлення
батьківських прав ОСОБА_4 стосовно
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовлено,
попереджено ОСОБА_4, що в разі
продовження невиконання батьківських
обов'язків вона може бути позбавлена
батьківських прав.

В апеляційній скарзі апелянт просить
скасувати рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 20 грудня 2013
року та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позов та позбавити
ОСОБА_6 батьківських прав стосовно
нього, посилаючись на те, що рішення не
відповідає зібраним по справі доказам
та фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи,
зазначені в апеляційній скарзі, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що згідно
свідоцтва про народження серії НОМЕР_1
від 28.01. 1997 року, ОСОБА_2 народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 року та його батьками є
ОСОБА_4 та ОСОБА_7

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 26.12.2000 року
задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7,
ОСОБА_3 про визначення місця проживання
трьох неповнолітніх дітей - ОСОБА_9,
ОСОБА_10 та ОСОБА_2 разом із матір'ю
ОСОБА_4 в АДРЕСА_1.

Станом на 10.10.2003 року рішення суду
виконано частково - передано ОСОБА_8
двох дітей - сина ОСОБА_9 та ОСОБА_10, про
що складені відповідно акти державного
виконавця.

Примусове виконання рішення в
частині відібрання дитини - сина
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивача по
справі, було призначене державним
виконавцем 21.01.2004 року, однак ОСОБА_3
чинила перешкоди, внаслідок чого
рішення суду стосовно сина ОСОБА_2,
виконане не було.

Дитина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, має
зареєстроване місце проживання з 19.05.2011
року в АДРЕСА_2 та проживає там разом із
дідом ОСОБА_5 та бабою ОСОБА_12, що
стверджується довідкою за №4023 від
23.07.2011 року ДП "Комунальник 1" ТОВ"Мрія". В
цій квартирі зареєстрований і
батько дитини ОСОБА_7

Дані обставини стверджуються
також повідомленням від 27.08.2004 року за
№ КО -14419 Тернопільського обласного
управління юстиції.

Згідно довідки від 30.08.2007 року за
№ 126467, виданої Першим відділом ТМУЮ,
26.04.2007 року на виконання надійшов
виконавчий лист про стягнення
аліментів з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 в
розмірі 12 частини його доходів
щомісяця, однак остання з 26.04.2007 року по
30.08.2007 року аліментів не отримувала в
зв'язку з злісним ухиленням боржника
від їх сплати.

Вироком Тернопільського
міськрайонного суду від 5 травня 2010
року батька дитини ОСОБА_7 визнано
винним за ст. 166 ч.2 ст. 63 КК України та
засуджено за остаточним визначенням
покарання до позбавлення волі на
чотири роки.

На підставі Постанови
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 23.11.2011 року,
ОСОБА_7 звільнений з Райковецької
виправної колонії №78, однак на даний
час його місце проживання сторонам
спору невідоме.

Відповідачі, дід та баба позивача, не
надають можливості ОСОБА_8 бачитися з
сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
стверджується листом Служби у справах
дітей Івано - Франківської міської ради
від 15.08.2011 року.

ОСОБА_8 проживає з дітьми ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 в АДРЕСА_1, й дитині ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в даній квартирі належить
14 її частина.

Умови проживання дітей ОСОБА_8
задовільні, скарг з навчальних
закладів, в яких навчаються молодші
сини ОСОБА_8 не надходило.

Із акту обстеження житлово -
побутових умов ОСОБА_8 від 18 січня 2012
року, мати на належному рівні
займається вихованням дітей,
систематично відвідує батьківські
збори, спілкується з класним
керівником та забезпечує дітям місце
відпочинку та навчання.

На підставі рекомендацій
опікунської ради, органом опіки та
піклування Тернопільської міської
ради складено висновок, затверджений
рішенням виконавчого комітету ТМР №1125
від 18.07.2012 року, яким вирішено вважати
доцільним відмовити в позбавленні
батьківських прав ОСОБА_8 стосовно її
сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Висновком органу опіки та піклування
Тернопільської міської ради,
затвердженим рішенням виконавчого
комітету TMP від 17.10.2013 року за № 1095,
вирішено недоцільним позбавляти
ОСОБА_8 батьківських прав стосовно сина
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки на
засіданнях опікунської ради було
встановлено, що мати любить сина, бажає
та готова надавати йому допомогу та
виховання.

Відповідно до ч.І п.2 ст. 164
Сімейного Кодексу України мати, батько
можуть бути позбавленні судом
батьківських прав, якщо вони
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Згідно вимог ст. 12 Закону України «Про
охорону дитинства» діти та батьки не
повинні розлучатися всупереч їх волі,
за винятком випадків, коли таке
розлучення в інтересах дитини.

Пунктом 6 ч.І ст.З Цивільного Кодексу
України передбачено, що цивільне
судочинство здійснюється на засадах
справедливості, добросовісності та
розумності.

Пленум Верховного Суду України в
п. 17 Постанови №3 від 30.03.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та про
поновлення батьківських прав»,
наголошує, що позбавлення батьківських
прав є крайнім заходом, і не можна
позбавити батьківських прав особу, яка
не виконує своїх батьківських
обов'язків унаслідок душевної хвороби,
недоумства чи іншого тяжкого
захворювання (крім хронічного
алкоголізму чи наркоманії) або з інших
не залежних від неї причин.

Враховуючи встановлені судом
обставини справи та вищезазначені
вимоги закону, суд підставно прийшов до
переконання, що ОСОБА_8 не ухилялася від
виконання своїх батьківських
обов'язків щодо виховання та утримання
дитини -сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а не
виконує своїх батьківських обов'язків
з поважних, незалежних від неї причин,
а тому обгрунтовано відмовив у
позбавленні її батьківських прав щодо
сина ОСОБА_2.

Разом з тим, суд прийняв до уваги,
що відповідачка недостатньо та у
неповному обсязі реалізовує
можливість здійснення нею своїх
батьківських обов'язків, а тому
обгрунтовано попередив ОСОБА_4 про те,
що в разі продовження нею невиконання
батьківських обов'язків відносно сина
ОСОБА_2, вона буде позбавлена
батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Таким чином, колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому підстав
для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі, не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 20 грудня 2013
року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.Є. Фащевська